Справа № 219/2103/18
Провадження № 3/219/951/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області адміністративний матеріал у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

14.02.2018 року о 10 год. 35 хв. на вул. Шевченко в с. Черкаське Словянського району водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотично спяніння (звужені зіниці ока, які не реагують на світло, почервоніння очей, відсутність слини). Від продуття алкотестеру «DRAGGER» та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказав, що 14.02.2018 року він їхав у напрямку м. Словянська, проїжджаючи блокпост робітники поліції перевірили його документи, все було добре, та проїхавши декілька десятків метрів його знову зупинили (вже працівники патрульної служби). Вони також перевірили документи і сказали чекати у машині, приблизно через 40 хв. він почав хвилюватися, що не встигне на поїзд о 14.00 год. (куди власно і поспішав). Про це він повідомив патрульних, але йому сказали чекати, у звязку із чим стався скандал та у нього вилучили посвідчення водія. Він не погодився проїхати до медичного закладу, оскільки поспішав на поїзд. Поважною причиною відмови від проходження огляду в медичній установі вважає те, що якби він проїхав на огляд, то не встиг би на останній потяг. Пояснив, що у нього червоні очі було через те, що він всю ніч не спав та знаходився за кермом. Не вважає себе винним у вчиненні вказаного правопорушення.

Між тим, факт правопорушення підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення БР № 372543 від 14.02.2018 року (а.с.3), поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4-5).

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення і поясненням ОСОБА_1, суд зауважує наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, повязаного з правами та обовязками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому предявлене «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме - з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Разом з тим, суд вважає за необхідне констатувати, що в пояснювальній записці до проекту Закону України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Виходячи з пояснень ОСОБА_1, ним фактично були підтвердженні обставини скоєння правопорушення, а саме - що він дійсно відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного чи наркотичного спяніння.

Натомість ОСОБА_1 суду не надано достовірних доказів, які б спростовували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, суду не надано достовірних доказів та не вказано про існування таких доказів, які б підтвердили його невинуватість у скоєнні правопорушення та поважність або наявність причин, які спонукали відмовитися від проходження медичного огляду.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст.40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що складає 352 грн. 40 коп., а тому суд стягує на користь держави вказаний судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч.1, 283, 284 КпАП України, суд, -

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КпАП України.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень (платіжні реквізити для перерахування суми штрафу - отримувач коштів: Донецьке УК/Дон.Обл./, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у Донецькій області, МФО: 834016, р/р: 0001, код платежу: 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 коп. (платіжні реквізити для перерахування судового збору - отримувач коштів: ГУК у м. Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКУ у м. Київ, МФО: 820019, р/р: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя -

ОСОБА_4