Справа № 504/618/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, голови Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ст.212-3 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2018р. головним спеціалістом відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.212-3 КУпАп відносно гр. ОСОБА_1

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, суть адміністративного правопорушення полягає у наступному.

До Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла колективна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі - заявниці) від 06.12.2016 року щодо стверджуваного порушення Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області їхнього права на доступ до публічної інформації.

За зверненням заявниць відкрито провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Як вбачається з матеріалів скарги, заявниця ОСОБА_3, та ОСОБА_4, направили 09 вересня та 12 вересня 2016 року до Красносільської сільської ради два різних клопотання про надання земельної ділянки у власність з доданими графічними матеріалами. На клопотання були отримані відповіді, в яких зазначено, що земельні ділянки вже перебувають у користуванні інших громадян.

12 жовтня 2016 року та 30 вересня 2016 року заявницями були направлені запити на інформацію до Красносільської сільської ради щодо отримання копій документів про падання земельної ділянки у користування відповідно до раніше поданих клопотань для уточнення достовірності відмови. Як вказують заявники, на запити були отримані відповіді, в яких зазначили одного громадянина на дві різні земельні ділянки, одним номером витягу сесії Красносільської сільської рад та однією адресою, але різня площами земельних ділянок, що на думку заявниць не можливо згідно норм діючого законодавство. Заявниці вважають що посадові особи Красносільської сільської ради надали недостовірну інформацію.

З метою повного та всебічного зясування обставин, викладених у зверненні заявника, Регіональним представництвом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області було проведено перевірку.

Так, за результатами проведеної перевірки було отримано лист від 02.02.2017 року № 21/02-20/19/165 за підписом сільського голови ОСОБА_1 в якому було повідомлено наступне, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись відповідно 09 вересня 2016 та 12 вересня 2016 до Красносільської сільської ради з клопотаннями про надання земельних ділянок у власність з доданими графічними матеріалами.

Рішенням Красносільскої сільської ради від 14.09.2016 № 369-УІІ було відмовлено в наданні земельних ділянок заявницям, оскільки вказані земельні ділянки знаходяться в користуванні інших громадян.

В подальшому заявниці 30 вересня 2016 (ОСОБА_4М.) та 12 жовтня 2016 (ОСОБА_3Є.) звернулись з інформаційними запитами щодо документів на відведення цих ділянок громадянам. На вказані інформаційні запити було надано відповіді від 05.10.2016 № 101 -ЗПІ/2260 (ОСОБА_4М.) та від 18.10.2016 № 106-ЗПІ/2395 (ОСОБА_3С.), копії відповідей додаємо. При цьому у відповіді гр. ОСОБА_4 було помилково вказано, що земельна ділянка відведена рішенням Красносільської сільської ради від 03.03.2016 №116-УІІ гр. ОСОБА_5, тоді як слід було зазначити, що вказана земельна ділянка відведена рішенням Красносільської сільської ради від 25.12.2015 №44-УІІ гр. ОСОБА_6

А про відведення земельної ділянки, яку було відведено рішенням Красносільської сільської ради від 03.03.2016 №116- VII гр. ОСОБА_5 клопотала заявниця ОСОБА_7, і про ці обставини її було поінформовано у відповіді від 18.10.2016 № 106-ЗПІ/2395 на її інформаційний запит.

Вказана помилка виникла внаслідок поганої якості доданих заявницями графічних матеріалів, близькості розташування бажаних земельних ділянок та їх однаковою площею.

У звязку з цим в протоколі зазначено наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-УІ «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939- УІ) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-УІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, зокрема уся інформація, що перебуває у володінні субєктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ), інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ), інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт ^ 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ), інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-УІ).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Як зазначено в пункті 1 частини першої статті 3 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 5 Закону гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Стаття 5 Закону гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За загальним правилом не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2939-УІ, вказану інформацію може бути обмежено в доступі, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину (частина пята стаття 6 Закону № 2939-УІ).

Відповідно інформація про всі дії субєктів владних повноважень стосовно розпорядження коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном не може бути обмежена в доступі, за винятком, коли, як зазначалось вище, таке обмеження здійснюється в інтересах національної безпеки, оборони, розслідування чи запобігання злочину.

Відповідно до статті 14 Закону Розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а

також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно статті 24 Закону Відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні зокрема у наданні або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації.

Таким чином, як зазначено в протоколі, в діях сільського голови ОСОБА_1, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у звязку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме надання недостовірної інформації.

Матеріали вказаної справи надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області 27.02.2018 року.

Постановою від 05.03.2018 року дані матеріали повернені до регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Одеській області - для оформлення належним чином.

28.03.2018 року матеріали справи повернулися до суду після доопрацювання.

Згідно ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи, і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судом було здійснено виклик ОСОБА_1 згідно місця його проживання, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, з яким він ознайомлений під підпис.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та закрити її у звязку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення, згідно ст.38 КУпАП. У звязку з чим, суддя вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст.38 КУпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Приймаючи до уваги те, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 після доопрацювання до суду надійшли 28.03.2018р., розглянуті судом 12.04.2018р., враховуючи те, що події, вказані в протоколі мали місце 05.10.2016 року, отже на момент розгляду справи у суді був вичерпаний строк накладення адміністративного стягнення згідно ст.38 КУпАП, тому справа підлягає закриттю.

З узагальненого науково-консультативного висновку науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України вбачається, що при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

На підставі викладеного, керуючись ст.38, п.7 ст.247, ст.284 КУпАП суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.212-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, згідно ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя: П.В. Жовтан