П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2018 Справа №607/16442/18

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, тимчасово не працює, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за частиною 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 419288 від 14 серпня 2018 року (далі Протокол), ОСОБА_1 14 серпня 2018 року, в 04 год. 30 хв., керував транспортним засобом «Subaru Tribeca», н.з. ВО 2122 ВЕ, (далі автомобіль) на проспекті Злуки у м. Тернополі, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на предмет перебування у стані алкогольного спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, що вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху за що частиною 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив. Пояснив, що автомобілем у стані алкогольного спяніння не керував.

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суддя вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Окрім вказаного протоколу, у матеріалах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із документів, котрі відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення містять будь-які фактичні дані щодо події та можуть вважатись доказами у справі, наявні: пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 14 серпня 2018 року; копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 535143 від 14 серпня 2018 року; копія постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року; відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Оцінивши ці матеріали через призму доводів ОСОБА_1 про те, що за описаних у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення обставин, автомобілем він не керував, суддя вважає за необхідне зазначити таке:

адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У абзацах 3 та 4 пункту 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» розяснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У адміністративних матеріалах відсутні докази того, що автомобіль, здійснював рух за описаних у Протоколі обставин, а ОСОБА_1 виконував функції його водія.

Так, з письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14 серпня 2018 року, вбачається, що вони не бачили моменту керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, описаних у Протоколі, а були лише свідками факту його відмови від проходження огляду на стан спяніння.

Не зафіксовані вказані обставини і на відеозаписі з нагрудних відеокамер працівників поліції. Відеозапис розпочинається з моменту, коли автомобіль перебуває в нерухомому стані, а сам ОСОБА_1 знаходиться за межами транспортного засобу і заперечує факт керування ним.

Отож викладені у вказаному протоколі обставини, щодо керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного спяніння не мають жодного доказового забезпечення та ним заперечуються.

Це породжує обєктивний сумнів у їх відповідності фактичним обставинам справи, котрі, згідно статті 62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1, а тому суддя приходить до переконання, про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отож провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись частиною 2 статті 130, статтям 221, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_4