АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2137/18 Суддя 1 інстанції: Аркатова К.В.
Провадження: 33/790/327/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

11 квітня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника - адвоката Межирицького А.О., потерпілої - ОСОБА_4, представника - адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюДзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 (тридцяти) годин громадських робіт. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Як зазначено в постанові суду, 26 січня 2018 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, вчинив насильство в сім'ї відносно своєї тітки громадянки ОСОБА_4, тобто, умисні дії фізичного характеру, а саме - вдарив пластиковою пляшкою.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасуватиДзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року та направити справу на новий розгляд. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що судову повістку із датою судового слухання ОСОБА_2 не отримував, оскаржувану постанову було прийнято суддею вже через 15 хвилин після отримання адміністративного матеріалу. Таким чином, апелянт фактично був позбавлений можливості надати пояснення, ознайомитися зі справою, так як судового розгляду фактично не було.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2, зокрема, зазначив, що напередодні вище описаної події йому подзвонила його сестра ОСОБА_6 та сказала, що її тітка (ОСОБА_4) поводить себе вкрай неадекватно, кидається на неї та її цивільного чоловіка з сокирою, виганяє їх із квартири. ОСОБА_2, викликавши поліцію, поїхав до місця мешкання сестри. До квартири чоловік не підіймався. Коли за викликом приїхали співробітники поліції, останні провели з ОСОБА_4 профілактичну бесіду та поїхали. При цьому, жінка також поводилась неадекватно. Наступного дня, 26.01.2018 р. ОСОБА_2 знову зателефонувала його сестра, яка збиралася з»їхати із займаної квартири та збирала речі, та повідомила що тітка знову лається, та не віддає частину речей ОСОБА_6. Коли чоловік прибув на місце події, де відбувалася сварка, намагаючись залагодити ситуацію, попросив ОСОБА_4 повернути сестрі її речі, на що остання почала жбурляти їх племіннику прямо в обличчя. В ході сварки почув голос сестри, яка вигукнула, що у тітки в руках ніж, та інстинктивно обороняючись вдарив ОСОБА_4 пластиковою пляшкою (точно не пам»ятає, але і не заперечує ймовірність удару). Після того жінка не заспокоїлась, та переслідувала родичів, доки останні не закрили її та не викликали поліцію. Після прибуття наряду, усі змогли заспокоїтися та забрати речі. Крім того, ОСОБА_2 вказував, що пояснення, наявні у справі, писав по вказівці поліцейських.

Потерпіла ОСОБА_4, в свою чергу, пояснила суду, що тривалий час мешкала за місцем роботи у м. Дніпропетровськ, однак, останній час проживала у спірній квартирі. За проханням мами (ОСОБА_7), попросила подругу своєї племінниці ОСОБА_8, яка вже тривалий час у них гостювала за запрошенням ОСОБА_6, залишити помешкання. У відповідь на прохання, дівчата почали провокувати ОСОБА_4 на сварку, а коли приїхав і ОСОБА_2, то приєднався до подруг, почав лаятися, розмахуючи при цьому руками. ОСОБА_4 розгубилася, зателефонувала матері, та попросила, щоб її приїхав підтримати батько, так як вона була одна, а опонентів - троє. Доки жінка чекала на кухні, племінниця та її подруга збирали речі, а ОСОБА_2 чекав у коридорі, продовжуючи при цьому ображати ОСОБА_4 У ході суперечки, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_4 удар у праву скроню пластиковою пляшкою, від чого у жінки запаморочилось у голові, і вона розплакалася. Маючи намір викликати поліцію, вирішила піти до сусідів. Коли вже виходила з квартири, почула вигук ОСОБА_6, яка захлопнула двері: «ОСОБА_2, у неї ніж!». На думку потерпілої, племінники, усвідомлюючи, що тітка збирається викликати поліцейських, зорієнтувались по ситуації.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у своїх поясненнях акцентувала увагу на тому, що ОСОБА_2 власноруч підписав протокол, а відтак повність погодився із його змістом. Письмові пояснення правопорушника, надані ним на місці події, також підтверджують факт його вини. Окрім того, приймаючи участь у розгляді справи районним судом, ОСОБА_2 жодних клопотань не заявляв, заперечень не висловлював.

ОСОБА_9, допитаний у якості свідка, пояснив суду, що є рідним братом ОСОБА_4, а ОСОБА_2 - його племінник. Чоловік не був безпосереднім свідком подій, що мали місце 26.01.2018 р., про їх сварку дізнався зі слів матері, ОСОБА_7, яка зателефонувала йому того дня увечері, та попросила заїхати з цього приводу до ОСОБА_4. Однак, зважаючи на зайнятість, відвідати сестру не зміг, про серйозність конфлікту та суд дізнався уже пізніше. Чоловік охарактеризував свою сестру як спокійну та неконфліктну людину. На його думку, причиною ОСОБА_2 обмовляти свою тітку є спір з приводу квартири.

