ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/245/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

05 грудня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника - адвоката Суркова В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Суркова В.М. на постанову Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюКиївського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 22.07.18р. о 05-00 год. в м. Харкові по вул. Ярослава Мудрого в районі будинку №13 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Mazda, CX5, д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Сурков В.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасуватипостанову Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року, провадження у справі закрити у зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказують, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, судова повістка, направлена ОСОБА_2, повернулась до суду неврученою. Судовий розгляд жодного разу не відкладався, у зв»язку із чим, на думку сторони захисту, ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права. По суті інкримінованого правопорушення вказують, що ОСОБА_2 автомобілем не керував, а підійшов до ТЗ виключно через те, що залишив у салоні авто документи та особисті речі. Забравши усе необхідне, чоловік чекав на таксі разом із своїм знайомим, коли до товаришів підійшли співробітники патрульної поліції та запитали, чи є серед них власник ТЗ, які знаходились неподалік. ОСОБА_2 повідомив, що є власником Mazda, CX5, д.н.з. НОМЕР_1, після чого йому було запропоновано пройти медичне обстеження, від якого ОСОБА_2 відмовився. Свою відмову мотивував безпідставністю висунутої вимоги. Після описаних подій, на місце прибула ще одна патрульна машина. Старшим патрульним другої бригади було запропоновано ОСОБА_2 сісти в патрульне авто, від»їхати до іншого місця, щоб відпустити його не у присутності підлеглих та свідків. Власник Mazda, CX5, погодився, уже в машині патруля надав свої документи для перевірки, а згодом чоловіка дійсно відпустили. Таким чином, про інкриміноване йому правопорушення, існування протоколу апелянт не знав. Вважає, що реквізити його документів отримані поліцейськими незаконно, шляхом обману. Свідки, присутні на місці події, судом допитані не були.

Одночасно апелянти заявили клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_2, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Більш того, про існування протоколу заявнику стало відомо лише після отримання судового рішення 24.10.18р.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Сурков В.М. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2, зокрема, зазначив, що поліція його за порушення ПДР України не зупиняла, що вбачається і з наявного у справі відеозапису. 22.07.18р. рано вранці на його ТЗ спрацювала сигналізація, і чоловік вийшов до свого авто переконатися чи все гаразд. ОСОБА_2 знаходився біля припаркованого автомобіля коли до нього підійшли інспектори поліції. На їх вимогу ОСОБА_2 надав для перевірки паспорт, надати ВП відмовився. У своїх поясненнях, наданих суду, наполягав, що при ньому ані протокол, ані будь - які інші адміністративні матеріали не складалися. Навпаки, поліцейські обіцяли відпустити чоловіка після перевірки документів.

Адвокат Сурков В.М. вказував, що в матеріалах справи відсутні дані щодо того, що ОСОБА_2 відмовився від підпису у протоколу та отримання його копії. На відеозапису відсутня інформація, що чоловік керував ТЗ - лише нерухоме авто з увімкненою сигналізацією. Також, посилався на те, що протокол був складений вже після самої події, за відсутності ОСОБА_2 При цьому, дії співробітників поліції стороною захисту не оскаржені.

Вивчивши матеріали справи, доводи ОСОБА_2 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 200292 від 22.07.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 3, 4), рапортом інспектора роти №1 батальйону №3 взводу №2 УПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Глущенко А.В. від 22.07.18р. (а.с. 5), відеозаписом правопорушення (а.с. 7).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про те, що автомобілем він не керував, та розцінює їх як намагання особи уникнути адміністративної відповідальності. Вина ОСОБА_2 встановлена на підставі сукупності доказів. Наявний у справі відеозапис свідчить про достатність підстав вважати, що ОСОБА_2 був водієм у розумінні п. 1.10 ПДРУ.

Посилання апелянта на розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 не можуть розглядатися судом як самостійна підстава для скасування рішення суду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вживалися заходи щодо належного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, шляхом неодноразового направлення судових повісток за адресою, наявною у справі. Останні повернулись до суду неврученими «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 10-12) Крім того, права ОСОБА_2 були поновлені шляхом надання можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіКиївського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_2 та його захиснику - адвокату Суркова В.М. строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Суркова В.М. залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.С. Яковлева