АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю адвоката Жукова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10200грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 19 березня 2017 року о 02 год. 50 хв. по вул. Героїв Дніпра, 42 у м. Києві ОСОБА_4 керував транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.

Апелянт вказує, що суд не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 був складений незаконно та в порушення вимог ст. 251 КУаАП. До протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_4 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, постанова суду винесена з грубим порушенням права ОСОБА_4 на змістовний, об'єктивний та неупереджений розгляд його справи. Так, судом залишено поза увагою його клопотання про витребування відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення. До того ж, судом проігноровано заяви ОСОБА_4 про неможливість бути присутнім у судових засіданнях, у зв'язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні та виніс постанову без його участі в судовому засіданні, чим грубо порушив його право на захист та на справедливий розгляд справи судом, що на думку апелянта вже є підставою для скасування постанови від 12 червня 2017 року

Отож, апелянт вважає, що ОСОБА_4 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, тому просить постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4 та просив її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_4 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати з вини суду, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, при цьому, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, суд у постанові не вмотивував.

Пояснення свідків, що наявні в матеріалах справи, є невірними, оскільки ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

В апеляційне засідання було викликано свідків, що вказані в матеріалах справи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 До Апеляційного суду міста Києва прибув свідок ОСОБА_5 та пояснив, що близько третьої годину ночі по вул. Героїв Дніпра, був зупинений працівниками поліції, які попросили засвідчити, що водій перебуває у стані алкогольного сп'яніння на підтвердження чого показали, якийсь пристрій, де зазначено промілі алкоголю в крові. Свідок ОСОБА_5 на вимогу працівників поліції постав свій підпис на заздалегідь підготовленому бланку, зміст якого він не читав, бо це відбувалося вночі, та був втомлений. Свідок також повідомив, що водій ОСОБА_4 в його присутності не відмовлявся від проходження медичного огляду в лікаря нарколога та за допомогою приладу Драгер. Крім того, іншого свідка, у якого нібито також відібрали аналогічне пояснення, на той момент, ОСОБА_5 не бачив.

Отже, з наведеного вище вбачається, що водій ОСОБА_4 не відмовлявся від проходження медичного огляду в лікаря нарколога та за допомогою приладу Драгер, а тому протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_4 про порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України складений неправомірно та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, тому не може вважатися дійсним.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_4 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, якою ОСОБА_4визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а провадження у справі відносно нього закрити на підставі ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10200грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1673/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Шевчук А.В.