ОСОБА_10, який також не був свідком вказаного конфлікту, пояснив, що є батьком ОСОБА_4, ОСОБА_2 - його онук. 26.01.2016 р. донька зателефонувала матері, розповіла про сварку. Чоловік поїхав до квартири, де на той момент мешкала донька, і вже з-за дверей почув лайку. Зайшовши до помешкання, побачив вибиті двері. На дімку ОСОБА_10, причиною конфлікту стала поведінка його онучки ОСОБА_6, яка проживала у квартирі разом із своїм цивільним чоловіком, часто збирала подруг, які могли залишатися на тривалий час, вживали алкогольні напої, палили.

ОСОБА_7, яка є матір»ю потерпілої та бабусею ОСОБА_2, розповіла, що про конфлікт дізналася зі слів доньки, яка зателефонувала їй 26.01.2018 р., та пожалілася що ОСОБА_6 вчинила сварку, вибила двері. Жінка, хвилюючись за доньку, попросила чоловіка (ОСОБА_10) з»їздити до неї. Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що тривалий час у спірній квартирі гостювала подруга її онуки - ОСОБА_8, яка начебто приїхала до м. Харкова влаштовуватись на роботу, однак, увесь час молодь лише весело проводила час, випивала. Зважаючи на те, що онуки нерідко ображали жінку, звинувачували, що вона витрачає їх гроші, про що ОСОБА_7 жалілася навіть доньці, остання попросила подругу ОСОБА_6 залишити помешкання. Також, свідок підтвердила ймовірність виникнення конфлікту через квартиру, вказавши, що старша донька (мати ОСОБА_2 та ОСОБА_6) пропонувала їй скласти заповіт на їх користь, а її чоловік сам возив жінку до нотаріуса.

ОСОБА_6, допитана апеляційним судом, виклала свою версію ситуації, що мала місце 26.01.2018 р., пояснивши, що вранці того дня вона разом із подругою ОСОБА_8, яка приїхала до неї на кілька днів, прокинулися від того, що ОСОБА_4, забігла до їх кімнати та, погрожуючи, почала виганяти з квартири. Дівчина подзвонила брату (ОСОБА_2) та попросила про допомогу, так як тітка забрала частину її речей у свою кімнату. Коли до квартири приїхав ОСОБА_2, ОСОБА_4 почала кидатись на нього з ножем, пошкрябала йому обличчя, переслідуючи родичів, доки останні не замкнулись у кімнаті та не викликали поліцію. Також, дівчина вказувала, що напередодні також мала місце сварка, яка сталася через те, що ОСОБА_4 вимагала у неї та її чоловіка гроші за проживання у квартирі. Після відмови, почала кидатися на родичів із сокирою. По приїзду наряду поліції, тітка продовжувала поводитися неадекватно, у зв»язку із чим поліцейські неодноразово робили їй зауваження.

ОСОБА_12, цивільний чоловік ОСОБА_6, також не був свідком конфлікту, який відбувся 26.01.2018 р., так як того дня перебував на роботі. В той же час, чоловік цілком підтвердив обставини, викладені своєю дружиною, про неадекватну поведінку ОСОБА_4 напередодні. Крім того, вказував, що мешкає у спірній квартирі близько 1,5 року. За цей час ОСОБА_4 періодично відвідувала помешкання, залишаючись на 1-2 тижні. У попередні її візити конфліктів між співмешканцями не виникало. Зазначив, що ОСОБА_8, подруга ОСОБА_6, гостювала у них кілька днів, поводилась добре, ніяких свят із вживанням алкогольних напоїв молодь не влаштовувала.

ОСОБА_8, також допитана судом апеляційної інстанції, пояснила, що гостювала у своєї подруги ОСОБА_6 кілька днів, ніяких вечірок подруги не влаштовували, зайвих людей у квартирі у цей період часу не було. Зазначила, що бачила сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, однак, була свідком як остання викидала речі, а також бачила синець на обличчі ОСОБА_2. ОСОБА_8 також цілком підтвердила неадекватність поведінки ОСОБА_4 ввечері напередодні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Межирицького А.О. на підтримку апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, які заперечували проти її задоволення, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 014821 від 02.02.2018 року (а.с. 1), письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_2, наявними в матеріалах справи, та наданими в суді, поясненнями свідків.

Версія подій, що мали місце 26.01.2018 року, викладена ОСОБА_4 послідовна, та узгоджується з матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, в той час як доводи ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, підписаним правопорушником власноруч без зауважень.

Покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 є неінформативними, оскільки вони не були очевидцями подій, а покази свідка ОСОБА_6 суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються іншими доказами у справі.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Посилання апелянта на агресивну поведінку ОСОБА_4 суд розцінює як позицію захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності, в той час як вина ОСОБА_2 встановлена на підставі сукупності доказів.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіДзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 (тридцяти) годин громадських робіт,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С.Яковлева