Провадження № 33/824/65/2018 Суддя в 2-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатюк О.В розглянувши справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року на

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за те, що він, 03 вересня 2017 року, о 07 годині 05 хвилин, у м. Києві, по вул. Мельникова, 89, повторно, керував автомобілем марки «Mitsubishi», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, координація рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з'ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав, що розгляд у суді першої інстанції проведений формально без його участі, який про час та місце розгляду справи повідомлений не був, що призвело до порушення його права на захист. На думку апелянта, поза увагою судді місцевого суду залишилась та обставина, що працівниками поліції при оформленні матеріалів були грубо порушені вимоги інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема звернув увагу на те, що від проходження огляду він не відмовлявся, а лише висловив незгоду із підозрою поліцейських. Вважав, що у протоколі про адміністративне правопорушення незрозуміла сутність сформульованого правопорушення, зокрема не указано від якого саме огляду він відмовився та у який спосіб повинний був його проходити. Указав на те, що поліцейськими не пропонувалося пройти огляд на місці події, що на думку ОСОБА_2 є істотним порушенням Інструкції. Окрім цього, звернув увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_2 до медичного закладу, а також докази його відсторонення від керування транспортним засобом, що на його думку свідчить про істотне порушення процедури оформлення матеріалів адміністративного правопорушення та свідчить про їх недопустимість. ОСОБА_2 також заперечував факт керування транспортним засобом та указав на те, що спав у автомобілі який був припаркований. Просив постанову судді скасувати.

У клопотанні про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді, ОСОБА_2 указав на те, що про розгляд справи, який відбувся 24.11.2017, він належним чином повідомлений не був, а копію постанови його захисник отримав лише 26.01.2018. Просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити пропущений строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді від 24.11.2017.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, підтвердили її доводи і просили її задовольнити, клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги підтримали і просили його задовольнити; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню, апеляційна скарга також підлягає до задоволення з огляду на таке.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.2 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв'язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань продоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення законності та обґрунтованості судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону в тому і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

За змістом ст. 245 КПК України завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, зостановлюється у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності. Відповідно до положень ст. 268 КПК України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право брати участь у розгляді справи, давати пояснення, подавати докази, користуватися послугами захисника. Тобто цією нормою закону визначений обсяг прав особи у ході розгляду щодо неї справи про адміністративне правопорушення, направлених на реалізацію її права на захист та доведення своєї невинуватості. Для реалізації цього права законодавцем визначені гарантії участі особи у розгляді справи. Так, відповідно до ч.1 ст. 268 КПК України розгляд справи проводиться у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Справа може бути розглянута у відсутності цієї особи лише у разі коли є дані про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи, розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_2 за наявності його клопотання про перенесення розгляду справи. Не стверджуючи про незаконність прийнятого суддею рішення про розгляд справи у відсутності ОСОБА_2, яке суддею належним чином мотивоване, суд констатує той факт, що ОСОБА_2 не мав можливості висловити аргументи на свій захист у суді першої інстанції, у зв'язку із чим ці аргументи викладені у апеляційній скарзі, вперше сприйняті судом апеляційної інстанції і перевірка цих аргументів (доводів апеляційної скарги) проведена саме судом апеляційної інстанції.

Відповідно до доводів ОСОБА_2, викладених у апеляційній скарзі та наданих у ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції, він при виявлені його працівниками поліції транспортним засобом не керував, від проходження огляду на стан сп'яніння не відмовлявся, а лише висловлював свою незгоду із висновками поліцейських про наявність у нього ознак наркотичного сп'яніння. На думку суду ці доводи ОСОБА_2 не спростовуються зібраними у справі доказами.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 у вину поставлена відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння за наявності ознак того, що він керував транспортним засобом у такому стані. За змістом ч.1 ст. 130 КУпАП суб'єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого як частиною першою, так і частиною другою ст. 130 КУпАП у виді відмови від проходження огляду на стан сп'яніння є особа, яка керує транспортним засобом. Таким чином при розгляді справ цієї категорії підлягає доведенню не лише факт відмови особи від проходження відповідного огляду, але і факт керування цією особою транспортним засобом.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, в тому числі і факту керування ним транспортним засобом, суддя місцевого суду, як на докази, послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, копію постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Однак із таким висновком судді погодитись безспірно не можливо. Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. При цьому суд враховує і те, що протокол, складений щодо ОСОБА_2 не містить будь-якої доказової інформації у вигляді пояснень особи, щодо якої він складений. Зазначена вище постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року може указувати лише на факт повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, при доведеності наявності у діях ОСОБА_2 ознак передбачених диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП. Щодо пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то із матеріалів справи вбачається, що ці пояснення складені у вигляді рукописної інформації про свідків, особи щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення та місця проведення певних дій. Інші обставини завчасно були надруковані на відповідному бланку. До цих пояснень були внесені виправлення, які у них не оговорені, не засвідчені і не дають однозначної відповіді на питання про те, чи дійсно свідки засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння. Суддею місцевого суду свідки до суду не викликались. Не дивлячись на існуючі суперечності суддею місцевого суду ці пояснення були прийняті у якості доказу доведеності винності ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення. Судом апеляційної інстанції були вжиті всі заходи направлені на виклик цих свідків до суду, які викликались неодноразово. Жодного разу свідки до суду не з'явились, а судом були вичерпані усі можливості для забезпечення їх явки до суду. Таким чином перевірити достовірність інформації, викладеної у зазначених вище поясненнях не виявилось можливим. Сумніви, які виникли при дослідженні цих пояснень судом тлумачаться на користь ОСОБА_2 Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Не спростовуються зібраними у справі доказами і доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом. Не дивлячись на те, що факт керування особою, щодо якої є підозра про її перебування у стані наркотичного сп'яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, у справі не зібрано жодного доказу, який би підтверджував цю обставину, що давало би підстави для спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 При цьому суд зважає на те, що органом Національної поліції не надано відеозапис із нагрудних камер поліцейських, із фіксацією даної події, що могло би слугувати об'єктивним доказом винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо рапортів та пояснень поліцейських які здійснювали фіксування адміністративного правопорушення, то вони не можуть розцінюватись як докази винності ОСОБА_2 у вчиненні цього правопорушення, зважаючи на упередженість працівників поліції у даному питанні. Окрім того, з огляду на положення ст. 272 КУпАП працівники поліції, які виявили правопорушення та склали відповідний протокол не можуть бути свідками у цій справі.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП не доведена. У зв'язку із цим постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. п.1ч.1 ст.247, ст..294 КУпАП, Апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ О.В. Ігнатюк