Справа № 359/1916/18 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/369/18 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 429 16.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі судді Свінціцької О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС Павленка С.А., представника особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України -Київської митниці ДФС на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дніпропетровськ, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданий 24.06.2016 року, орган, що видав 1202;

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації валюти;

вилучену валюту у розмірі 5 059 доларів США та 2250 грн. повернуто ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 04 лютого 2018 року о 09 годині 05 хвилин, під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» відлітаючи з України до Великобританії, м. Лондон, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом PS 111, обрав проходження митного контролю в каналі, позначеному символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягали письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадали під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення з митної територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 16000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред'явити всю готівку. Громадянином було видано готівку в розмірі 16 109 доларів США, 990 англійських фунтів стерлінгів, які знаходились: 16 084 доларів США в одному з відділень рюкзака пасажира, темно-синього кольору (ручна поклажа), 25 доларів США та 2250 гривень - в гаманці, що містився в тому ж рюкзаці та 990 англійських фунтів стерлінгів - в кишені куртки, яку він тримав у руках. Валюта переміщувалась без ознак приховування.

Зі слів громадянина України ОСОБА_3, зазначена готівка належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 11 050 доларів США та 990 англійських фунтів стерлінгів (еквівалент 10000 євро, згідно курсу НБУ на 04.02.2018). За протоколом про порушення митних правил вилучено 5059 доларів США та 2250 гривень. Вся готівка була перевірена на приборі «ДОКУТЕСТ» для визначення справжності. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_3, під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином України ОСОБА_3, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі з поданням документів банку про зняття готівки з рахунку для резидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 p., та мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС України просить скасувати постанову судді та постановити нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. та конфіскації затриманої по справі валюти в розмірі 5059 доларів США та 2 250 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на те, що суд однобічно та упереджено підійшов до накладання стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, а вказані у постанові суду обставини, що стали підставою для повернення вилучених під час складання протоколу про порушення митних правил грошових коштів, є неправомірними.

Посилається на те, що санкція ст. 471 МК України є абсолютно визначеною, тобто чітко визначає вид та міру юридичної відповідальності, а саме штраф та обов'язкове застосування додаткового стягнення у виді конфіскації товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено.

Вказує і на те, що позиція суду першої інстанції відносно вчинення правопорушення громадянином України ОСОБА_3 (незастосування в повній мірі визначеної нормою кодифікованого закону санкції за вчинене правопорушення) може негативно вплинути на міжнародний імідж України як правової держави та покласти початок тенденції неповаги до норм українського законодавства з боку іноземців.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 -ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Київської митниці ДФС України залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Вказує, що вимоги за апеляційною скаргою є необґрунтованими, оскільки вилучені грошові кошти, як предмет правопорушення, не входять до переліку товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, а отже не повинні підлягати конфіскації згідно санкції статті 471 Митного кодексу України.

Контроль з боку митних органів за додержанням заборон та обмежень щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України врегульовано статтями 196 та 197 Митного кодексу України.

Вказує, що самі по собі готівкові грошові кошти, як окрема категорія, не входять до переліку товарів, прямо заборонених чинним законодавством до переміщення через митний кордон України.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що положення вказаного Переліку валютних цінностей, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України, - не регулюють порядок переміщення валютних цінностей громадянами, а застосовуються виключно до банків, фінансових установ України та національного оператора поштового зв'язку, як суб'єктів, яким може бути надано відповідний Спеціальний дозвіл Національного банку України та Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій.

Вказує, що необґрунтованими також є посилання митного органу на те, що обмеження на переміщення валюти через митний кордон України встановлені постановою Правління Національного банку України №448 від 27.05.2008 року «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», якою затверджена відповідна Інструкція про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України (надалі - Інструкція).

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 197 Митного кодексу України, обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню, можуть встановлюватися Національним банком України.

Відтак, всі вилучені митним органом готівкові грошові кошти (іноземна валюта та готівкова гривня), не є обмеженими щодо переміщення через митний кордон України згідно переліків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №436 від 21.05.2012 року на виконання статті 197 Митного кодексу України, так само як і згідно положень постанови Правління Національного банку України №448 від 27.05.2008 року «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», - а отже не відносяться до категорії товарів, переміщення яких через митний кордон України прямо обмежено законодавством, в розумінні статті 471 Митного кодексу України.

Вказаний висновок, також, кореспондується з позицією Державної фіскальної служби України, викладеній в Листі №2946/ш/99-99-18-01-03-14 від 28.02.2018 року (надалі - Лист), наданому у відповідь на запит щодо надання вичерпного переліку товарів, переміщення яких через митний кордон обмежено та відносно яких може бути застосовано конфіскацію.

При цьому, а ні постановою Кабінету Міністрів України №486 від 28.05.2012 року "Про затвердження переліку товарів, вивезення (пересилання) яких громадянами за межі митної території України не допускається, прийнятою відповідно до частини першої статті 373 Митного кодексу України, а ні постановою Кабінету Міністрів України №436 від 21.05.2012 року "Про затвердження переліків товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України", - не передбачено, що готівкові грошові кошти, як окрема категорія товару, є забороненими чи обмеженими до переміщення громадянами через кордон.

Отже, правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, може полягати лише у переміщенні через кордон не задекларованих митному органу готівкових грошових коштів понад допустимий обсяг, який не підлягає обов'язковому декларуванню, та не пов'язане з вивезенням товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, що свідчить про безпідставність застосування до ОСОБА_3 додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації вилучених грошових коштів, згідно санкції статті 471 Митного кодексу України, як того вимагає апелянт.

Вказує, що вилучені митним органом грошові кошти, про загальний обсяг яких ОСОБА_3 правдиво відповів працівнику митниці, мають повністю законне походження та становлять власні заощадження ОСОБА_3, сформовані ним за рахунок доходів від здійснюваної ним підприємницької діяльності.

Посилається і на те, що загальна сума вилучених митним органом грошових коштів є достатньо значною у співвідношенні із матеріальним становищем ОСОБА_3 та її конфіскація істотно вплине на його майновий стан.

Дохід ОСОБА_3 від провадження ним власної підприємницької діяльності (який можна умовно прирівняти до його заробітної плати) по суті носить непостійний характер, оскільки напряму залежить від наявності відповідних замовлень на його послуги.

Крім того, послуги оплачуються лише за результатом їх фактичного надання, а не наперед, що зумовлює необхідність наявності в розпорядженні власних збережень для покриття поточних повсякденних витрат сім'ї та забезпечення необхідних засобів для надання послуг.

Як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку ОСОБА_3 несе постійні витрати на оплату обов'язкових податків та зборів, незалежно від наявності чи відсутності доходу в звітному періоді.

При цьому, ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двох малолітніх доньок 2013 і 2015 року народження.

ОСОБА_3 є фактично єдиним годувальником в сім'ї, оскільки його дружина наразі не має самостійного заробітку у зв'язку з необхідністю здійснення постійного догляду за їх малолітніми дітьми.

Також, на частковому утриманні ОСОБА_3 наразі перебуває його матір передпенсійного віку ОСОБА_4, 1963 року народження, у зв'язку з відсутністю стабільного заробітку.

Застосування судом першої інстанції до ОСОБА_3 адміністративного стягнення не пов'язаного з конфіскацією вилучених грошових коштів, - повністю кореспондується з принципами дотримання основоположних прав людини, закріплених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Вказані дії ОСОБА_3 було вчинено через власну необачність та юридичну необізнаність щодо митних правил України, оскільки провезення через кордон такої значної суми готівкових грошових коштів він здійснював вперше.

При цьому, при перетині кордону ОСОБА_3 не мав наміру здійснювати приховування обсягу готівкових грошових коштів, які він провозив, повідомивши працівникам митного органу загальну суму наявної у нього готівки, про що прямо вказано в протоколі про порушення митних правил.

Вочевидь, така поведінка ОСОБА_3 засвідчує його повагу до встановлених правил та вжиття заходів для вчинення дій в дусі додержання законів України.

Вислухавши пояснення представника Київської митниці ДФС, який подану апеляційну скаргу підтримав, представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2, який апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС України вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності ОСОБА_3 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 04.02.2018 № 0094/12500/18, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 04.02.2018, доповідною запискою старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Бориспіль-аеропорт» від 04.02.2018, поясненнями ОСОБА_3, та іншими доказами.

На підставі наведених доказів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_3 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи та як наслідок хибності висновку про відсутність підстав для конфіскації коштів, не ґрунтуються на зібраних матеріалах, із яких вбачається, що всі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об'єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила:

- перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

- друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

- третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:

- чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому, Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ст.471 МК України настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

За вчинення зазначеного правопорушення, передбачене стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а в разі, якщо безпосереднім предметом порушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України - також конфіскацію цих товарів.

За змістом п. 57 ч.1 ст.4 МК України, валютні цінності є товаром.

Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Щодо визнання валютних цінностей у вигляді готівки товаром обмеженим до переміщення через митний кордон України, то суд при вирішенні даного питання звертає увагу на таке.

Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України. Відповідно до частини першої та другої цієї статті, обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої ст.197 МК України, обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Аналіз частини першої ст.197 МК України у поєднанні із положеннями Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про карантин рослин», «Про ветеринарну медицину», та постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 436 «Про затвердження переліків товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України», дає підстави стверджувати те, що для визначення товару таким, який обмежений до переміщення через митний кордон України необхідна наявність двох ознак:

1.пропуск таких товарів через митний кордон України здійснюється на підставі відповідних дозволів уповноважених органів державної влади, які виконують відповідні контролюючі функції;

2.порядок видачі таких дозволів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалося вище, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинно здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

Між тим, будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання / видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

Єдиним нормативним документом, яким визначений перелік товарів, на які встановлюються обмеження щодо переміщення через митний кордон України, є постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 436 «Про затвердження переліків товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України». Відповідно до цієї постанови, валюта у вигляді готівкових коштів не є товаром обмеженим до переміщення фізичними особами через митний кордон України. Тобто, для переміщення цієї валюти через митний кордон України фізичними особами не потребується будь-яких дозволів уповноважених органів, на відміну від банківських металів та цінних паперів, переміщення яких фізичними особами через митний кордон України здійснюється на підставі індивідуальної ліцензії на вивезення фізичною особою за межі України банківських металів / цінних паперів.

Не обґрунтовані доводи представника Київської митниці ДФС України про те, що обмеження на переміщення іноземної валюти через митний кордон України, встановлені постановою Правління Національного банку України від 27.05.2008 року № 148 із подальшими змінами та доповненнями «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», якою була затверджена відповідна Інструкція.

Так, відповідно до ч.3 ст.197 МК України, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України. Однак, постановою Правління Національного банку України від 27.05.2008 року № 148 не встановлюється будь-яких обмежень щодо переміщення іноземної валюти через митний кордон України фізичними особами, тобто цією постановою не встановлюється необхідність і обов'язковість отримання будь-яких дозволів для переміщення валютних цінностей у вигляді готівки через митний кордон України.

Натомість, за змістом зазначеної Інструкції, нею регулюється порядок переміщення та порядок декларування готівкових коштів у іноземній валюті.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.197 МК України, до повноважень Національного банку України у сфері, яка охоплює переміщення валютних цінностей через митний кордон України відноситься:

-встановлення обмежень щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі України валютних цінностей;

-визначення порядку переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі особливостей декларування валютних цінностей (зокрема визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню).

Аналіз указаної правової норми у поєднанні із положеннями ч.1 ст.197 МК України вказує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей та визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.

Вивчення положень Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.05.2008 року № 148 дає підстави стверджувати, що цією Інструкцією встановлюється саме порядок переміщення валютних цінностей через митний кордон України та гранична сума переміщення валютних цінностей у вигляді готівки за умови її усного декларування. Встановлення зазначеної граничної суми переміщення валюти через митний кордон України за умови її усного декларування, на думку суду, не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення іноземної валюти через митний кордон України, оскільки при цьому не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією із ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.

Наведене у свої сукупності вказує на те, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром обмеженим до переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому, у випадку вчинення особою порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, якщо безпосереднім предметом порушення митних правил були валютні цінності у вигляді готівки, ці готівкові кошти не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України.

Поряд із цим, суд вважає, що стягнення у виді конфіскації готівки за наведених обставин, з огляду на критерії Європейського суду з прав людини щодо оцінки відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірності втручання, які викладені вище, безумовно матиме своїм наслідком порушення права особи на мирне володіння своїм майном, за ознакою відсутності законності такого втручання.

Разом із цим, суд звертає увагу і на те, що відсутність чітко сформульованого, доступного і передбачуваного у своєму застосуванні регулятивного законодавства в частині переміщення валютних цінностей у вигляді готівки, а також накладення адміністративних стягнень у випадку порушень порядку такого переміщення, спричиняє плутанину при застосуванні митного законодавства національними органами влади, порушує загальний принцип «верховенства права».

З огляду на викладене, суд вважає, що втручання в право ОСОБА_3 на мирне володіння своїм майном не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_3 валюти та коштів у розмірі 2250 грн., суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що грошові кошти, які ОСОБА_3 перевозив через митний кордон України, були його доходом, отриманим від підприємницької діяльності в якості фізичної особи - підприємця, держава не зазнала жодних збитків внаслідок невнесення ОСОБА_3 відомостей до митної декларації, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь - яких податків, зборів чи інших обов»язкових платежів, також матеріали справи не містять будь - яких даних, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність чи що кошти можуть бути використані для будь - якої незаконної діяльності.

Також судом обґрунтовано враховано те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_3 та його родини, а тому втручання у право власності ОСОБА_3 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього особистий і надмірний тягар.

Враховуючи викладене, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни суд не вбачає, у зв'язку з чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 487 МК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька