Справа № 343/1607/18
Провадження № 33/4808/159/18
Категорія ст. 173 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 українця, громадянина України, який працює в ТОВ "Уніплит", розлучений, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, провадження по справі закрито, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, оскільки він такого правопорушення не вчиняв, й у строки передбачені законом жодної його вини доведено не було. На думку апелянта, рішення суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений у його відсутності, копію протоколу йому не вручено, з його змістом він ознайомився виключно в суді. Апелянт стверджує, що матеріали справи суперечать один одному, зокрема протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол) суперечить відомостям, що містяться у рапорті працівника Долинського відділення поліції в частині часу повідомлення про подію, та місця вчинення. Зазначає, що в протоколі датою події зазначено 10.08.2018 рік, в той час як протокол складено лише 15.08.2018 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ст. 254 КУпАП. Вказує на те, що під час складання протоколу, йому не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, що й підтвердив в судовому засіданні під час допиту працівник поліції. Апелянт зазначає, що у порушення норм закону, працівниками поліції проводився його особистий огляд. Зазначає, що в матеріалах провадження міститься бланк пояснень з заповненням виключно відомостей щодо особи, а саме - його анкетні дані, проте без будь-якого змісту. На думку апелянта, ОСОБА_3 не є потерпілою особою в розумінні ст. 269 КУпАП, оскільки жодного підтвердження на спричинення їй збитків, в протоколі не зазначено. Вказує на те, що жодний із допитаних під час судового засідання свідків не вказав на нього, як на особу, яка вчинила заявлене ОСОБА_3 правопорушення - розбиття склопакету, їх твердження ґрунтуються на припущеннях. Крім того, ОСОБА_3, свідок ОСОБА_4, на думку апелянта, є зацікавленими особами, з якими у нього склались неприязні стосунки. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що до протоколу не долучені жодні фотознімки щодо наявності ушкоджень. Крім того, посилається на порушення строку розгляду справи, передбаченого ст. 277 КУпАП. Посилається на те, що судом першої інстанції було проігнороване клопотання про повернення протоколу на дооформлення, у зв'язку із його складанням з грубими порушеннями вимог ст. 256 КУпАП. Також апелянт вважає, що зміст правопорушення, викладений у протоколі, не відповідає всім ознакам об'єктивної сторони, передбаченої ст. 173 КУпАП. Вважає, що суддя постановив рішення у порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вимоги ст. 280 КУпАП щодо повного та всебічного розгляд справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 вчинив дрібне хуліганство, тобто вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. а саме 09.08.2018 р. останній близько 23.00 год. в смт. Вигода по вул. Гірська, 10/1 в будинку, який належить сім'ї ОСОБА_4, де також проживає ОСОБА_3 з малолітніми дітьми, розбив пластиковий склопакет каменем, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В судове засідання з'явився ОСОБА_2 якому роз'яснені права, передбачені ст.268 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати, у зв'язку із відсутності події. Пояснив, що він не причетний до інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з колишньою жінкою та її батьком у нього неприязні стосунки, що виникли внаслідок розірвання шлюбу, майнового спору, та спору щодо спілкування з дітьми. Вказав, що на час вчинення правопорушення він знаходився по місцю свого проживання, але підтвердити такий факт належними доказами не може.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову суду - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Вважаю, що вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №405079 від 15.08.2018 року, складеного уповноваженою на те особою - працівником поліції, суть адміністративного правопорушення викладена наступним чином: « 09.06.2018 року близько 23-00 год. в смт. Вигода по вул. Гірська, 10/1 в будинку ОСОБА_3 розбив пластиковий склопакет каменем, чим спричинив значні матеріальні збитки, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (а.п. 1).

Протокол, є актом обвинувачення, й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Вказане формулювання обвинувачення вважаю зрозумілим та таким, що відповідає об'єктивній стороні вказаного правопорушення, що може виражатися як правильно дійшов висновку суд першої інстанції. в різноманітних формах, що на законодавчому рівні визначено терміном «інші подібні дії», зокрема це безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час, знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах, тощо.

Оскільки суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України, то викладене в протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення дає можливість в повній мірі дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення саме за ст. 173 КУпАП.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України"Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення».

Отже, з наведено протоколу вбачається, що ОСОБА_2 інкримінується вчинення дрібного хуліганства.

Відповідно до ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому такі дії мають вчинятися безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до дестабілізації стану суспільства. Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, порушення громадського порядку та спокою громадян.

Таким чином, обов'язковою ознакою об'єктивної сторони правопорушення за ст. 173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство - є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під'їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Друга ознака об'єктивної сторони цього правопорушення полягає у інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, де громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Отже, для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, об'єктивна сторона правопорушення, що ставить у провину ОСОБА_2 зазначена працівниками поліції зі всіма необхідними елементами правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вважаю правильними висновки суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні встановлено наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, зокрема, вчинення ним інших дій, які полягають у порушенні громадського порядку та спокою громадян у нічний час шляхом пошкодження майна особи з хуліганських мотивів.

Крім того, вважаю правильними твердження суду про те, що пояснення ОСОБА_2 спростовані наявними в матеріалах провадження доказами, а відмова останнього від отримання протоколу, повісток, переданих через працівників поліції, спрямовані на ухилення від відповідальності.

Вбачається, що подія відбувалась біля будинку, де правопорушник шляхом кидання камінням розбив вікно, чим пошкодив майно, після чого скрився з місця вчинення правопорушення, а тому вважаю, що вказане місце є громадським місцем.

З пояснень, що містяться в матеріалах провадження, вбачається, у ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з іншого боку, є конфлікт, що виник у зв'язку з розірванням шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також на грунті майнового спору про право власності на будинок, що збудований в шлюбі, та щодо спілкування ОСОБА_2 з його неповнолітніми дітьми.

Свідок ОСОБА_4, що є власником будинку по вул. Гірська, 10/1, та батьком ОСОБА_3 - колишньої дружини ОСОБА_2, не є членом сім'ї останнього, що свідчить про наявність такої кваліфікуючої ознаки складу правопорушення за ст.. 173 КУпАП як порушення громадського порядку та спокою громадян.

Кидання каміння та розбиття склопакету за встановленим судом обставинах, є дрібним хуліганством, оскільки у вказаному конкретному випадку й є порушення громадського порядку та спокою громадян, що підтверджується фактом звернення за захистом свої прав у правоохоронні органи з метою припинення правопорушення.

Сам факт відсутності в матеріалах провадження інших, крім зазначених у справі, очевидців події чи громадян, яким би вказана вище дія порушила спокійну обстановку суспільного життя або нормальні умови для праці і відпочинку людей, в свою чергу, не виключає наявності такої кваліфікуючої ознаки дрібного хуліганства як прояв неповаги до суспільства та порушення громадського порядку.

Суд першої інстанції правильно, з урахуванням конкретних обставин адміністративного правопорушення, критично оцінив показання ОСОБА_2 визнавши пояснення свідків достовірними.

Апелянтом не додано жодного доказу або свідчення, які б були підставою для визнання таких пояснень свідків, що буди допитані під час судового провадження в суді першої інстанції, недостовірними. Жодних сумнівів в упередженості або зацікавленості таких свідків в результатах розгляду справи, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що наведені факти, у сукупності з вищевикладеними доказами по справі знаходяться у взаємозв'язку між собою, та поза всяким розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

В той же час, твердження апелянта про необхідність повернення вказаного протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання, не містить під собою підґрунтя, оскільки матеріали справи містять достатньо докази, які вказують на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ст. 173 КУпАП та які підпадають саме під ознаки дрібного хуліганства.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи неправильно встановлений час правопорушення, як підставу для закриття провадження, оскільки звернення до поліції згідно з наданими документами відбулося о 00 год. 18 хв., не є слушним, оскільки у вказаному рапорті (а.с. 2) вказано про звернення внаслідок проникнення в будинок за адресою: Долинський район, смт. Вигода, вул. Гарська, 10, а не внаслідок розбиття скла вікна.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що під час складання протоколу, йому не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, що й підтвердив в судовому засіданні під час допиту працівник поліції, як підставі для скасування рішення суду, не є слушними, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції, останньому були роз'яснені його права, про що свідчить журнал судового засідання від 11.10.2018 року (а.п. 26), вказаними правами користувався під час судового розгляду, а тому, таке порушення під час оформлення матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути підставою для закриття провадження по справі, у зв'яжу із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про те, що у порушення норм закону, працівниками поліції проводився його особистий огляд, не є предметом дослідження в межах справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах провадження міститься бланк пояснень з заповненням виключно відомостей щодо особи, а саме - його анкетних даних без будь-якого змісту, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки такий документ не несе жодного правового значення (а.п. 3).

Твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не є потерпілою особою в розумінні ст. 269 КУпАП, оскільки жодного підтвердження на спричинення їй збитків, в протоколі не зазначено, не є слушним, оскільки наявність матеріального збитку не є єдиним та обов'язковим елементом при вирішення питання про визнання особи потерпілою.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вважаю, що наведені вище докази, що містяться в матеріалах провадження, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності, та яким суд першої інстанції дав належну оцінку..

Таким чином, доходжу висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у зв'язку з чим в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення судді суду першої інстанції залишити без змін.

Порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вимоги ст. 280 КУпАП щодо повного та всебічного розгляд справи, не вбачаю.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому, постанову судді - належить залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2018 року, якою провадження щодо ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП закрито, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло