АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/214/2018 Суддя 1 інстанції - Колесник О.М.
Категорія: ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2017 року, щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення:

- за ст. 124 КУпАП - штраф у розмірі 340 гривень на користь держави;

- за ч. 4 ст. 130 КУпАП - штраф у розмірі 20 400 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3( три) роки.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП визначено ОСОБА_3 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 320 гривень 00 копійок.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_3 27.03.2017 року о 20 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Бориспільській, 12-В в м. Києві, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який зупинився попереду під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Крім того, ОСОБА_3 27.03.2017 року о 20 год. 05 хв., перебуваючи за адресою вул. Бориспільська, 12-В в м. Києві, вживав алкогольні напої після скоєння ДТП 27.03.2017 року о 20 год. 05 хв. до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Під час складання адміністративного протоколу, водій ОСОБА_3 мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.10(є), 12.1, 13.1 ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2017 року за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення у справі, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що 27.03.2017 року приблизно о 20 год. 00 хв. за його участі було скоєно ДТП, та викликана патрульна поліція. У зв'язку з тим, що на протязі трьох годин патрульна поліція не прибувала за викликом до місця ДТП, отже, він вирішив, що вона не з'явиться і пішов додому. Після того, як патрульна поліція прибула на місце ДТП, приблизно о 23 год. 30 хв., він прийшов до місця ДТП і інспектор патрульної поліції звинуватив його у тому, що він скоїв адміністративне правопорушення, оскільки вживав алкоголь після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння. В свою чергу, ОСОБА_3 повідомив інспектора патрульної поліції про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП не міг скоювати, оскільки не вживав після ДТП алкоголю, так як відсутні будь-які підтвердження вживання алкоголю після ДТП, одночасно, ОСОБА_3 повідомив про те, що не заперечує проти проходження медичного огляду в закладі охорони здоров'я для спростування факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння, однак, патрульний поліцейський категорично наполягав на тому, щоб огляд на підтвердження знаходження його в стані алкогольного сп'яніння проводити лише на місце з використанням спеціальних технічних засобів і після цього інспектор патрульної поліції запросив двох свідків і в присутності їх повідомив, що ОСОБА_3 нібито відмовляється від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп'яніння.

Апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено в порушення вимог ч. 2 ст. 256 КУпАП, так як інспектор патрульної поліції не вжив заходів щодо направлення його до закладу охорони здоров'я для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння та склав протокол про адміністративне правопорушення без присутності свідків, оскільки саме під час складання протоколу свідки були відсутні, а протокол підписали значно раніше до його складання.

ОСОБА_3 зазначає, що у оскаржуваній постанові суд першої інстанції навів як доказ, що підтверджує його вину у вчиненні адміністративних правопорушень, усні пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката - ОСОБА_5, але це пояснення не може бути визнане допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки доказами, є данні, що встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а не поясненням захисника. Більш того, інтереси потерпілого може представляти представник, а не захисник (ч. 2 ст. 270 КУпАП).

Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції посилається на те, що доказами його вини у вчиненні правопорушень є протоколи про адміністративні правопорушення, проте, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не може бути безперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто є сумнівним, оскільки в ньому відсутні достатні докази, які б свідчили, що він вживав після ДТП алкоголь.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції вважає доказом його вини у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, рапорт інспектора поліції ОСОБА_6, у якому зазначено, що він пояснив, що пив пиво після ДТП, при цьому звертає увагу на те, що у цьому ж рапорті міститься інформація, що ОСОБА_4 повідомила, що після ДТП ОСОБА_3 вже був у стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, обставина, що має значення для правильного вирішення справи, щодо вживання ним алкоголю саме після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, не може підтверджуватися зазначеним рапортом інспектора поліції, оскільки у ньому містяться суперечності щодо періоду вживання ним алкоголю (до чи після ДТП). До того ж висловлювання, щодо вживання ним алкоголю після ДТП ґрунтується на поясненні з чужих слів, отже, не може бути допустимим доказом факту вживання ним алкоголю після ДТП, оскільки цей факт не підтверджується іншими доказами.

ОСОБА_3 вказує на те, що доказом його вини у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначає письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які у своїх поясненнях підтвердили його відмову від проходження медичного огляду, але ці пояснення не є належними доказами, що підтверджують вживання ним алкоголю саме після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Також, на думку апелянта, не є належним доказом, що підтверджує його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, відеофайл із нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, що міститься на диску DVD-R, 4,7 GB, оскільки він не містить будь-яких фактичних даних про наявність обставини щодо вживання ним алкоголю після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, а роз'яснення йому підозри перебування у стані алкогольного сп'яніння та начебто відмови від проходження медичного обстеження у встановленому законом порядку, що міститься на цьому відеофайлі, не утворю складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_3 зазначає, що оскаржувана постанова у порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Крім цього апелянт вказує на те, що всупереч вимогам законодавства про адміністративні правопорушення у оскаржуваній постанові не наведено належних і допустимих доказів, на яких ґрунтується висновок про наявність в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, не зазначено обґрунтованих мотивів для висновку щодо наявності його вини та для відхилення доказів, зокрема, письмових пояснень водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 від 27.03.2017, від 03.05.2017 та пояснень ОСОБА_9 від 27.03.2017, які містяться у матеріалах справи. Із змісту цих пояснень не вбачається того, що він вживав алкоголь саме після ДТП до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, а лише у поясненнях ОСОБА_4 зазначено, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння та відмовився у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

На думку ОСОБА_3 інспектор патрульної поліції склав протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 від 28.03.2017 за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, упереджено, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними. Складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 114776, інспектор патрульної поліції також діяв не об'єктивно та упереджено, на підставі пояснень водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 та заздалегідь в її інтересах, оскільки ним свідомо не були враховані дійсні обставини даної ДТП, що знаходиться в тісному причинно-наслідковому зв'язку з настанням даної пригоди, не дано оцінку діям водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 щодо порушення останньою вимог п. п. 1.5, 2.3.Д, 15.9(ж), 15.10(є), 15.13. ПДР України, чим грубо порушено вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП.

Апелянт стверджує, що дана пригода сталась виключно з вини водія ОСОБА_4, яка у порушення ПДР зупинила автомобіль НОМЕР_2 на газоні таким чином, що не можливий зустрічний роз'їзд транспортних засобів, а також залишила відчиненими двері цього транспортного засобу за певний тривалий час до зіткнення автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 з лівими передніми дверима автомобіля НОМЕР_2, чим створила своїми діями перешкоду та небезпеку для дорожнього руху, але ОСОБА_4 могла попередити створення аварійної обстановки та можливо уникнути зіткнення транспортних засобів і такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані у схемі дорожньо- транспортної пригоди, яка була складена відповідною посадовою особою та підписана учасниками ДТП, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо ДТП, а також дані щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер і локалізація механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях ОСОБА_4 щодо обставин події та у відповідному відеофайлі, доданому ОСОБА_4 до матеріалів справи, проте, на думку апелянта, судом першої інстанції була дана помилкова оцінка діям кожного з водіїв та визначено причину пригоди та не досліджено всебічно докази.

ОСОБА_3 вказує на те, що висновок суду першої інстанції в оскаржуваній постанові про те, що з «відеофайлу, що міститься на диску CD-R, 700 MB, вбачається, що ОСОБА_4 стоїть впритул до свого автомобілю «Субару», в якого відкриті ліві передні двері. В цей час зліва під'їжджає автомобіль «Тойота Кемрі», при цьому не знижуючи швидкість, а навпаки збільшуючи її, здійсню зіткнення з дверима автомобіля «Субару», не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки проглядаючи цей відеофайл чітко видно, що ОСОБА_4 перебуває у салоні автомобіля тривалий час, а автомобіль «Тойота Кемрі» до зіткнення з автомобілем «Субару» рухався з постійною незміною швидкістю руху, яка не перевищувала 20 км/год. і відповідала вимогам п. 12.5 ПДР щодо швидкості руху у житлових зонах.

Апелянт стверджує, що доводи ОСОБА_10 про те, що ДТП сталася в той період, коли її автомобіль знаходився в нерухомому стані із відчиненими дверима, в той час як водій автомобіля «Тойота», в порушення вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР, під час руху біля її автомобіля не дотрималася безпечної дистанції та інтервалу, що і стало причиною ДТП, є безпідставними та повністю спростовуються доказами у справі, при цьому, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні мого клопотання про призначення автотехнічної або комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи, яка б дала можливість належним шляхом встановити з якою швидкістю рухався автомобіль «Тойота Кемрі» безпосередньо до моменту виникнення ДТП, а також якщо ця швидкість перевищувала встановлені обмеження, то чи мав автомобіль «Тойота Кемрі» технічну можливість уникнути контакту з перешкодою - автомобілем «Субару», якщо ця швидкість не перевищувала припустиму.

ОСОБА_3 вказує на те, що на вирішення цієї експертизи він просив суд поставити низку питань, відповіді на які надали фактичні дані, на основі яких можливо було встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність певної особи в його вчиненні, разом з тим, суд першої інстанції не тільки не вжив зазначених заходів для встановлення обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та прийняття законного рішення, а й не звернув уваги на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка його складала, не встановила дійсних обставин ДТП та не вказала спеціальної норми або норм ПДР, порушення яких стали дійсною причиною пригоди та потягли за собою пошкодження транспортних засобів.

Апелянт стверджує, що під час розгляду справи судом першої інстанції та винесення постанови у справі, судом не було дотримано вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП та роз'яснень Верховного Суду України і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки його адвокат ОСОБА_11 подав до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, що була призначена на 23.05.2017, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не мав можливості прийняти участь в їх розгляді так як він хворів, та доглядав за хворою дитиною, що було підтверджено доданими до клопотання листками непрацездатності, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зазначеного клопотання не пояснюючи причин, а задовольнив клопотання адвоката ОСОБА_11 про відкладення розгляду справи у зв'язку наданням можливості адвокату ознайомитись с матеріалами справ, після цього адвокат ОСОБА_11 подав до суду першої інстанції своє клопотання про відкладення розгляду справ у зв'язку з несвоєчасним сповіщенням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце і час розгляду справ (копія клопотання міститься у матеріалах справи). Це клопотання заявлено у зв'язку з тим, що суд у порушення положень законодавства про адміністративні правопорушення своєчасно та належним чином не сповіщає його про місце і час розгляду справ, що вбачається з матеріалів справ.

ОСОБА_3 зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що судові повістки, в яких зазначається дата та місце розгляду справ, надсилались йому в електронному вигляді за допомогою SMS- повідомлення на мобільний телефон, що є порушенням вимог розділу 2. Порядок надсилання текстів судових повісток наказу Державної судової адміністрації України № 73 від 01.06.2013 «Про реалізацію пілотного проекту щодо надсилання судами SMS- повідомлень учасниками судового процесу (кримінального провадження)», оскільки текст судової повістки може бути надісланий судом Учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України, проте ОСОБА_3 не подавав до Дарницького районного суду м. Києва заявки про намір отримання судової повістки у зазначених справах в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, і матеріали справи не місять такої заяви.

Крім того апелянт вказує на те, що довідка про доставку на телефон (НОМЕР_3 SMS-повідомлення про судове засідання, що є в матеріалах справи, є недопустимим доказом, так як суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП про право особи на захист, не перевіривши причини неявки його в судові засідання, розглянув справу у його відсутність і виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_3 зазначає, що він не отримував судові повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення на мобільний телефон, оскільки зазначений у відповідних протоколах про адміністративні правопорушення номер телефону (НОМЕР_3 йому не належить, а у матеріалах справи відсутнє підтвердження щодо належності цього номеру мобільного телефону саме йому.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, під час розгляду справ та винесення оскаржуваної постанови безпідставно відмовив у його клопотанні про повернення протоколу про адміністративне правопорушення для належного оформлення, поданому до суду адвокатом ОСОБА_11, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 від 28.03.2017 не зазначено прізвище, адреса потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, інспекторів патрульної поліції, матеріальну шкоду, яку заподіяно правопорушенням, а також не здійснено запис про відмову його від підписання протоколу у графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а лише є посилання про це у рапорті патрульного поліцейського, який міститься у матеріалах справи. До того ж, інспектор патрульної поліції, який склав адміністративний протокол, категорично відмовився вказати у ньому дані вказаних ОСОБА_3 свідків, зокрема, ОСОБА_12, ОСОБА_13, внаслідок нібито їх «зацікавленості», оскільки ст. 272 КУпАП не містить таких виключень з числа осіб, які можуть бути свідками, а тому така позиція інспектора патрульної поліції є порушенням ст. 256 КУпАП і за таких умов при розгляді справи судом було необхідним допитати цих свідків у судовому засіданні.

Крім цього, ОСОБА_3 зазначає, що інспектором патрульної поліції не роз'яснено йому його права, передбачені ст. ч. 1 ст. 268 КУпАП, що видно із змісту протоколу, оскільки відсутній підпис ОСОБА_3 у відповідній графі, а також обмежено його у реалізації права користуватися юридичною допомогою адвоката.

Апелянт зауважує на тому, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 час вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, збігається з часом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 114776. Це вказує на те, що вживання ним алкоголю відбувалось в один час з скоєнням ДТП, тобто не після ДТП, що не утворю складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому на думку ОСОБА_3, протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 від 28.03.2017 оформлений не належним чином, отже, не може бути визнаний допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП., оскільки одержаний з порушенням порядку збирання, встановленого законом.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення міститься не його підпис, у зв'язку з чим адвокатом ОСОБА_11 було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення, якої поставити питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у графі протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 від 28.03.2017, яка призначена для підпису особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та підтверджує, що «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані - правильні» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою, однак суд першої інстанції у порушення вимог ст. 245 КУпАП, які визначають, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне з'ясування обставин кожної справи, безпідставно відмови у задоволенні вказаного вище клопотання і почеркознавчу експертизу не призначив.

Апелянт зазначає, що адвокатом ОСОБА_11 30.05.2016 було подано до суду клопотання про виклик свідків у зв'язку з тим, що обставини, які підлягають установленню по даній справі та містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 114746 від 28.03.2017, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 не вживав алкоголю після ДТП, яка сталася 27.03.2017 за його участю, що відомо очевидцям відповідних подій, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15, проте суд першої інстанції у порушення вимог ст. 245 КУпАП безпідставно відмовив у задоволенні вказаного вище клопотання і свідків не викликав.

Зауважує на тому, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_16 у своїх пояснення, що містяться у матеріалах справи засвідчили лише той факт, що він нібито відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння, проте, у вказаному вище протоколі про адміністративне правопорушення, який підписали ці свідки, зазначається, що він вживав після ДТП за його участі алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, а також від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовся. Отже, між поясненнями цих свідків та відповідним протоколом існують протиріччя в частині вживання після ДТП за його участі алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, оскільки свідки не підтвердили цих обставин у своїх поясненнях, але свідкам ОСОБА_7 та ОСОБА_16 відомі фактичні дані, на основі яких можливо встановити відсутність у діях ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Також ОСОБА_3 вказує, що суддя обмежив його права на ознайомлення з усіма матеріалами справи, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки при ознайомлені ним 03.05.2017 року у матеріалах справи був відсутній протокол судового засідання, що є порушенням ст. 281 КУпАП.

Посилаючись на ст. 280 КУпАП апелянт зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, чи заподіяно майнову шкоду, однак суд першої інстанції у порушення цієї норми КУпАП не з'ясував заподіяння майнової шкоди у результаті ДТП та відмовив йому у відповідному клопотанні про з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_3 вказує на те, що з метою реалізації наданих йому процесуальних прав, до суду першої інстанції було подано клопотання при розгляді справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом, але суд знову безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання.

Вважає, що своїми діями суддя Дарницького районного суду м. Києва Колесник О.М. щодо безпідставних відмов у задоволенні його обґрунтованих клопотань позбавив його під час розгляду справи доступу до правосуддя з підстав, не передбачених законом, а також обмежив його у реалізації прав щодо захисту, надання пояснення, доводів, міркувань з питань, які виникають під час судового розгляду, ознайомлення з усіма матеріалами справи, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам тощо, тому, на думку апелянта, дії судді під час розгляду зазначеної справи є незаконними та такими, що проігнорували його законні вимоги як сторони по справі та створили перешкоди для реалізації процесуальних прав, оскільки під час розгляду справ суд безпідставно відмовляв у задоволенні його клопотань.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи 03.05.2017 суддя безпідставно намагався відмовити його у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з реалізацією його прав на ознайомлення з матеріалами адміністративних справ та на юридичну допомогу адвоката, передбаченими ч. 1 ст. 268 КУпАП, посилаючись на те, що йому було завчасно повідомлено за допомогою SMS - повідомлення на мобільний телефон про розгляд справи і він мав можливість скористатись зазначеними вище правами.

Також вказує на те, що суддя суду першої інстанції, в порушення вимог ч. 2 ст. 279 КУпАП, в судовому засіданні, яке відбулося 03.05.2017 не роз'яснив йому його права та обов'язки, визначені КУпАП, у зв'язку в чим адвокат ОСОБА_11 подав до суду його клопотання про відвід судді, оскільки дії судді викликали сумнів у неупередженості та об'єктивності судді, та свідчили про його певну особисту зацікавленість, прихильності, уподобання стосовно однієї з сторін у справі, однак, суддя безпідставно залишив це клопотання без будь-якого розгляду пославшись на те, що КУпАП не передбачає відводу судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, пояснення представників потерпілої - ОСОБА_17 та ОСОБА_18, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та долучені до неї докази, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вказані вимоги закону суддею при розгляді справи щодо ОСОБА_3 не дотримано.

Із матеріалів судової справи вбачається, що згідно Протоколу від 11.04.2017 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями вона перебувала в провадженні судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. (а.с.12).

Як пояснили в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_11, під час розгляду даної справи судом першої інстанції, суддя Колесник О.М. своїми діями, які виразились у відмові в задоволенні численних обґрунтованих клопотань ОСОБА_3, фактично позбавила останнього під час розгляду справи у доступі до правосуддя, та обмежила його у реалізації прав щодо надання пояснень, доводів та міркувань з питань, що виникали під час судового розгляду, участі у дослідженні доказів, тощо. Такі дії судді викликали у ОСОБА_3 та його захисника сумнів у неупередженості та об'єктивності судді, в зв'язку з чим в судовому засідання 30 травня 2017 року захисник від свого імені усно заявив відвід судді, а також надав судді письмову заяву ОСОБА_3 про відвід судді. Суддя вказані заяви про відвід залишив без розгляду, посилаючись на те, що КУпАП не передбачає порядок розгляду таких заяв.

Вищевказані пояснення ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_11 підтверджуються матеріалами справи, які дійсно містять заяви про відвід судді Колесника О.М. ( а.с.58-62, 73-77), проте, матеріали провадження не містять відповідної постанови про розгляд таких заяв. Більш того, у справі наявна відповідь на запит ОСОБА_3 з Дарницького районного суду м. Києва (а.с.232), яка свідчить про те, що заява про відвід ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в канцелярії суду 30.05.2017 року, проте, на розгляд судді не передавалась, оскільки розгляд таких заяв не передбачено нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення дійсно не передбачає процесуальних норм, які передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді.

Разом з тим, 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

При цьому, відповідно до положень статей 8,9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року № 1906-IV в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні ЄСПЛ "Мироненко і Мартенко проти України", зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

За змістом статей 245,248 КУпАП одним із завдань в справах про адміністративні правопорушення є об'єктивне з'ясування обставин справи та недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ'єктивності розгляду даної справи суддею.

Проте, як вбачається з наявних матеріалів, постанова про розгляд заяви ОСОБА_3 про відвід судді в матеріалах справи відсутня.

За наявності зазначених обставин, при нерозглянутій заяві апелянта про відвід судді, 30 травня 2017 року суддею Колесник О.М. справа розглянута по суті і за результатами розгляду винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с. 83-85).

З огляду на те, що суддя Колесник О.М. при нерозглянутій заяві про відвід не мав права розглядати справу по суті, що фактично свідчить про винесення постанови незаконним складом суду, є слушними доводи ОСОБА_3 про незаконність оскаржуваної постанови суду, в зв'язку з чим постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 на новий розгляд в суд першої інстанції, під час якого мають бути перевірені інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_3 складу інкримінованих адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення за ст. 124 КУпАП - штраф у розмірі 340 гривень на користь держави, за ч. 4 ст. 130 КУпАП - штраф у розмірі 20 400 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки і згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП визначено ОСОБА_3 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП направити на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Постанова є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І.