Справа № 359/7835/18
Провадження № 3/359/2955/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та прокурора Добривечір К.В., адміністративний матеріал, що надійшов від управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого в відділі провадження у справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці Державної фіскальної служби, на посаді головний державний інспектор, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 садове товариство «Східне», садова ділянка 11, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт серії ЕО №855338, виданий Ленінським РВ УМВС України в Миколаївській області 10.08.2000,

в с т а н о в и в:

За протоколом про адміністративне правопорушення №436 від 26.09.2018 вбачається, що ОСОБА_1, працюючого на посаді головного державного інспектора у відділі провадження у справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці Державної фіскальної служби, будучи державним службовцем категорії «в» та маючи спеціальне звання радника податкової та митної справи II рангу, являючись відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону, в порушення вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 даного Закону 23.03.2018 подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), декларацію за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в якій зазначив завідомо недостовірні відомості, а саме у розділі 11 (доходи у тому числі подарунки) даної декларації вказав отримання доходу від відчуження рухомого майна (крім цінних паперів та корпоративних прав) від громадянина ОСОБА_2 у розмірі 324 000 (триста двадцять чотири тисячі) гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, зазначивши, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Пояснив, що протокол №436 від 26.09.2018 складений відносно нього, за корупційне правопорушення, не відповідає фактичним обставинам, про які він повідомляв у поясненнях, наданих ОСОБА_3

Зауважив, що дійсно, у 2017 році він продав мотоцикл «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672 громадянину ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 8047/2017/466241. У звязку із тим, що мотоцикл протягом років ним був тюнюнгований, а у громадянина ОСОБА_2 не вистачало коштів на придбання мотоциклу разом із окремими запчастинами та деталями, вони досягли домовленості про придбання ним мотоциклу без коштовних деталей та запчастин, з урахуванням чого вартість по договору купівлі-продажу склала 49 000 гривень. Впродовж 2017 року він різними способами, зокрема, через знайомих, мережу-інтернет, а також безпосередньо громадянину ОСОБА_2 продавав запчастини та деталі, що залишились від мотоцикла «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672. Враховуючи відсутність вимоги щодо обовязкової письмової форми договору купівлі-продажу, а також той факт, що ним здійснювався продаж не номерних вузлів та агрегатів, продажа запчастин здійснювалась без укладання відповідних договорів. При цьому, загальна сума коштів, отриманих ним протягом 2017 року від продажу мотоцикла, запчастин та агрегатів до нього, скала 324 000 гривень.

Вказані ним факти підтверджуються письмовими поясненнями осіб, які придбали у нього запчастини та агрегати, зокрема громадянина України ОСОБА_4, громадянина України ОСОБА_2 та громадянина України ОСОБА_5, які ним долучено до матеріалів справи.

Перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу провадження в справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці ДФС, усвідомлюючи свій обовязок подати декларацію та заявити достовірні відомості, зокрема, щодо отриманих протягом року доходів, він зазначив відомості про фактично отриманий ним дохід від продажу мотоциклу, агрегатів та запчастин до нього у сумі 324 000 гривень.

Окрім цього зазначив, що про обставини отримання у 2017 році доходу від продажу мотоциклу, агрегатів та запчастин до нього він повідомив у своїх поясненнях, наданих оперуповноваженому сектору протидії корупції управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 Разом з тим, наявні у справі матеріали свідчать про те, що жодним чином повідомлені ним обставини не перевірялись та будь-які фактичні данні не встановлювались. Висновок щодо наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення, зроблений виключно на отриманій інформації щодо вартості по договору купівлі-продажу №8047/2017/466241.

Крім того, зауважив, щодо відсутності права у Департаменту захисту економіки Національної поліції України на здійснення перевірки декларацій. Перевірка стосовно нього проводилась виключно працівниками управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення, відібрали у нього пояснення. При цьому відсутні дані щодо проведення Національним агентством з питань запобігання корупції відповідної перевірки стосовно нього, повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про результати такої перевірки ДЗЕ НП України не здійснено, що є грубим порушенням чинного законодавства та протокол про адміністративне правопорушення з додатками до нього не може слугувати як допустимий доказ притягнення його до відповідальності за порушення ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, так як складений не уповноваженим на те органом щодо порядку проведення контролю та повної перевірки декларації, уповноваженого на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Таким чином, дані обставини в сукупності являються належним та достатнім доказом і підтвердженням факту відсутності в його діях будь-якого умислу щодо приховування факту отримання доходу від відчуження рухомого майна та являється правовою підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а саме його субєктивна сторона. Тому особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просив суд дану справу закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтримала повністю та вказала, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування відповідно до підпункту пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, безумовно порушив вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону, оскільки повідомив НАЗК про завідомо недостовірні відомості у своїй декларації щодо отримання доходу від відчуження майна. Просила визнати ОСОБА_1, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції даної статті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суддя приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Вимогами, якого є п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вказується інформація про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з Положенням про Київську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС, Київська митниця ДФС є територіальним органом Державної фіскальної служби, який підпорядковується Державній фіскальній службі.

Встановлено, що ОСОБА_1, наказом Київської митниці ДФС від 09.08.2016 №556-о у порядку переведення з Миколаївської митниці ДФС, призначено на посаду головного державного інспектора першого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Київської митниці ДФС (а.с.53-54).

Наказом Київської митниці ДФС від 15.03.2018 № 155-о ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії зазначеної митниці (а.с.57-59).

Згідно з наказом Київської митниці ДФС від 22.08.2017 № 574-0 ОСОБА_1 достроково присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи II рангу» (а.с.55-56).

Відповідно до п. 341.1 ст. 341 Податкового кодексу України, служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоровя, освітнім рівнем та віком громадян України, що повязана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 342.1 ст. 342 Податкового кодексу України, посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Відповідно до п. 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Разом з цим, абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» дає визначення посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обовязками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього закону.

ОСОБА_1, згідно зі своїми посадовими обовязками, які викладені в посадовій інструкції (а.с.60-68), займає посаду головного державного інспектора у відділі провадження у справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці Державної фіскальної служби та відноситься до категорії «в» посад державної служби.

26.08.2015 ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця (а.с.31). Тому згідно з підпунктом пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», частиною 1 статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1 є суб'єктом декларування та відповідно суб'єктом правопорушення.

Як встановлено у судовому засіданні, 23.05.2017 в територіальному сервісному центрі №8047 Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, ОСОБА_1 (продавець) уклав з громадянином ОСОБА_2 (покупець) договір купівлі-продажу №8047/2017/466241 (а.с.20-21).

Предметом зазначеного договору є мотоцикл марки «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672, за ціною 49 000 гривень.

У договорі відсутні відмітки про придбання транспортного засобу в розстрочку, тому право власності на мотоцикл марки «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672, перейшло 23.05.2017 до ОСОБА_2

Відповідно до п. 2.1. договору «передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна».

На підставі зазначених правовстановлюючих документів ОСОБА_2 подано заяву №118695498 від 23.05.2017 на перереєстрацію Мотоцикла за новим власником, тобто за собою, чим додатково підтверджено факт набуття 23.05.2017, за наданим до заяви договором №8047/2017/466241 від 23.05.2017, права власності на Мотоцикл (а.с.24).

Стаття 328 Цивільного кодексу України регламентує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, зокрема доходи у вигляді, зокрема, від зайняття підприємницької діяльності та незалежною професійною діяльністю.

Враховуючи зазначене, субєкт декларування зобовязаний подати повідомлення уразі отримання ним кредиту, позики, поворотної фінансової допомоги (позички) тощо на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Проте, відповідно до публічної частини Реєстру ОСОБА_1 у поданій ним декларації за 2017 рік (розділ 11) вказав неправдиву інформацію про отримання ним від громадянина ОСОБА_2 доходу від продажу рухомого майна на суму 324 000 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» визначено прожитковий мінімум на одну працездатну особу на станом 01 січня 2017 в сумі 1600 грн.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи обізнаним щодо вимог Закону, усвідомлюючи необхідність зазначення у декларації з 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відомостей щодо отриманих доходів, зазначив завідомо недостовірні відомості за суму в 275 000 грн. щодо продажу ним Мотоцикла, а саме: замість грошових коштів у розмірі 49 000 грн. зазначив кошти у розмірі 324 000 гривень (324 000- 49 000=275 000), що становить 171,85 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що останній мав умисел на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, наданих йому службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Склад правопорушення це наявність обєктивних та субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільну небезпечність у тому числі і в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачав неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1, складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із вищезазначених норм законодавства, завжди характеризується умисною формою вини.

Доводи ОСОБА_1, зазначені ним під час надання пояснень в ході судового розгляду, про відсутність в нього прямого чи непрямого умислу на поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами та письмовими поясненнями свідків які безпосередньо купували у останнього мотоцикл та запчастини до нього.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2017 рік самостійно подав інформацію до Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо отримання доходів від продажу рухомого майна мотоцикл «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672, зазначивши кошти у розмірі 324 000 гривень.

23.05.2017 в територіальному сервісному центрі №8047 Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві ОСОБА_1 (продавець) уклав з громадянином ОСОБА_2 (покупець) договір купівлі-продажу №8047/2017/466241. Предметом зазначеного договору є мотоцикл марки Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672 за ціною 49 000 гривень. На підставі зазначених правовстановлюючих документів ОСОБА_2 подано заяву №118695498 від 23.05.2017 на перереєстрацію Мотоцикла за новим власником, тобто за собою, чим додатково підтверджено факт набуття ним 23.05.2017 мотоциклу, за наданим до заяви договором №8047/2017/466241 від 23.05.2017, права власності на мотоцикл.

Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_1 стало відомо, що у звязку із тим, що мотоцикл протягом років ним був тюнюнгований, а у громадянина ОСОБА_2 не вистачало коштів на придбання мотоциклу разом із окремими запчастинами та деталями, вони досягли домовленості про придбання ним мотоциклу без коштовних деталей та запчастин, з урахуванням чого вартість по договору купівлі-продажу склала 49 000 гривень. Впродовж 2017 він різними способами, зокрема, через знайомих, мережу-інтернет (а.с.98-111), а також безпосередньо громадянину ОСОБА_2 продавав запчастини та деталі, що залишились від мотоцикла «Ноnda» моделі «Goldwind GL 1800» Vin-код 1YFSC47F26A511672. Враховуючи відсутність вимоги щодо обовязкової письмової форми договору купівлі-продажу, а також той факт, що ним здійснювався продаж не номерних вузлів та агрегатів, продажа запчастин здійснювалася без укладання відповідних договорів. При цьому, загальна сума коштів, отриманих ним протягом 2017 від продажу мотоцикла, запчастин та агрегатів до нього, скала 324 000 гривень, яка і була вказана та подана ним у щорічній електронній декларації за 2017 рік, як субєкта декларування категорії «в» державного службовця. Даний факт повністю підтверджується долученими до справи письмовими доказами: поясненнями осіб, які придбали у нього запчастини та агрегати, зокрема громадянина України ОСОБА_4, громадянина України ОСОБА_2 та громадянина України ОСОБА_5 (а.с.92-97).

Це в свою чергу вказує на те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу провадження в справах про порушення митних правил управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Київської митниці ДФС, усвідомлюючи свій обовязок подати декларацію та заявити достовірні відомості, зокрема, щодо отриманих протягом 2017 доходів, ним було зазначено відомості про фактично отриманий дохід від продажу мотоциклу, агрегатів та запчастин до нього у сумі 324 000 гривень, а тому свідчить про наявність вини особи у формі необережності, що у даному випадку, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу, що під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів, спрямованих на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки отриманий дохід від продажу належного йому майна за грошові кошти, отримані ним в законний спосіб та із законних джерел, які задекларовані ним в щорічній електронній декларації за 2017 рік складають розмір прибутку більший, ніж той, що вимагають у складеному відносно нього протоколу про вчинення корупційного злочину. Це в свою чергу додатково свідчить про відсутність в нього умислу на приховування факту відчуження не лише мотоцикла але й запчастин до нього в цілому.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в матеріалах справи не наведено обґрунтування та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 06.10.2010 справа 1-27/2010, з обєктивної сторони корупційне правопорушення характеризується також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким субєкт правопорушення мав керуватися при його вчиненні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що висновки оперуповноваженого сектору протидії корупції управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, про вину ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа правоохоронного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїла правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

Оцінюючи матеріали справи встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю, які полягають в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, а тому в його діях відсутня суб'єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Крім цього, суд звертає увагу, що в працівників Департаменту захисту економіки Національної поліції України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1В, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Департаменту захисту економіки Національної поліції України та інше.

Слід зазначити, що згідно Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, серед інших, боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування, протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 р., цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування подав декларацію, з завідома недостовірними відомостями Національне агентство направляє такому субєкту лист з проханням надати пояснення щодо причини поддання ним декларації, з завідома недостовірними відомостями. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «субєкт декларування», зазначений у ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає субєктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування, подання декларації, з завідома недостовірними відомостями.

Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 справа № 814/886/17, також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 N 1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» (Рішення N 1) розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII) належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII).

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Таким чином, посадові особи правоохоронних органів здійснюючи перевірку особи, як субєкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, виходять за межі своїх повноважень, та діють по за межами діючого законодавства.

За таких обставин обраний Департаментом захисту економіки Національної поліції України спосіб отримання інформації з визначених у запиті правових підстав, по суті, свідчить про проведення перевірки поданої ОСОБА_1 декларації, що не передбачено чинним законодавством та слід розцінювати як намагання правоохоронців ініціювати збір інформації у не передбачений законом спосіб та фактичне перебирання на себе повноважень державних органів, уповноважених на здійснення функцій контролю у сфері запобігання та протидії корупції. Органи національної поліції не мали права збирати документи у той спосіб та порядок, як це було ними зроблено, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі. Тому вказані документи не можуть прийматися судом для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, визначеного ч. 4 ст. 172-6 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП слід закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 4 ст. 172-6, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя: Ю.В. Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили ___________________