АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/498/18 Суддя 1-їінстанції: Хайкін В.М.
Провадження № 33/790/332/18
Категорія: ч.1 ст. 163-1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3, його захисника - адвоката Шатової Юлії Вікторівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинськогорайонного суду м. Харкова від 21.02.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом з посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 124161 від 05.12.2017 року, ОСОБА_3 05.12.2017 року о 04:00 год. у м. Харкові по вул. Культури, 12, керував автомобілем DAEWOO, державний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: нечітка хода, порушення координації рухів, невнятна річ, розширені зіниці, слабке реагування на зміну світла. Огляд на стан наркотичного та алкогольного сп'яніння проводився у лікаря-нарколога за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 26 в ХОНД, та висновком № 3380 встановлено, що ОСОБА_3 перебував у стані наркотичного сп'яніння. Такими діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 21.02.2018 року скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається як на одну з підстав для скасування постанови від 21.02.2018 року на те, що справу було розглянуто за його відсутністю, та в порушення вимог ст. 277-2 КУпАП не були належним чином викликані свідків, які були заявлені в його клопотанні.

Також вказує, що наданий до суду Акт медичного огляду складено 05.12.2017 року, результат токсилогічного дослідження № 791 складений 15.12.2017 року, а Висновок щодо результатів проведення медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння не містить дати складання, що на його думку є порушенням Інструкції.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідка ОСОБА_5, які викладені тим же почерком, що і рапорт поліцейського, та не містить фрази «з моїх слів написано вірно, мною прочитано», а також не залишив свій підпис у протоколі.

Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.12.2017 року зазначено, що він складений 05.12.2017 року о 05:00 та місце складання вказано м. Харків, вул. Культури, 12, що на його думку не співвідноситься із Актом медичного огляду, в якому зазначено дату та час складання 05.12.2018 року о 04:55 год.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Шатової Ю.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Доводи апелянта щодо розгляду справи судом першої інстанції за його відсутності, без належного повідомлення про час і місце судового розгляду хоча і заслуговують на увагу, але враховуючи чисельні звернення останнього про відкладення судового розгляду на думку апеляційного суду не є безумовною підставою для скасування рішення судді суду першої інстанції, враховуючи, що вказана обставина може бути восполнима в апеляційному суді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що районний суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме повідомив його особисто під розписку (а.с. 18).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Посилання апелянта на ймовірну невідповідність часу складання протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 124161 від 05.12.2017 року (о 05:00 год.) з часом складання медичного висновку № 3380 від 05.12.2017 року (о 04:55 год.), та на те, що вказаний протокол складено за адресою: м. Харків, вул. Культури, 12, а медичний висновок за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, хоча і заслуговують на увагу, про те ці обставини не спростовують правильність рішення суду першої інстанції про наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_3, оскільки наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських свідчить, що дійсно 05.12.2017 року водій ОСОБА_3 за підозрою у керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння був супроводжений працівниками патрульної поліції до обласного наркологічного центру, де він був оглянути лікарями, та у нього відбирались біологічні зразки для проведення відповідних досліджень.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 дійсно пройшов огляд в медичному закладі, за результатами якого було складено Висновок від 05.12.2017 року № 3380, де зазначено, що ОСОБА_3 перебував в стані наркотичного сп'яніння.

Зміст вказаного висновку та правильність наявної в ньому інформації не був спростований апелянтом та його захисником жодними доказами.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта, що пояснення свідка ОСОБА_5 не відповідають дійсності, оскільки на зворотній стороні цих пояснень міститься запис останнього, що відображена у цих поясненнях інформація зі слів опитуваної особи викладена вірно, та вона прочитана вказаною особою. Вказані пояснення у сукупності з наведеним вище висновком свідчать про правильність прийнятого рішення щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення.

Цим доказам, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції було надано повну та об'єктивну оцінку.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик