КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/933/2018 Постанова винесена суддею Васалатій К.А..
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 29 червня 2018 року о 13 год. по пр. Оболонський, 22-в в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Матіз», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за недоведеністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд взяв до уваги лише складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та не взяв до уваги визнання ОСОБА_3 факту виїзду на проїжджу частину з території прилеглого будинку, тобто виконання ОСОБА_3 дій, які прямо передбачені п. 10.2 ПДР.

Також судом не взято до уваги і схему ДТП, з якої слідуєрозташування автомобілів відносно один одного, до проїжджої частини і виїзду з прилеглої території, та те, що автомобіль «Деу Матіз» зафіксовано під кутом до проїжджої частини, що свідчить про виїзд з двору будинку на пр. Оболонський, на виїзді якого встановлено дорожній знак, зобов'язуючий водіїв «Дати дорогу» транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

При цьому на схемі не зафіксовано наявність слідів гальмування обох автомобілів, як не зафіксовано і слідів зрушення більш легкого автомобіля відносно напрямку руху від прикладеної сили більш важкого, що свідчить про перебування більш важкого автомобіля у непорушному стані, а отже, зіткнення автомобілів відбулося під час руху саме автомобіля «Деу Матіз», який і проїхався своїм правим боком об бампер непорушного автомобіля «Деу Нексія», що також підтверджується ісвідченнями ОСОБА_3

Тобто, працівниками поліції при складанні протоколу, а судом під час судового розгляду не було приділено належної уваги порушенню водієм автомобіля «Деу Матіз» ОСОБА_3 п.п. 16.3, 10.2 ПДР, що й призвело до скоєння ДТП.

Окрім цього, розглядаючи матеріали справи, суд порушив його конституційне право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституції України, оскільки не сповістив його, як особу, що притягується до адміністративної відповідальності, про день та час розгляду справи, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи розписки про отримання виклику до суду.

До того ж судом не прийнято до уваги факт відсутності встановлення причинно-наслідкового зв'язку у скоєному ДТП, факт заангажованості працівників поліції при складанні протоколу ДТП та завчасному призначенні винним саме його, без пояснень можливих свідків ДТП, без надання оцінки діям ОСОБА_3 та без фіксації порушення нею п.п. 16.3, 10.2 ПДР, як не прийнято судом до уваги і визнання водієм «Деу Матіз» ОСОБА_3 проявленої халатності при управлінні транспортним засобом та не встановлено причину, за якою ОСОБА_3 виїжджала на проїжджу частину майже за 7 м від краю проїжджої частини дороги, порушивши тим самим вимоги п. 11.2 ПДР.

Крім того, суд виніс своє рішення, посилаючись на не підтверджене жодним доказом твердження ОСОБА_3 про його винність і системність вчинення ним адміністративних правопорушень, тобто суд ухвалив оскаржувану постанову фактично, встановлюючи протиправну нерівність учасників адміністративного процесу перед законом і судом, коли одному учаснику судового процесу надаються переваги і голослівні свідчення якого приймаються судом, як незаперечний доказ, в той час, як іншого учасника судового процесу навіть не запрошують у судове засідання.

Також судом при ухваленні оскаржуваної постанови не перевірені обставини виникнення ДТП, не досліджено схему розташування транспортних засобів, які потрапили у ДТП, не прийнято до уваги власноручно написане ОСОБА_3 пояснення, в якому вона повідомляла, що рухалась не позаду його автомобіля, а виїжджала з двору будинку на пр. Оболонський і не надано цьому поясненню правової оцінки, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не більш ніж формально підійшов до обов'язку встановлення обставин, обмежившись лише вказівкою на наявність якихось доказів та виклавши лише зміст протоколу, незважаючи на факт відсутності у протоколі жодних об'єктивних даних та доказів і фактично приймаючи у якості цих доказів лише особисту думку працівника поліції, який складав протокол.

Таким чином, на думку апелянта, оскільки судом першої інстанції, під час розгляду справи, обставини справи досліджені не були, факт руху автомобіля «Деу Нексія» на момент скоєння ДТП судом не встановлено, особа, яку згідно протоколу було притягнуто до відповідальності, у судове засідання викликана не була, її пояснення суд не заслухав, а наявні порушення ПДР, зафіксовані у поясненні ОСОБА_3 та графічній схемі ДТП, не розглянув і правової оцінки їм не надав, тому у суду не було підстав визнавати його дії такими, що мають ознаки вчиненого правопорушення, а отже і висновок суду про наявність в його діях вини є необґрунтованим, помилковим та безпідставним.

Разом з апеляційною скаргою від ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущеного з поважних причин. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у судове засідання він викликаний у встановленому законом порядку чи інакше не був, а постанова суду не була надіслана йому у встановлені законодавством терміни і про її існування він дізнався лише 01.10.2018 року, коли звернувся до УПП з клопотанням про повернення посвідчення водія, та в той же день, він ознайомившись з матеріалами справи, отримав копію оскаржуваної постанови, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений не з його вини.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, допитавши експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6, спеціаліста ОСОБА_7, атестованого в якості технічного експерта з безпечного руху на автотранспорті, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме - про незабезпечення ним безпеки здійснюваного маневру - здійснення ним під час керування 29 червня 2018 року о 13 год. автомобілем «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1, руху транспортного засобу заднім ходом по пр. Оболонський, 22-в в м. Києві, що призвело до зіткнення з автомобілем «Деу Матіз», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався позаду, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди, в тому числі і ОСОБА_2 без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на пр. Оболонський, 22-в в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 щодо обставин події та фотокартках щодо розташування транспортних засобів після зіткнення і характеру та локалізації механічних пошкоджень автомобілів.

За поясненнями ОСОБА_2, наданими ним в т.ч. і в суді апеляційної інстанції, він не вважає себе винним у даній ДТП, оскільки, виїхавши з місця паркування заднім ходом, він вирівнявся та зупинився, щоб рухатись вперед, при цьому йому не потрібно було вирівнювати своє авто повністю, а необхідно було лише викрутити колеса. Однак, в цей час він відчув поштовх ззаду, який здійснив автомобіль «Деу Матіз», водій якого не впевнилася у своєму маневрі та перед виїздом на перехрестя, при наявному дорожньому знаку «Дати дорогу», не зупинилась, і, подивившись лише наліво, продовжила рух. Разом з тим, працівники поліції не зафіксували, що ОСОБА_3 виїжджала з прилеглої території і не стали в цьому розбиратися, а зазначили, що вона рухалася по проспекту.

Також вказав, що коли він виїжджав з парковки, то перед ним було припарковано два великих автомобілі, тому він виїжджав обережно і ніяких небезпечностей у своєму маневрі не бачив, а сталося так, що водій ОСОБА_3, виїжджаючи з прилеглої території, не побачила його автомобіль, оскільки дивилася не в ту сторону, а лише наліво, про що вона і сама зазначала у своїх поясненнях після ДТП та визнавала себе винною в тому, що не переконалася у своєму маневрі, але потім приїхали її друзі і вона змінила свої показання. Окрім цього, перед знаком «Дати дорогу» ОСОБА_3 повинна була зупинитись і стояти поки не впевниться у безпечності свого маневру, але вона навіть не зупинилася. До того ж після зіткнення її автомобіль стоїть в такому положенні, що свідчить про те, що свій маневр вона ще не закінчила. Крім того, в результаті зіткнення у автомобілі ОСОБА_8 зчесані бампер та двері і наявна вм'ятина на бампері, але якщо б він її вдарив, то на її автомобілі не було б цього зчосу, так як у неї більш легкий автомобіль.

Тобто самим ОСОБА_2 не оспорюється те, що він, виїжджаючи з місця парковки, здійснював рух заднім ходом, а отже, в даному випадку він повинен був керуватися п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, та для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, дотримано не було.

При цьому твердження ОСОБА_2 про його невинуватість в даній дорожньо-транспортній пригоді, а спричинення такої виключно внаслідок недотримання правил дорожнього руху іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, яка, виїжджаючи з прилеглої території на проїжджу частину, при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу», не зупинилася та не впевнилася у безпечності свого маневру, а продовжила рух на проїжджу частину, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Так, з письмових пояснень другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, наданих нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що вона, керуючи автомобілем «Деу Матіз», виїжджала з двору на пр. Оболонський, де односторонній рух. При цьому вона подивилася наліво, де автомобілів, які б заважали її руху, не було, та повернула вправо, де в неї із-за припаркованого автомобіля заднім ходом в'їхав автомобіль «Деу Нексія», який виїжджав з паркомісця.

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами, відповідно до яких, в результаті зіткнення автомобіль «Деу Нексія» отримав пошкодження лакофарбового покриття та деформацію заднього бампера з лівої сторони, а автомобіль «Деу Матіз» - лакофарбового покриття переднього бампера з правого боку, лакофарбового покриття та деформацію переднього правого крила, лакофарбового покриття передніх правих дверей та переднього правого колісного ковпака, що об'єктивно підтверджується і наявними в матеріалах справи фотографіями пошкоджень автомобілів «Деу Нексія» та «Деу Матіз» після зіткнення.

Ці обставини підтверджуються схемою дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні дані щодо організації дорожнього руху по пр. Оболонський, 22-в в м. Києві, дорожні знаки пріоритету на другорядній дорозі, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце їх зіткнення та розташування після цього, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди, які в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що зіткнення сталося на пр. Оболонський, 22-в в м. Києві при виїзді автомобіля «Деу Матіз» з прилеглої території на проїжджу частину з одностороннім рухом, а автомобіля «Деу Ніксія» - з місця парковки, і після зіткнення обидва автомобілі знаходяться під кутом, при цьому автомобіль «Деу Матіз» вже виїхав на проїжджу частину, в той час як автомобіль «Деу Нексія» тільки почав виїжджати з місця парковки, рухаючись заднім ходом, порушуючи при цьому вимогу п. 10.9 ПДР України, оскільки не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п. 10.9 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він в момент зіткнення автомобілів не рухався, а на той момент вже виїхав з місця парковки та зупинився, щоб вивернути колеса для руху прямо, та, що саме дії водія автомобіля «Деу Матіз» ОСОБА_3, яка, виїжджаючи на проїжджу частину з порушеннями ПДР, не помітила його автомобіль і зачепила його, знаходяться у причино-наслідковому зв'язку з ДТП, є неспроможними, оскільки за таких обставин є неможливим, як те розташування автомобілів після зіткнення, що відображено в схемі ДТП, так і утворення тих пошкоджень, що зафіксовані в автомобілях «Деу Нексія» та «Деу Матіз» в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані обставини і механізм дорожньо-транспортної пригоди об'єктивно підтвердив і допитаний в суді апеляційної інстанції експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6, який пояснив, що за обсягами матеріалів ДТП та фотознімків слідує, що в діях водія автомобіля «Деу Нексія» ОСОБА_2 наявні порушення, зазначені в протоколі, оскільки, виходячи з характеру пошкоджень автомобілів, вбачається, що вони не характерні для ковзного пошкодження, що свідчить про те, що в момент контактування обидва автомобілі рухалися і автомобіль «Деу Нексія» рухався швидше.

Також зазначив, що з фотокарток вбачається, що зіткнення автомобілів сталося на дорозі з одностороннім рухом, де не було ні інших транспортних засобів, ні пішохідного переходу, при цьому оглядовість для обох автомобілів була обмежена через припаркований там же автомобіль «Рендж Ровер». Після зіткнення автомобіль «Деу Нексія» знаходиться на значній відстані від краю проїзної частини, приблизно на 4 метри, під кутом, що вказує на те, що він, виїжджаючи з парковки, в подальшому намагався виїхати прямо, про що також свідчать і вивернуті колеса, а натомість автомобіль «Деу Матіз», виїжджаючи з двору, вже виїхав на проїжджу частину, об'їхавши автомобіль «Рендж Ровер», і мав вільний рух. В даному випадку водій автомобіля «Деу Матіз» повинна була керуватися п. 10.1 ПДР, а вже з моменту виникнення небезпеки - п. 12.3 ПДР.

Таким чином, з технічної точки зору відносно водія автомобіля «Деу Нексія» ОСОБА_2 вірно застосований п. 10.9 ПДР України, оскільки при наявності перешкоди з обох боків, у виді припаркованих автомобілів, ОСОБА_2 не мав права так виїжджати, а повинен був звернутися за сторонньою допомогою.

З цих підстав, судом не приймаються до уваги пояснення спеціаліста ОСОБА_7, атестованого в якості технічного експерта з безпечного руху на автотранспорті, допитаного за клопотанням ОСОБА_2, відповідно до яких - з технічної точки зору в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Нексія» ОСОБА_2 мав перевагу в русі, оскільки він вже виїхав заднім ходом на дорогу та стояв паралельно тротуару, а відповідно до п. 2.1 дорожнього знаку «Уступи дорогу», дія якого не має метражного обмеження, водій автомобіля «Деу Матіз» не мала права виїжджати з двору на головну дорогу, не впевнившись у відсутності перешкод та повинна була пропустити всі автомобілі, які знаходилися на головній дорозі, що нею зроблено не було, оскільки, виїжджаючи з двору, вона лише подивилася наліво та не помітила автомобіль ОСОБА_2, який знаходився справа.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як і доводи про його невинуватість та про порушення виключно водієм ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, повністю відповідають фактичним обставинам цієї події і свідчать про те, що між порушенням ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України та пошкодженням автомобіля «Деу Матіз», є прямий причинний зв'язок і його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доводиться проаналізованими вище доказами.

Таким чином, висновки в постанові судді про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованими.

Разом з тим, суддя апеляційної інстанції вважає, що накладене на ОСОБА_2 стягнення є надто суворим.

Так, всупереч загальним засадам накладення стягнень за адміністративні правопорушення, визначеним ст.ст. 33 - 35 КУпАП, суддя належним чином не з'ясував дані про особу правопорушника та інші обставини, що впливають на вид і розмір адміністративного стягнення, не врахував характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а лише формально послався в постанові на врахування цих обставин, внаслідок чого при альтернативній санкції закону, за порушення якого ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності, піддав його більш суворому стягненню.

Між тим, при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суддею не було враховано і конкретні обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, і те, що вчинене ним правопорушення є необережним, що не може вказувати на грубе порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи та особу порушника, вважаю можливим пом'якшити ОСОБА_2 адміністративне стягнення та призначити його у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, але в порядку ст. 294 КУпАП постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В порядку ст. 294 КУпАП, постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року відносно ОСОБА_2 - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Піддати ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, в доход держави.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.