Справа № 415/1105/18
Провадження № 33/782/99/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участю захисника ОСОБА_2, який діє у інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, подану на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 08 травня 2018 року, якою

ОСОБА_3, який народився 04.11.1986 року, має громадянство України,мешкає у м. Лисичанську Луганської області, по вул. Сосюри, 377/12,

визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 122-2 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 08 травня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КпАП України,ст. 122-2 КпАП України та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром 10200 грн, із позбавлення права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобовязання сплати ним судового збору у розмірі 352,4 грн.

Відповідно до змісту постанови 11 лютого 2018 року, о 02 годині 31 хвилині, у м. Лисичанську Луганської області, по вул. Сосюри,377, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Lexus GS 350" державний номерний знак 11 ін 7105, не зупинився на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою спеціальних світлових проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціальних звукових сигналів, гучномовця, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху (ПДД) України.

Водій був зупинений шляхом переслідування його працівниками поліції на патрульному автомобілі Renault Duster державний номерний знак 180, по вул. Сосюри, 377, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, про що свідчив характерний запах з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням технічного засобу "Драгер" та у медичному закладу відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДД України.

На зазначену постанову суду захисник ОСОБА_2 у інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 ( на підставі угоди про

надання правової допомоги від 10.04.2018 а.п. 47), подав апеляційну скаргу, у якій просить задовольнити усі його клопотання, заявлені до суду у інтересах ОСОБА_3 та у задоволенні яких було відмовлено, скасувати судову постанову та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, визнавши порушеними права зазначеної особи.

Вважає висновки суду про встановлення провини ОСОБА_3 у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 122-2 КпАП України, поспішними та неправильними, з огляду на поверховий, односторонній та необ'єктивний розгляд матеріалів провадження суддею.

Наголошує, що під час затримання ОСОБА_3 11.02.2018 працівниками поліції були порушені вимоги ст. 6,13 Ковенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 19 Конституції України, ст. 7,235,261,268 КпАП України. Зокрема, після фактичного затримання ОСОБА_3 він був позбавлений права на захист, оскільки працівники поліції не сповістили належним чином Центр з надання безоплатної вторинної допомоги про участь захисника під час складання протоколів, а лише формально зазначили про це у протоколі.

До ОСОБА_3В при затриманні були застосовані кайданки, після чого той взагалі не мав фізичної змоги самостійно знаходити собі захисника і адміністративні матеріали були складені без захисника, незважаючи на протести затриманого.

Сам протокол про затримання був оголошений ОСОБА_3 не негайно, а перед його звільненням о 05-15 11.02.2018, тобто, через три години.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер поліцейського вбачається, що пропозиція ОСОБА_3 пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки автомобілю та пояснення підстав такої пропозиції не не було, відтак, ОСОБА_3 був безпідставно доставлений для проведення огляду до закладу охорони здоров'я, що є порушенням п.7Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння ( затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 08.11.2015 за № 1452/735), Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 за № 1103 із наступними змінами.

Ознаки алкогольного сп'яніння були внесені поліцейськими о 04-58 у протокол, за підказками інших поліцейських.

З огляду на ці обставини захисник вважає складений щодо його підзахисного протокол про відмову у проходженні огляду на предмет алкогольного сп'яніння недопустимим доказом.

Перевіривши витребувані із Лисичанського міського суду Луганської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130, ст. 122-2 КпАП України, вислухавши доводи захисника ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами та відео матеріалами, вважаю, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, а, також, зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із приписами ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто судом лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вищезазначені вимоги закону під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 виконані судом у повному обсязі.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що суд, виконуючи вимоги ст. 268 КпАП України, належним чином повідомляв повістками ( із зворотніми повідомленнями) та телефонограмами ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.п.30,31,35,37,40, 41,43,50,52,57,60-61,78-79), які зазначені особи отримували та листувались із судом, направляючи відповідні клопотання та пояснення.

У судові засідання 24.04.,03.05.,08.05.2018 ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2 не з'явились, тому, суд, упевнившись у своєчасності судових сповіщень зазначеним особам, розглянув справу у відсутності їх, умотивуваши належним чином таке рішення, із посиланням на відповідні матеріали справи.

У судовому засіданні судом першої інстанції були вислухані працівники поліції, які перебували у складі патруля "Цейлон-0115" 11.02.2018 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, працівниця ЛОНД ОСОБА_8, досліджені дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 142485 та серії БР № 245399 від 11.02.2018 за ч.1 ст. 130 та ст. 122-2 КпАП України, довідка № 691 ЦМЛ ім. Тітова м. Лисичанська, копія протоколу АА № 029847 про адміністративне затримання, копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі за ч.1 ст. 126 КпАП України, переглянуті дані нагрудних відеокамер поліцейських

Були оголошені та розглянуті чотири клопотання захисника ОСОБА_2

Вважаю, що суд обгрунтовано, з належним мотивуванням своїх висновків, із посиланням на відповідні досліджені докази, керуючись принципом "поза розумним сумнівом", який у даному випадку випливає із сукупності досліджених ознак у їх взаємозв'язку, прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_3 11 лютого 2018 року складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 122-2 КпАП України та провину його у скоєних правопорушеннях.

Суд першої інстанції також обгрунтовано відмовив у задоволенні як клопотання захисника про визнання дій працівників поліції такими, що порушили право на захист ОСОБА_3, оскільки вони не були оскаржені стороною захисту у окремому, передбаченому ст. 267 КпАП України, порядку і не могли бути предметом розгляду у межах розгляду протоколів про адміністративні правопорушення у даному випадку, так і

у клопотанні про витребування інформації із закладу охорони здоров'я про кваліфікацію лікарів та права використання під час проведення огляду вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, оскільки ОСОБА_3, будучи доставленим у медичний заклад, відмовився там від проходження медичного огляду на предмет алкогольного сп'яніння і така процедура взагалі медичними працівниками не проводилась.

Матеріали справи про адміністративні правопорушення також не містять даних, які б свідчили про порушення права ОСОБА_3 на захист. Так, відповідно даним протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_3 вбачається, що 11.02.2018 співробітники поліції сповістили Центр безоплатної вторинної допомоги про таке затримання особи 03 годині 25 хвилин, за № 454. Під час судового розгляду для захисту інтересів ОСОБА_3 були допущені захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підставі наданих ними угод про надання правової допомоги.

Адміністративне стягнення накладене судом відповідно до правил ч.2 ст. 36 КпАП України, з урахуванням характеру вчинених правопорушень, особи правопорушника, ступіня його вини та обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, були предметом розгляду у судових засіданнях, зазначені у оскаржуваній ухвалі із умотивованими висновками суду, тому, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.268, 294 КпАП України, суддя

постановила:

Постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 08 травня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнаний винним за ч.1 ст. 130, ст. 122-2 КпАП України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун