АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/601/18 Суддя 1-ї інстанції: Мартинова О.М.
Провадження № 33/790/437/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю захисника особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 20 січня 2018 року о 03.00, рухаючись по проспекту Московський, б.196-А у м. Харкові, керував транспортним засобом «BMW 740i», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Водій ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу та закладі охорони здоровя КЗОЗ ХОНД, м.Харків, вул.Шевченка,б.26 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 12.04.2018 року скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що розгляд справи суддею суду першої інстанції був неповним, оскільки в постанові суду не викладено важливі факти, що виключають законність зазначеної постанови, а саме те, що захисником було наголошено на тому, що паспорт ОСОБА_2 із зазначеною у протоколі серією та номером був втрачений ще у вересні 2017 року, та на інші обставини, що свідчать про неможливість встановлення особи за неіснуючим паспортом.

Тому вважає, що протокол який містить завідомо неправдиву інформацію стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не міг бути використаний судом як доказ.

Вказує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження саме факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, та вважає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не зафіксовано самого факту керування автомобілем «BMW 740i», державний номерний знак НОМЕР_1 як ОСОБА_2В, та і будь-якою іншою особою, а свідок ОСОБА_4, надаючи пояснення в суді, вказав, що не бачив самого факту керування будь-якою особою вище вказаним автомобілем.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов протиУкраїни» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

В судовому засіданні було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис, згідно якого працівниками поліції було зупинено транспортний засіб BMW740i, державний номер НОМЕР_1, водій якого відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку. На цьому відеозаписі не відображено обличчя водія, і задля усунення вказаних недоліків в судове засідання були викликані працівники поліції, які складали адміністративний матеріал.

Так інспектор роти № 3 батальйону № 2 УПП у Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 повідомив апеляційному суду, що під час патрулювання 20.01.2018 року вночі в районі Московського проспекту було виявлено автомобіль BMW740i з вимкненими фарами ближнього світла, який здійснив поворот на вже вимкнене зелене світло додаткового світлофора. Після чого наздогнавши вказаний автомобіль, його було зупинено за допомогою гучномовця, та під час спілкування з водієм у останнього виявлені ознаки алкогольного спяніння. Водія представився як ОСОБА_2, у нього не було водійського посвідчення, оскільки його було раніше вилучено працівниками поліції, він надав тимчасове водійське посвідчення та копію паспорта. При перевірці було встановлено, що фотографія обличчя володільця паспорта співпадає з обличчям водія, тому жодних сумніві, що водієм є саме ОСОБА_2 не було. Крім того, на місце складання протоколу прибув інший поліцейський екіпаж, і працівники поліції цього екіпажу впізнали в водієві ОСОБА_2 відносно якого саме вони трохи раніше було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того свідок вказав, що особу було перевірено через базу даних, де не було відомостей про втрату паспорта.

Аналогічні пояснення дав апеляційному суду інспектор роти № 3 батальйону №2 УПП у Харківській області ОСОБА_6.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання апелянта на те, що особу було встановлено за неіснуючим паспортом, оскільки на момент складання протоколу серії БР №201432 від 20.01.2018 року ОСОБА_2 вже мав паспорт у формі ID-карти, виданий 16.01.2018 року, як на підставу для скасування постанови від 12.04.2018 року є непереконливі, оскільки покази працівників патрульної поліції щодо встановлення особи шляхом звірки фотокопії паспорту та зовнішності особи водія, захисник ОСОБА_3 не спростував, а сам ОСОБА_2 не прибув до апеляційного суду задля зясування тих обставин, на які послався захисник, та встановлення хто міг керувати транспортним засобом ОСОБА_2, представлятись від його імені, та надавати його документи.

Твердження апелянта, що свідок ОСОБА_4, надаючи пояснення в суді першої інстанції, не вказував, що бачив факт керування будь-якою особою вищевказаним автомобілем, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки цей свідок був залучений працівниками поліції задля фіксування відмови вже зупиненого водія від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Відомості, які відображені у наданій апелянтом копії постанови Волноваського районного суду Донецької області від 29.05.2018 року, якою було скасовано постанову щодо ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на переконання апеляційного суду не свідчать, що 20.01.2018 року при вищенаведених обставинах водієм автомобіля «BMW 740i», державний номерний знак НОМЕР_1 був не ОСОБА_2, а інша особа.

Таким чином, апеляційний суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги виходить з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП в ході апеляційного розгляду не спростована, та підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом серії БР№ 201432 від 20.01.2018 року, поясненнями ОСОБА_7 та ОСОБА_4, працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5, змістом наявного в матеріалах справи відеозапису.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або процесуального права під час розгляду справи, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанціїх рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення, яке оскаржено, є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1