П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 28 січня 2018 року в 16 год. 48 хв., в порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керував автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 4-в по вул. Маршала Малиновсього в м. Києві в стані наркотичного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 8 ст. 247 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що 22 лютого 2018 року йому оголошено про підозру, а пізніше до суду спрямовано обвинувальний акт за ч. 1 ст. 286 КК України. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до повідомлення про підозру та обвинувального акта, серед іншого, йому інкримінується порушення п. 2.9. (а) ПДР України. У зв'язку з чим, 23 лютого 2018 року його захисником було подано клопотання до суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього на підставі п. 8 ст. 247 КУпАП, проте суд всупереч вимогам закону притягнув його до адміністративної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на рішення Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до яких ніхто не може двічі бути притягнутим до юридичної відповідальності за одне правопорушення, що прямо заборонено ст. 61 Конституцією України.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закриттю.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, суд в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд мотивував, чому повідомлення йому про підозру за ч. 1 ст. 286 КК України не перешкоджає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи, стосовно ОСОБА_2 складено протокол про те, що він 28 січня 2018 року в 16 год. 48 хв. на вул. Маршала Малиновського в м. Києві керував автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Матеріали справи також містять копію постанови про підозру, відповідно до якої ОСОБА_2 в цей же день в 17 год. 02 хв. керував цим же автомобілем, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9. (а) ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушив п. 1.5 та 2.3 (б) ПДР України, а також перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч, не надавши перевагу в русі транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив п. 10.4 ПДР України, у зв'язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «Ауді», номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження. Порушення ОСОБА_2 п.п. 10.1, 10.4 ПДР України знаходяться в причинному зв'язку із виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) та наслідками. ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 286 КК України та ст. 130 КУпАП є бланкетними нормами. Як кримінальна, так і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб'єктами злочину або адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР України.

Так, за ч. 1 ст. 286 КК України особа, яка керує транспортним засобом, несе відповідальність за умови доведення її вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. В той час як ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особами в стані наркотичного сп'яніння, що є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України.

Порушення вказаного пункту ПДР України не охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тому судом правильно зазначено, що притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не виключає можливості кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КУпАП, оскільки це різні види юридичної відповідальності.

Відповідно до чинного кримінального процесуального закону, кримінальним правопорушенням є злочини та кримінальні проступки. Поняття злочину визначено ст. 11 КК України, в той час як поняття кримінального проступку законом не визначено.

Тому доводи апелянта про те, що ст. 130 КУпАП фактично передбачає карність за злочин не ґрунтуються на законі.

Ним правильно зазначено, що як у справі про адміністративне правопорушення, так і у кримінальному провадженні, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, на які він посилається, мають застосовуватись єдині стандарти щодо дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, отримання доказів та процедури доказування.

Проте за національним законодавством порушення водієм п. 2.9 (а) ПДР України передбачає не кримінальну, а адміністративну відповідальність, тому судом правильно притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 ґрунтується на протоколі про адміністративне правопорушення, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп'яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає постанову суду законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун