Справа № 359/8172/18
Провадження № 3/359/3092/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши, за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1, за участю представника за договором особи, яка притягається до відповідальності адвоката - ОСОБА_2, за участю прокурора Шмаля В.В., адміністративні матеріали, що надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого головним державним інспектором другого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушення Київської митниці Державної фіскальної служби, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Кіровським РВ УДМС у м. Кіровограді, 01.11.2013 року, -

в с т а н о в и в:

За протоколом про адміністративне правопорушення №44-03/192/18 від 02.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1, працюючи головним державним інспектором другого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушення Київської митниці Державної фіскальної служби, будучи суб'єктом на якого поширюється дія Закону відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно з пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону порушення вимог частини 1 статті 45 Закону, а також рішень Національного агентства від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №958/29088 (зі змінами), від 10.06.2016 року №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 959/29089 (зі змінами), несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, зазначивши, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Пояснив, що за адресою його проживання: АДРЕСА_1, 18.03.2018 року був проведений обшук, слідчим управління ГУНП в Київській області, в результаті якого серед вилучених речей був також вилучений електронний ключ доступу до Реєстру та ноутбук. Отримати новий електронний носій з цифровим підписом у нього не було можливості, у зв'язку з підпискою про заборону виїжджати за межі міста Києва а місце роботи Київська митниця ДФС знаходиться в місті Бориспіль. 29.03.2018 року він звернувся з заявою до СУГУНП в Київській області про повернення йому частини вилученого майна, на яке згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва не було накладено арешт, а тому слідчий повернув йому під розписку ноутбук та електронний носій на якому знаходився його індивідуальний електронний ключ. Усвідомлюючи всю ситуацію ним було подано електрону декларацію, одразу 10.04.2018 року, що свідчить про відсутність в його діях вини у формі прямого умислу та являється правовою підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Тому особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, просив суд дану справу закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Представник за договором особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні, повністю підтримав покази ОСОБА_1, надані у судовому засіданні та наголосив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010). Таким чином документи які повністю підтверджують обставини які сталися з ОСОБА_1, а саме вилучення ноутбука та його електронного ключа при проведенні обшуку, жодним чином не може слугувати як дії вчиненні умисно, адже відразу отримавши від слідчого своє майно яке було незаконно у нього вилучено, ним було подано електрону декларацію за 2017 рік до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Враховуючи вищезазначене просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтримав повністю та вказав, що ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування відповідно до підпункту пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, безумовно порушив вимоги ч. 1 ст. 45 Закону, оскільки несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Просив визнати ОСОБА_1, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції даної статті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності його представника за договором - адвоката, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суддя приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до наказу в.о. начальника Київської митниці ДФС від 16.12.2016 року №849-о переведено 22.12.2015 року з посади головного державного інспектора сектору зв'язку управління інфраструктури Київської митниці ДФС (а.с.28) на посаду головного державного інспектора другого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням (а.с.36-38).

22.12.2015 року ОСОБА_1, письмово попереджено про відповідальність за вчинення корупційних або пов'язаних із корупцією правопорушень (а.с.23-26).

Тому згідно з підпунктом пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», частиною 1 статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1, є суб'єктом декларування та відповідно суб'єктом правопорушення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089, щорічна декларація суб'єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, ті містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 року №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089, затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 Форми визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб'єктом декларування на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), шляхом заповнення електронної форми.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, був зобов'язаний до 00 год. 00 хв. 01.04.2018 року подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно з відомостями з Реєстру, щорічну декларацію за 2017 рік ОСОБА_1, подав 10.04.2018 року о 21 год. 07 хв. (унікальний ідентифікатор декларації - a772ec05-0bdd-403d-b59e-266767b92d98).

Відповідно до послідовності дій користувача Реєстру встановлено, що ОСОБА_1, жодних дій щодо заповнення декларації у Реєстрі не вчиняв.

Підпунктом 9 пункту 2 Порядку визначено, що подання документа до Реєстру підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб'єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в Реєстрі, та до персонального електронного кабінету суб'єкта декларування.

Враховуючи вищевикладене, щорічна декларація за 2017 рік ОСОБА_1, подана до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 10.04.2018 року.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, не доводять тих обставин, що останній мав умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 р., зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1, усвідомлював суспільну небезпечність несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачав неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1, складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із вищезазначених норм законодавства, завжди характеризується умисною формою вини.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1, 10.04.2018 року подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

В той же час, як пояснив ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, його спільного проживання подружжя, 18.03.2018 року був проведений обшук, слідчим управління ГУНП в Київській області, в результаті якого вилучено ноутбук та флеш-накопичувач на якому зберігався електронний цифровий підпис.

Суб'єкти декларування мають можливість самостійно отримувати електронні цифрові підписи в акредитованих центрах сертифікації ключів, перелік яких міститься у вільному доступі на веб-сайті Національного агентства. Як стверджує Головний спеціаліст відділу контролю за своєчасністю подання декларації Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя - уповноважена особа Національного агентства з питань запобігання корупції Підгорна Ю.В., ОСОБА_1 не звертався до акредитованих центрів сертифікації ключів з метою повторного отримання електронного цифрового підпису для подання щорічної декларації в строк визначений Законом.

Суд надавши оцінку поясненням ОСОБА_1, які підтвердженні документами поважності його не звернення до акредитованих центрів сертифікації ключів з метою повторного отримання електронного цифрового підпису для подання щорічної декларації в строк визначений Законом, встановив, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2018 року ОСОБА_1, був взятий під варту та даною ухвалою вирішено питання щодо внесення застави з покладанням на останнього обов'язку не відлучатися за місцем свого проживання (а.с.59-60). Порушення виконання рішення суду є грубим порушенням законодавства України, оскільки для отримання ним нового електронного носій з цифровим підписом, йому прийшлося б порушити покладений на нього обов'язок, у зв'язку з підпискою про заборону виїжджати за межі міста Києва, а місце роботи Київська митниця ДФС знаходиться в місті Бориспіль.

29.03.2018 року він звернувся з заявою до СУГУНП в Київській області про повернення йому частини вилученого майна, на яке згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва не було накладено арешт (а.с.61-62), а тому слідчий повернув йому під розписку ноутбук та електронний носій на якому знаходився його індивідуальний електронний ключ. Одразу після повернення комп'ютера та електронного носія на якому знаходився його індивідуальний електронний ключ, ним було подано декларацію.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин адміністративного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Доводи ОСОБА_1, надані ним в судовому засіданні, про відсутність в його діях прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання декларації, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи доказами.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1, умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і відповідно, про відсутність в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При цьому суд приймає до уваги, щодо того, що пропуск терміну на подання декларації ОСОБА_1, було допущено з необережності, оскільки він мав намір подати декларацію вчасно, але з підстав які не залежали від нього (вилучення ноутбука та електронного ключа під час обшуку, а також взяття його під варту) змусили його подати декларацию з порушенням терміну передбаченого Законом, а тому свідчить про наявність вини особи у формі необережності, що у даному випадку, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, визначеного ч. 1 ст. 172-6 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП слід закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 1 ст. 172-6, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк