АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2106/2018 Головуючий у першій інстанції - Піхур О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

13 липня 2018 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4, захисника ОСОБА_5 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у виді накладення штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гивень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови судді 12.05.2018 року о 19 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Ружинська, 2/50, водій ОСОБА_4 керував автомобілем «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_1, із ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці, від проходження огляду у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апелянт пояснює, що він дійсно керував автомобілем вищезазначені час і місці після зупинки працівником поліції в нього на місці з працівником поліції виник конфлікт з приводу підстав і причин зупинки, оскільки причиною зупинки, йому назвали «не пристебнутий ремінь безпеки», однак після зупинки він його відстебнув. Внаслідок конфлікту, працівник поліції безпідставно почав його звинувачувати в тому, що він перебував в стані наркотичного сп'яніння. Після чого було запрошено двох свідків, і складено на нього протокол за ч. 1 ст. 130 КупАП. На прохання відмести його на медичний огляд, працівник поліції повідомив, що в такому разі «йому буде ще гірше». В зв'язку з своєю, юридичною необізнаністю він відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп'яніння. Після складання протоколу на ч. 1 ст. 130 КУпАП працівники поліції його, відпустили і він продовжив рух керованим ним автомобілем.

Апелянт зазначає, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення апелянта від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, то викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів. Його дії не узгоджуються з формулюванням, правопорушення, викладеним у протоколі.

ОСОБА_4 вказує на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення до найближчого закладу охорони здоров'я, яке визначене пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, та швидкість реакції (Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735), що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння. Таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Також апелянт зазначив, що відповідно до довідки № 398846 від 30 травня 2018 року ОСОБА_4 за даними обліку документації під наркологічним диспанцерно-динамічним наглядом не перебуває.

Окрім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні. На його думку, пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не давали показання в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року, про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які підтвердили ту обставину, що ОСОБА_4 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, та відеозаписом з боді камери поліцейського АА 003379.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 відмовився від проведення огляду на стан сп'яніння у зв'язку з юридичною необізнаністю не можуть бути взятими до уваги, оскільки обов'язок водія пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку медичний огляд на стан сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин передбачено у п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вказану норму зобов'язана знати кожна особа, яка має посвідчення на право на керування транспортними засобами, з огляду на те, що перед отриманням посвідчення така особа проходить тест на знання ПДР України.

Посилання апелянта на те, що у справі відсутні дані про відсторонення водія ОСОБА_4 від керування транспортним засобом, що, на думку апелянта, може свідчити про незаконність дій поліцейських по складанню протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть бути взятими до уваги, оскільки ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимог п. 2.5 ПДР України щодо обов'язку проведення огляду на стан сп'яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Не може бути також взятим до уваги посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи направлення до найближчого закладу охорони здоров'я, передбачене Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, та швидкість реакції, оскільки згідно з доведеними обставинами справи ОСОБА_4 відмовився від проведення медичного огляду у закладі охорони здоров'я, а тому потреби у такому направленні не було.

Та обставина, що ОСОБА_4 не перебуває під наркологічним диспанцерно-динамічним наглядом, ніяким чином не впливає на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за цим законом наступає за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, незалежно від того, чи перебуває особа під наглядом лікаря-нарколога.

Твердження апелянта про те, що не можна брати до уваги пояснення свідків, які не допитувались в судовому засіданні є безпідставним.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 та його захисник не заперечували обставини, викладені у письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, та не заявляли клопотання про допит свідків, а тому суддя районного суду у постанові міг послатися на письмові пояснення вказаних свідків.

Окрім того, письмові пояснення свідків про обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 підтверджуються даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, приєднаним до протоколу (а.с. 3).

За таких обставин суддя апеляційного суду, вважаючи постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року щодо ОСОБА_4 законною і обґрунтованою, не вбачає підстав для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська