Номер провадження: 33/785/1427/18
Номер справи місцевого суду: 523/6445/18
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі головуючого судді Дрішлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 рокув справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 було визнано винним у скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10200 гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. 8).

13 серпня 2018 року не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_2 через свого адвоката - Єнчеву О.О. через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта не відповідають обставинам справи. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Також апелянт подав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою від 31.08.2018 року клопотанняадвоката Єнчевої Олени Олександрівни про поновлення строку апеляційного оскарження було задоволено, поновлено Єнчевій Олені Олександрівні строк апеляційного оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року та відкрито апеляційне провадження.

В процесі розгляду справи в Апеляційному суді Одеської області викликались працівники УПП в Одеської області Нерубайло Л.В., який складав адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 в судове засідання, а також витребувались повні записи з нагрудних відеокамер працівників УПП в Одеській області в зв'язку з чим в розгляді справи неодноразово оголошувались перерви. Разом з тим ані посадова особа, яка склала протокол, до суду не з'явилась, ані відповідні повні записи УПП в Одеської області з нагрудної відеокамери не було суду надано.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат апеляційну скаргу підтримали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його адвоката Єнчеву О.О. Апеляційний суд Одеської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову суддя Суворовського районного суду м. Одеси Лупенко А.В. виходив з того, що в діях ОСОБА_2 наявні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - відмова від проходження водієм огляду на стан сп'яніння.

При цьому, належним чином суд не дослідив докази наявності в діях водія складу правопорушення: не викликав водіїв - свідків для допиту, а лише обмежився їх письмовими поясненнями, розгляд справи провів за відсутності особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, належним чином не дослідив протокол про адміністративне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_2 попереджався працівниками поліції про розгляд справи в суді на 06.06.2018 року, проте власне судовий розгляд відбувся 25.07.2018 року без повідомлення особи, яка притягалась до відповідальності. Відповідно перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.97 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.97 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції. Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ "Лутц проти Німеччини" від 25.08.87 року; Рішення ЄСПЛ "Маліге (Malige) проти Франції" від 23.09.98 року). ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі "Ескубе проти Бельгії"). Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користується гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до неї докази, допитавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судді районного суду слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи. Крім вищевказаного не повідомлення про час та місце проведення судового засідання водія слід також звернути увагу на таке.

В матеріалах справи знаходиться відеозапис довжиною 31 сек. на якому працівник поліції повідомляє ОСОБА_2 про те, що у працівників поліції склалась підозра, що у водій вживав (не уточнено чи то алкогольні чи то наркотичні речовини), як наслідок вказано водію, що буде складено протокол, що буде офіціально зафіксовано. При цьому на відеозапису будь-які ознаки, визначені п.п. 3,4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у водія не вбачаються. Свідки на відеозаписі не зафіксовані, про їх наявність працівниками поліції не зазначено, в порушення п. 6 вказаної Інструкції. Лише в письмових поясненнях свідків вказується на пропозицію пройти огляд в медичному закладі та відмову водія ОСОБА_2 від проходження там медичного огляду, що також, в зв'язку з їх неприбуттям в судове засідання до Апеляційного суду Одеської області, підтверджує позицію апелянта щодо їх відсутності. При цьому, свідок ОСОБА_5, викликаний до Апеляційного суду Одеської області, повідомив про те, що він спілкувався виключно з поліцейським, водія бачив тільки в машині, а власне факт відмови водія він не бачив та не може підтвердити, так само й інші обставини, зафіксовані в протоколі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За визначенням доктрини адміністративна відповідальність за порушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, що, в свою чергу, обумовлює взаємопов'язану правову природу вказаних видів відповідальності. Відтак, щодо справ про адміністративні правопорушення також діє презумпція невинуватості доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 62 Конституції України). Отже, будь які сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи зазначене, встановлені обставини справи з врахуванням принципів та основних засад національного законодавства про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що порушення порядку оформлення матеріалів адміністративного провадження та відсутність доказової бази щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, підтверджують доводи апеляційної скарги, а тому суд прийшов до висновку про скасування постанови судді першої інстанції та закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 (подана в його інтересах адвокатом Єнчевою Оленою Олександрівною) на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року - задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року- скасувати.

Провадження відносно ОСОБА_2 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю вкладу правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

27.11.2018 року м. Одеса