Справа № 139/403/18
Провадження № 3/139/80/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., з участю прокурора Арнаута Я.М., особи, щодо якої розглядається справа про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у Вінницькій області ДЗЕ Національної поліції України, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, пенсіонера, за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 з 18 березня 2015 року до 29 січня 2018 року працював на посаді першого заступника голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області і відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією. В порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 не подав у день звільнення декларацію особи, яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави, а подав таку декларацію лише об 11 годині 50 хвилин 31 січня 2018 року.

12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_1 складено протокол за № 92 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за частиною 1 статті 172-6 КУпАП. 19 квітня 2018 року протокол відносно ОСОБА_1 надійшов до суду.

При розгляді справи ОСОБА_1 ствердив, що до 29 січня 2018 року займав посаду, яка визначає його субєктом декларування, а також, що йому було відомо про обовязок в день звільнення подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Однак, повний розрахунок з ним було проведено лише 31 січня 2018 року, а тому лише в цей день він міг дізнатися про свої доходи у вигляді заробітної плати.

Після оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, заслуховування пояснень особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до відповідальності та огляду матеріалів справи, прокурор Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 заявив, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, просив накласти щодо нього стягнення в межах санкції цієї частини статті.

Згідно ч. 2 ст. 7, ст. 245 та ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 9 КУпАП,адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона.

Не заперечуючи обставину, що ОСОБА_1 є субєктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що він порушив порядок, передбачений ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», не погоджуюсь із твердженням, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного:

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Як встановлено у суді, відповідно до розпоряджень голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 9-рк від 18.03.2015 (а.с. 11) та № 5-рк від 29 січня 2018 року (а.с. 12) ОСОБА_1 з 18 березня 2015 року до 29 січня 2018 року перебував на посаді першого заступника голови Мурованокуриловецької райдержадміністрації.

З врахуванням положень підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 у випадку припинення діяльності зобовязаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Відповідно до розяснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 11 серпня 2016 року № 3, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення і має охоплювати період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду.

Отже, в день звільнення, тобто 29 січня 2018 року, ОСОБА_1 мав подати відповідну декларацію. Однак, як вбачається із Єдиного державного реєстру декларацій (а.с. 20), а також не заперечується самим ОСОБА_1, останній подав щорічну декларацію 30 січня 2018 року, а декларацію перед звільненням - 31 січня 2018 року.

Як пояснив перед судом ОСОБА_1, до моменту проведення повного розрахунку він не мав можливості вказати свої доходи до моменту звільнення. Як вбачається із виписки по рахунку (а.с. 41) Мурованокуриловецька райдержадміністрація лише 31 січня 2018 року нарахувала і перерахувала ОСОБА_1 заробітну плату, хоча, відповідно до положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому до виплати від установи, проводиться в день звільнення.

Таким чином, вбачається, що в несвоєчасному поданні ОСОБА_1 декларації перед звільненням відсутня вина як у формі прямого так і непрямого умислу, оскільки він просто не мав можливості подати достовірну інформацію в декларацію до 31 січня 2018 року.

Крім того, обєктивна сторона вміненого ОСОБА_1 правопорушення включає в себе несвоєчасне подання декларації без поважних причин. Однак, у ОСОБА_1 була поважна причина, з якої він не мав обєктивної змоги подати декларацію 29 січня 2018 року, - відсутність від роботодавця відомостей про його заробітну плату станом на день звільнення.

Вважаю, що за відсутності субєктивної та обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може наступати відповідальність, а тому звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Такий підхід до захисту прав особи зафіксований у ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може однозначно без сумнівів і застережень розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Встановлені у суді обставини не підтверджують у бездіяльності ОСОБА_1 субєктивної та обєктивної сторони інкримінованого правопорушення, а тому, враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що порушення ОСОБА_1 строків подання декларації при звільненні, не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У разі відсутності складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя : _____________