Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/126/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л.М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не одруженого, не працюючого, який проживає по АДРЕСА_1

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2018 року визнано винним за те, що він 10 серпня 2018 року о 04 годині 35 хвилин на 38 км автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварине керував транспортним засобом «PLYMOUTH VOYAGER», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідала обстановці). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на визначення стану сп'яніння ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2,5 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити. Зазначає, що з прийнятою постановою він категорично не згодний, вважає, що постанова прийнята за результатами неповного з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи.

Про існування даної постанови він дізнався 16.11.2018 року через Єдиний державний реєстр судовик рішень.Судове засідання призначене на 30.10.2018 року на 15.20 год. на яке він з'явився, не відбулося по причині зайнятості судді в інших судових засіданнях. Про дату та час наступного судового засідання йому не повідомили.Про призначення судового засідання на 09.11.2018 року на 15.00 год. він не знав і не міг знати, оскільки судова повістка була направлена йому лише 08.11.2018 року (про що свідчить штамп на конверті) трек-номер відправлення - 289, а отримана ним 16.11.2018 року (про що свідчить дата та мій підпис на зворотному повідомленні про отримання).

Таким чином, він був позбавлений можливості захисту своїх прав при розгляді даної справи, а саме надання своїх пояснень, подання клопотань про допит свідків та ін.

Також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням. Зазначає, що він не відмовлявся від проходження тесту на стан сп'яніння за допомогою алкотестера Драгер. З результатами він не погодився, не відмовлявся і від проходження в медичному закладі, однак йому цього ніхто не пропонував. В протоколі взагалі не вказано на те, що було проведено тест на стан сп'яніння. Документальні підтвердження відсторонення його від керування автомобілем відсутні. Пояснення свідків - це заздалегідь підготовлений друкований текст про абсолютну відмову від проходження огляду, який не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для виклику та допиту свідків в судовому засіданні.

З огляду на вище викладене, вважає що наявні порушення вимог чинного законодавства при проведенні огляду на стан сп'яніння, які не дають змоги встановити факт керування ним автомобілем в нетверезому стані.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3, 4 та 5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт відмови від проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 237366 від 10.08.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у закладі охорони здоров'я, відеозаписом долученим працівниками поліції до протоколу про адмінправопорушення.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об'єктивності та суперечливості не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_3 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

В судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції та відеореєстратора, з яких вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль «PLYMOUTH VOYAGER», номерний знак НОМЕР_1, після перевірки документів у водія, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою алкотестера, на що він погодився. Після проведеної перевірки результат алкотестера «Драгер» був позитивним та становив 0,3%. Водій ОСОБА_6 та його пасажир неодноразово на протязі відео самостійно вказували, що ОСОБА_3 вживав алкоголь, але не значну кількість. Після того, як працівники поліції зупинили інших осіб, для того, щоб вони взяли участь як свідки, оскільки особи, що приймали участь як свідки при продутті ОСОБА_3 алкотестера відмовились давати пояснення та залишили місце події, та ОСОБА_3 було запропоновано повторно пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера - він відмовився. Не згоди з результатами першого огляду на стан сп'яніння, а так само і бажання ОСОБА_3 пройти медогляд в закладі охорони здоров'я ним не озвучувалось.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при тих обставинах, які викладені в оскаржуваній постанові та підтверджені дослідженими доказами.

Апеляційне твердження ОСОБА_3 з приводу того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, ні за допомогою алкотестера, ні в закладі охороні, а так само і недовіра поясненням свідків, апеляційний суд вважає не обґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах, оскільки повністю спростовуються матеріалами відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_3 10.08.2018 року реалізував своє право володіти та керувати автомобілем «PLYMOUTH VOYAGER», номерний знак НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко