Справа № 428/2659/18
Провадження №3/428/739/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевої М.О.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчення водія ВХХ 507546 від 04.02.2015 року видане Центром ДАІ 4412, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БД № 142372 від 09.03.2018 року, 09.03.2018 року о 01 годині 14 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Новікова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAEWOO NEXIA», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився у Багатопрофільній лікарні м. Сєвєродонецька.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 08.03.2018 року він попросив свого друга - ОСОБА_2, щоб той повозив його по місту на його транспортному засобі. Вони поїхали на дачу, привітали жінок зі святом, потім повернулися у місто. Біля буд № 13 по вул. Новікова в м. Сєвєродонецьку автомобіль зламався, вони з ОСОБА_2 намагалися його відремонтувати, але не змогли. Після чого ОСОБА_2 пішов до кафе «Восток» з метою знайти таксиста, щоб відбуксирувати автомобіль додому. В цей час він, намагаючись відремонтувати автомобіль, знаходився під капотом, до нього під'їхали працівники поліції і запитали, що сталося, на що він відповів, що автомобіль зламався, а водій пішов. Проте працівники поліції побачивши, що він знаходиться в нетверезому стані, запропонували йому пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці, але він відмовився, після чого запропонували пройти медичний огляд у медичному закладі, на що він погодився та вони поїхали до лікарні. Після чого у відношенні нього було складено адміністративний протокол.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 08.03.2018 року йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив повозити його по місту на його автомобілі - «DAEWOO NEXIA» на що він погодився. Вони поїхали на дачу, потім поїхали до кума, де ОСОБА_1 вживав спиртні напої, особисто він спиртні напої не вживав, оскільки перебував за кермом. Потім ОСОБА_1 попросив відвезти його додому, але машина не заводилася. Вони вирішили, що він піде та пошукає таксиста, щоб вони відтягнули машину додому, а ОСОБА_1 залишиться біля машини. Коли він повернувся, то ОСОБА_1 біля автомобіля не було, він йому намагався додзвонитися, але його телефон був вимкнений. Він подумав, що ОСОБА_1 пішов додому, тому також пішов додому. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_1 та сказав, що його зупинили працівники поліції і попросив приїхати та забрати автомобіль, що він і зробив.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якої зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 142372 від 09.03.2018 року, 09.03.2018 року о 01 годині 14 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Новікова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAEWOO NEXIA», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився у Багатопрофільній лікарні м. Сєвєродонецька.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом.

Пояснення ОСОБА_1 в цій частині повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_2, які не викликають у суду сумнівів, оскільки узгоджуються з матеріалами справи, а доказів які б спростовували вказані пояснення суду не надано.

В якості доказів даного правопорушення, надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На відеофайлах зафіксовано, як службовий автомобіль патрульної поліції підїхав до автомобіля марки «DAEWOO NEXIA», що стояв на узбіччі дороги. При цьому працівники патрульної поліції вимагають відігнати автомобіль в інше місце, на що ОСОБА_1, виконуючи вимогу поліцейських, погоджується, але в зв'язку з технічною несправністю автомобіль проїжджає кілька десятків сантиметрів.

Провокацією вчиненні протиправних дій визнається ситуація, коли посадова особа поліції підбурює (провокує) виконавця на вчинення протиправних дій з метою його подальшого викриття.

Таким чином, інспектор поліції навмисно, провокуючи ОСОБА_1, дали вказівку керувати транспортним засобом, незважаючи на підозру перебування останнього у стані алкогольного спяніння.

Разом з тим, на відеозаписі зафіксовано, що сам ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом до приїзду поліцейських.

Натомість, як вбачається з показів самого ОСОБА_1 та допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_2, 08.03.2018 року саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом «DAEWOO NEXIA».

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан спяніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, факт керування транспортним засобом 08.03.2018 року ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі та перевірених судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_1 та пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що не ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_2 керував транспортним засобом «DAEWOO NEXIA» при обставинах, встановлених судом, 09.03.2018 року, 09.03.2018 року о 01 годині 14 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Новікова, до його зупинки у звязку з технічним пошкодженням транспортного засобу. Тому суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова