Справа № 214/1925/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, які надійшли від Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що народилася в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, має на утриманні неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: б-р. Вечірній 6/72, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, будучи опікуном неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухилилася від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов його навчання, а саме з 13.01.2018 року ОСОБА_3 не відвідує ДВНЗ «Криворізький національний університет» Гірничо-електромеханічний коледж без поважної на те причини.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася, повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_4 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності для ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 з урахуванням попередньо наданих нею пояснень та на підставі наявних доказів, що не суперечитиме ст.268 КУпАП.

Натомість вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення підтверджується письмовими доказами по справі, а саме:

-протоколом про адмінправопорушення серії ГП №405236 від 20.03.2018 року;

-письмовим поясненням неповнолітнього ОСОБА_3, з яких слідує, що в період часу з 13.01.18 року по 20.01.2018 року останній був відсутній у навчальному закладі через хворобу, а в період часу з 22.01.2018 року до моменту складання протоколу поважна причина відсутності відсутня. В свою чергу, ОСОБА_3Р зобовязався більше не пропускати заняття в навчальному закладі без поважної причини;

-листом з навчального закладу від 22.02.2018 року №118, відповідно до якого ОСОБА_3Р, будучи студентом групи ТРМП-16 1/9 ГЕМК ДВНЗ «КНУ» не відвідує навчальний заклад без поважних причин, має низький рівень знань, опікун ОСОБА_2 належний вплив на нього не здійснює, проведені профілактичні бесіди жодних позитивних результатів не дають.

В ході судового розгляду також встановлено, що ОСОБА_2 є опікуном неповнолітнього ОСОБА_3, а відтак особою, яка замінює йому батьків, що в розумінні диспозиції ст.184 КУпАП визначає належність її до субєкта даного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Положеннями ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП суд всебічно, повно та об'єктивно з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали справи та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП за ознаками ухилення осіб, які замінюють батьків, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітніх дітей.

Обираючи вид і міру стягнення, суд враховує характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, ступінь її вини у вчиненні правопорушення, неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання нею батьківських обовязків відносно малолітніх дітей, ухилення від явки до суду, тому вважає за необхідне застосувати відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.23,24, 27, 33-35, 40-1, ч.1 ст.184, 268, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 (сімнадцять) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником упродовж 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд.

Суддя О.І. Євтушенко