справа № 631/1218/18
провадження № 3/631/434/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській областівідносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого у Комунальному підприємстві «Нововодолазьке водопровідно - каналізаційне підприємство», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріал від Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській областівідносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 016727 від 11.10.2018 року вбачається, що 10.10.2018 року о 23 годині 00 хвилин в смт Нова Водолага, по вул. Гагаріна громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем марки «KIA CERATO» державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: мав хитку ходу, запах алкоголю з ротової порожнини та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення категорично заперечував та зазначив, що його по вул. Гагаріна в смт Нова Водолага ніхто не зупиняв, оскільки він не рухався на автомобілі. Протокол про адміністративне правопорушення був взагалі складений не на місці вчинення, на думку інспектора, правопорушення, а в приміщенні КЗОЗ «Нововодолазька центральна районна лікарні», де понятими виступили працівники лікарні, які взагалі не були присутніми під час його нібито зупинки. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що патрульними поліцейськими було допущено ряд порушень діючого законодавства, таких як положення Закону України «Про національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, які виразились у порушені права на надання письмових пояснень, а підставою для складання протоколу стало візуальне спостереження працівника поліції.

Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та свідка - інспектора СРПП Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській областіОСОБА_3 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001року № 1306 встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Використовуючи системний підхід під час аналізу положень частин означеної ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку між собою, а також з положеннями відомчих інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп'яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в даних випадках (постанова Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»), можна прийти до висновку, що огляд особи на стан сп'яніння повинен проводитися співробітниками поліції у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані сп'яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров'я, при цьому в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 016727, складений саме за відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку.

Проте, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 дійсно керував автомобілем марки «KIA CERATO» з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження медичного огляду, матеріали справи не містять.

З досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складених відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відмови правопорушника від проходження огляду на стан сп'яніння не відповідають критерію належності та допустимості доказів.

Суд критично, оцінює ці пояснення, зокрема з-приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення.

Так, з пояснень ОСОБА_4 від 11.10.2018 року, вбачається, що останній був присутній 11.10.2018 року о 00 годині 10 хвилині в КЗОЗ «Нововодолазька центральна районна лікарня», де в його присутності ОСОБА_2 відмовився пройти медичний огляд на стан сп'яніння (а. с. 3).

Проте, із зазначених пояснень не вбачається, що він був свідком того, що ОСОБА_6 в той день саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, адже об'єктивна сторона ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння .

Натомість зі змісту пояснень ОСОБА_7 від 11.10.2018 року вбачається, що вона о 00 годині 10 хвилин була присутня під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 та стверджує, що останній керував транспортним засобом «KIA CERATO» державний номерний знак НОМЕР_2 в п'яному вигляді та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 4).

Але із зазначених пояснень не вбачається, коли саме та де ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Ці обидва пояснення складені в один й той самий час, проте мають певні протиріччя.

У судове засідання вказані свідки для надання особистих пояснень не з'явилися.

У ст. 272 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказується, що свідок зобов'язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку на інспекторів патрульної поліції покладається обов'язок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи.

Однак, в даному випадку суд не може визнати належним закріплення пояснень свідків уповноваженою посадовою особою патрульної поліції, оскільки в них відсутні відомості щодо суті правопорушення, передбаченого ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема відносно того, з якими саме ознаками сп'яніння перебувала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. З таких пояснень свідків неможливо встановити чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками сп'яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість вимог співробітників патрульної поліції для проходження правопорушником відповідного огляду на стан сп'яніння.

Крім того, в поясненнях свідків відсутня інформація з-приводу конкретного способу вчинення протиправного діяння, який ставиться у провину ОСОБА_2 складеним відносно нього протоколом, а саме не вказано від якого саме огляду відмовляється водій, на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, чи від освідчення в закладі охорони здоров'я. Дані пояснення містять лише загальні відомості з приводу відмови водія від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, тобто встановити конкретні дії особи щодо ухилення від огляду є неможливим, в той час коли відповідно до порядку встановленого Законом, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності повинно бути запропоновано пройти огляд спочатку на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, потім в закладі охорони здоров'я, і якщо така особа відмовляється від відповідного освідчення, то щодо неї повинен бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ухилення від огляду на стан сп'яніння.

Наведені факти свідчать про неналежність означених доказів, які не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно часу, місця, способу та інших обставин вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка інспектор СРПП Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 пояснив, що ним у жовтні 2018 року було зупинено ОСОБА_2, який знаходився за кермом у стані алкогольного сп'яніння, мав хитку ходу та запах алкоголю з ротової порожнини. Приїхавши до КЗОЗ «Нововодолазька центральна районна лікарня», останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння від якого він відмовився, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення в присутності лікарів.

Проте, з матеріалів справи взагалі не вбачається, що ОСОБА_2 спочатку було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків від якого він відмовився.

Таким чином викликають певних сумнівів дії уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу, які могли нести формальний характер.

Відеозапису, з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників поліції, в якому були б зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Дані відеозаписи не були надані працівником поліції й у судовому засіданні, з посиланням на те, що вони містяться на його робочому комп'ютері, попре те, що останньому було відомо, що правопорушник не згоден з його діями з самого початку зупинки та складання протоколу, оскільки ОСОБА_2 відмовився підписувати ці матеріали та виразив письмову незгоду з актом огляду на стан сп'яніння, в якому, до речі, навіть не зазначено дати складання (а.с. 5).

Крім того, в матеріалах даної адміністративної справи немає відповідних доказів відсторонення водія ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, тобто існують обґрунтовані підозри, що навіть попри наявність складеного відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, останній міг продовжити свій рух. Дані обставини не залишають у суду сумнівів в упередженості дій співробітників поліції, якими не було виконано вимог ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп'яніння встановлений Законом, оскільки, всупереч тому, що спочатку у водія було встановлено наявність ознак сп'яніння, його все-одно не було відсторонено від керування всупереч складеному відносно нього протоколу.

При розгляді справи, у тому числі й про адміністративні правопорушення, суди відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов'язані застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 4 рішення від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 зазначив, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять в повній мірі вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об'єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 130, 245, 247, 266, 272, 279, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький суд Харківської області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.М. Трояновська