Справа № 161/201/18 Провадження №33/773/194/18 Суддя в 1 інстанції: Покидюк В. М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., розглянувши в залі судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2018 щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ВАКУЛЬЧУК Володимир Станіславович,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 28.12.2017 близько 02 год. 25 хв., в м. Луцьку, по пр. Перемоги, керував автомобілем «Honda», р.н.з.НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, яке ставиться йому у провину. Вважає, що постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною і необґрунтованою. Посилається на те, що він не керував автомобілем в стані сп'яніння, працівники поліції без будь-яких правових підстав доставили його в заклад охорони здоров'я для проведення огляду для виявлення стану сп'яніння. Даний огляд проводився всупереч вимогам законодавства та відповідної Інструкції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015. Оскільки, відповідно до змісту даного нормативно-правового акту, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використання спеціальних технічних засобів та у присутності двох свідків. Їх залучено не було. Крім того, у відповідності до ст.266 КУпАП доставляння водія в заклад охорони здоров'я можливий лише у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів, а також у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного працівником поліції. З огляду на наведене, вважає, що такий огляд особи на стан алкогольного чи іншого сп'яніння проведений всупереч вимогам законодавства, тобто є недійсним.

12.04.2018, перед початком розгляду справи, ОСОБА_1 подав письмове клопотання, у якому просить розглядати справу без його участі, а також на підставі п.7 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі. Вважає, що на момент розгляду справи закінчились всі можливі строки накладення адміністративного стягнення, тому відповідно до Узагальнення науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 справа має бути закрита, без встановлення вини особи.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без його участі, вважаю що неявка ОСОБА_1 в судове засідання не перешкоджає розгляду справи у відповідності до вимог ч.6 ст.294 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання ОСОБА_1 та матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується такими доказами.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1, він 28.12.2017 близько 02.25 год., попередньо вживши невелику кількість алкоголю, був змушений їхати за кермом автомобіля у найближчу аптеку, оскільки одна з його малолітніх дітей мала температуру 39,9 0С. Тобто такі дії він вчинив з крайньої необхідності. При цьому поводив себе толерантно та адекватно, співпрацював з працівниками поліції (а.с.4).

Відповідно до власноручної розписки ОСОБА_1, останній взяв на себе зобов'язання не сідати за кермо автомобіля до повного витверезіння (а.с.5).

У протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що: «сів за кермо у зв'язку з крайньою необхідністю, яку описав на окремому аркуші пояснень» (а.с.1).

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в м.Луцьку ДПП НПУ від 28.12.2017 ОСОБА_1 не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Висновком лікаря Волинського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_2 за № 3585 від 28.12.2017 стверджується, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с.3).

З дослідженого в судовому засіданні DVD-R диску із відеозаписами з бодікамер поліцейських, який міститься у матеріалах справи, вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1, оскільки останній порушив Правила дорожнього руху. В ході спілкування з водієм, працівники поліції помітили у нього ознаки алкогольного сп'яніння. На їх питання, ОСОБА_1 відповів, що дійсно сьогодні вживав алкогольні напої у невеликій кількості. Працівниками поліції запропоновано йому пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, де, можливо буде встановлено, що стан сп'яніння є в межах допустимої норми. Також зафіксовано як ОСОБА_1 проходить огляд у Волинському наркологічному диспансері, попередньо повідомляє лікарю, що вживав алкогольні напої. Згодом встановлено, що рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 становить 0,39 проміле.

Тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, суперечать іншим доказам у справі.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_1, слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Також слід зазначити, що жодних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння у зв'язку з крайньою необхідністю, він не представив ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.21), суд першої інстанції, не порушуючи вимоги ст.268 КУпАП, правильно розглянув справу без участі ОСОБА_1.

Згідно з ч.1 ст.2 КУпАП законодавством України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Статтею 247 КУпАП передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, а п.7 цієї статті Кодексу зокрема - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 28.12.2017, а стягнення суддею першої інстанції накладено - 13.03.2018, тобто в межах строків, визначених ч.2 ст.38 КУпАП.

Оскільки немає законних підстав для скасування оскаржуваної постанови судді у зв'язку з порушенням норм матеріального чи процесуального права, стягнення на ОСОБА_1 уже накладено суддею в межах передбачених законом строків, апеляційний суд у даній справі не вирішує питання про накладення адміністративного стягнення, тому не знаходить підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що його огляд на стан сп'яніння працівники поліції безпідставно провели не на місці події, а доставили в заклад охорони здоров'я для проведення огляду, при цьому безпідставно не було залучено свідків.

Як убачається із вищевказаного відеозапису події, ОСОБА_1 добровільно погодився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі при цьому визнав, що вживав алкогольні напої, тому дії працівників поліції в даному випадку відповідають вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та ч.4 ст. 266 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя в повному обсязі дотримався дані вимоги закону, тому обґрунтовано призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2018 щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.П. Денісов