Справа № 347/2489/17
Провадження № 33/779/135/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Бачук Е.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 20 грудня 2017 року о 13 год.05 хв. в м. Косів, по вул. Шашкевича, Івано-Франківської області керував транспортним засобом автомобілем Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння,а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода, тремтіння кінцівок рук, однак в установленому порядку пройти медичний огляд для визначення стану сп'яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

На постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що висновки суду про те, що він керував транспортним засобом не відповідають дійсності, оскільки насправді 20.12.2017 року він не керував транспортним засобом Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1.

Вказує, що вищевказаним автомобілем керував ОСОБА_4, а він перебував в цьому автомобілі як пасажир. Коли вказаний транспортний засіб заглох, він на прохання ОСОБА_4 сів за кермо, щоб запустити двигун, оскільки до замка запалювання є два ключі, і один з них підклинює, у зв'язку з чим автомобіль глохне. Від проходження медичного огляду в лікарні відмовився, оскільки не керував транспортним засобом.

Вказує на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були порушені його права, оскільки його не ознайомлювали з вказаним протоколом і не дали можливості його підписати.

Посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 393773 від 20.12.2017 року є запис, що він відмовився від підписання протоколу, який не посвідчений підписами двох свідків.

Вважає, що суд безпідставно не навів в своєму рішенні пояснення свідка ОСОБА_4 та не дав їм належної оцінки, чим допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд безпідставно послався на відеозапис на диску DVD-R , який наданий інспектором Косівського ВПГУНП в Івано-Франківській області, оскільки не встановлено, яким саме інспектором він був наданий. Крім того, під час перегляду відеозапису було з'ясовано, що відеозапис датований 01.01.2016 року. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що до протоколу додається відеозапис подій, які відбувалися 20.12.2017 року. Вказані обставини свідчать, що зазначений диск з відеозаписом є неналежним і недопустимим доказом по справі.

Просить постанову суду скасувати ,а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника адвоката Бачук Е.С., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги , просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки суд прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, стверджував, що в судовому засіданні суду першої інстанції було доведено, що він не керував транспортним засобом марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1 і вказаним засобом керував ОСОБА_4

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки вони навмисно оговорили його у вчиненні адміністративного правопорушення, у зв'язку з тривалими неприязними відносинами.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобов'язаний всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю доказів, які були досліджені та оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням з точки зору достатності і взаємозв`язку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом» Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Судом першої інстанції приймались заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи та перевірки доводів особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №393773 від 20.12.2017 року ОСОБА_2 20 грудня 2017 року о 13 год.05 хв. в м. Косів, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода, тремтіння кінцівок рук. Від проходження медичного освідчення відмовився.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором Косівського ВПГУНП ОСОБА_7 з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, відповідно до якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що запис у протоколі про його відмову від підписання протоколу, не посвідчений підписами двох свідків, оскільки діючий закон не містить такої вимоги і відповідно до вимог ч.3 ст.256 КУпАП у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності , від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на пояснення свідка ОСОБА_7, який стверджував, що 20.12.2017 року, коли він разом із ОСОБА_8 знаходячись в групі реагування по охороні правопорядку, зупинили транспортний засіб марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1, за кермом вказаного автомобіля знаходився саме ОСОБА_2, який поводив себе неадекватно, було відчутно різкий запах алкоголю з порожнини рота і який на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та в Косівській ЦРЛ відмовився в присутності двох свідків. Вказував, що від пояснень ОСОБА_2 також відмовився, а автомобіль був доставлений в Косівський ВП ГУ НП в Івано-Франківській області.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на аналогічні пояснення надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_8, який також стверджував, що за кермом автомобіля марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1 був саме ОСОБА_2 Вказав, що фіксація вказаної події велась відео реєстратором із їх службового автомобіля, а також відеофіксацією активістів, що були присутніми на місці зупинки транспортного засобу та при складанні протоколу.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що 20.12.2017 року біля 13 год. бачили за кермом автомобіля марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_2, оскільки рухались вслід за вказаним автомобілем до місця його зупинки. Пояснювали, що водій ОСОБА_2 від проходження медичного огляду відмовлявся як на місці зупинки ТЗ так і в Косівській ЦРЛ.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навмисно оговорили його у вчиненні адміністративного правопорушення у зв'язку з тривалими неприязними відносинами, оскільки наявність таких відносин не була встановлена судом, а пояснення вказаних свідків відповідають фактичним обставинам та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність дослідити відеозапис з відеореєстратора відповідної патрульної машини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на відеозапис , зроблений з відеореєстратора патрульного транспортного засобу, яким повністю спростовуються доводи ОСОБА_2 про те, що він на прохання ОСОБА_4 сів за кермо транспортного засобу тільки для того, щоб запустити двигун автомобіля марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1, який заглох.

Так, зі змісту відеозапису видно, що вказаний транспортний засіб зупинився на вимогу поліцейських, а не в результаті того, що заглох двигун автомобіля.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про те, що вказаний відеозапис необхідно визнати неналежним і недопустимим доказом, оскільки не встановлено походження диска з відеозаписом , а сам відеозапис датований 01.01.2016 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вказаний диск с відеозаписом було надано Косівським ВП ГУНП на вимогу Косівського районного суду Івано-Франківської області, а події які зафіксовані на відеозапису свідчать про те, що вони стосуються обставин, вчиненого адміністративного правопорушення. Встановлені на відеозапису дата та нічний час зйомки (01.01.2016р. 00.27 - 01.01.2016р. 00.42) не відповідає фактичному часу зйомки, що є очевидним, оскільки зі змісту відеозапису видно що зйомка проводилась у денний час. Вищевказане не свідчить про те, що зафіксований на відеозапису перебіг подій не відповідає фактичним обставинам, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 стосовного того, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом та наведених у мотивувальній частині рішення суду.

При вирішанні цього питання суд приймає до уваги, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України, хоча ситуація, за якої було складено протокол вказувала на необхідність надання відповідних пояснень про те, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов'язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 Конвенції негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях , які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «ОСОБА_9 проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права на мовчання не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що пояснення свідків ОСОБА_10, та ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_2 на момент зупинки транспортного засобу марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1 не керував ним, а за кермом вказаного транспортного засобу перебував ОСОБА_4 не відповідають дійсності.

Апеляційний суд, погоджуючись з вищевказаною мотивацією, вважає що аналогічні пояснення свідка ОСОБА_4 надані в судовому засіданні суду першої інстанції також не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вони не були на місці події під час зупинки автомобіля марки Фольксваген Пасат В-5, н.з. НОМЕР_1 працівниками поліції.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів поза всяким розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому порядку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя: О.П. Васильєв