Справа № 352/404/18
Провадження № 33/779/174/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, непрацюючого,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 10.03.2018 року о 05-00 год. по вул. Надвірнянській в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. SK 4803 L з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову суду захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати як незаконну, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що суд першої інстанції не з'ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Апелянт також вказує на суттєві неточності в протоколі про адміністративне правопорушення в частині, що стосується місця складання протоколу, оскільки його було складено за місцем розташування Івано-Франківській ОНД, як і пояснення свідка. Крім того, посилається на те, що в протоколі невірно та нечітко сформульована суть адміністративного правопорушення, у зв'язку із чим не зрозуміло від якого саме проходження огляду відмовився ОСОБА_2: на місці зупинки із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я.

В судове засідання з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, його захисник ОСОБА_3, якому роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 повідомили, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову судді - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З постанови судді вбачається, що «ОСОБА_2 на виклик до суду не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, до суду повернулась повістка з відміткою «відмова адресата від одержання»» (а.п. 11-12).

Між тим, даних про те, що ОСОБА_2 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи 29.03.2018 року, матеріали справи не містять.

З матеріалах провадження вбачається, що повістка про виклик до суду на ім'я ОСОБА_2 про його виклик на 29.03.2018 року разом з поштовим конвертом та рекомендованим повідомленням повернулись на адресу суду без жодних відміток щодо причин невручення (а.п. 8-10).

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП в частині складу адміністративного правопорушення щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, належним чином не обґрунтовані, та не підтверджені достатніми до вказаного висновку доказами.

Обов'язковою ознакою об'єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині складу правопорушення щодо відмови особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є виконання особою функцій водія.

Отже, для кваліфікацій дій ОСОБА_2 у вчиненні вказаного вище правопорушення, перш за все необхідно встановити, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, тобто був водієм.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п. 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року №18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім цього, згідно п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного, чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року № 1452/735) - огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського, уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння.

Проте, під час перегляду справи апеляційним судом, не доведено того факту, що саме ОСОБА_2, поза всяким розумним сумнівом, 10.03.2018 року о 05-00 год. по вул. Надвірнянській в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. SK 4803 L, тобто виконував функції водія.

Матеріали провадження містять протокол про адміністративне правопорушення серії БД №024941 від 10.03.2018 року, складений інспектором Тисменицького ВП Гречаником Р.Ю., згідно якого, ОСОБА_2 10.03.2018 року о 05-00 год. по вул. Надвірнянській в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. SK 4803 L з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.п. 1).

Вбачається, що протокол складений у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з зазначенням їх анкетних даних та адрес мешкань.

В графі протоколу про адміністративне правопорушення «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» відсутні будь-які пояснення та міститься прочерк.

Протокол містить підписи як працівника поліції, так й особи, що притягають до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

До протоколу долучений висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №224 від 10.03.2018 року, складеного відносно ОСОБА_2 10.06.2018 року о 06-00 год., з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від медичного огляду та від підпису (а.п. 2).

До протоколу також долучені пояснення одного свідка - ОСОБА_4, з яких вбачається, що той засвідчив факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку (а.п. 3).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційною інстанцією приймались заходи, щодо витребування відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які причетні до складання протоколу про адміністративне правопорушення, проте жодного повідомлення з цього приводу до апеляційного суду не надходило.

Оскільки в судовому засіданні апеляційного суду інспектор Тисменицького ВП Гречаник Р.Ю. повідомив про те, що на час складання ним протоколу щодо ОСОБА_2 не працювали нагрудні відеокамери та відеореєстратор на автомобілі, вважаю недоцільним, за наявності вказаної усної інформації працівника поліції, відкладати судове засідання для отримання офіційної відповіді щодо цього питання від уповноваженого органу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що він не виконував функції водія, не перебував за кермом, та взагалі не здійснював жодного руху на автомобілі, оскільки перебував у стані алкогольного сп'яніння. Він знаходився біля автомобіля. Стверджував, що автомобілем керував його племінник - ОСОБА_6, який не справився з керуванням та пошкодив транспортний засіб, й пішов шукати допомогу, а він залишився біля автомобіля. Працівники поліції підійшли до нього та запропонували пройти огляд на стан сп'яніння, проте він відмовився, оскільки не був водієм, та не керував автомобілем. На даний час племінник перебуває за кордоном. Вважає, що у виклику свідків, що були присутніми під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, немає необхідності, оскільки вони були залучені працівниками поліції для підтвердження факту його відмови від проходження огляду, про що свідчать пояснення свідка в матеріалах справи, та не були очевидцями події.

З метою уточнення відомостей, що були внесені в протокол про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні апеляційного суду заслухано пояснення інспектора Тисменицького ВП Гречаника Р.Ю., який пояснив, що під час патрулювання вони побачили автомобіль марки «Volkswagen» д.н.з. SK 4803 L, який стояв на кільці дороги з явними механічними пошкодженнями. Біля автомобіля знаходилась особа - ОСОБА_2, від якого було чути запах алкоголю, у зв'язку із чим, останньому й було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. ОСОБА_2 було доставлено до медичного закладу для проведення огляду, де ОСОБА_2 пояснив, що він не керував транспортним засобом. Додав, що самого факту керування ОСОБА_2 вказаним транспортним засобом він не бачив. Свідків залучав для підтвердження відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння. на місці. Свідки, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення не могли бачити факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки залучались пізніше.

Дослідивши як матеріали провадження так й пояснення осіб, вважаю, що достовірних доказів того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом не здобуто.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 7 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Під час апеляційного перегляду не здобуто достовірних доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, та вичерпана будь-яка можливість в отримання нових доказів.

Враховуючи наведена вище, вважаю, що ОСОБА_2 не може бути визнаний водієм транспортного засобу марки «Volkswagen» д.н.з. SK 4803 L, що унеможливлює його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доходжу висновку про відсутність події і складу даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За вказаних вище обставин, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанова суду - скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2018 року, якою ОСОБА_2, притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло