Справа № 462/141/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зі слів непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше притягався до адміністративної відповідальності: 13.10.2016р. постановою Галицького районного суду м. Львова за ч.1 ст. 130 КУпАП; 05.05.2017р. постановою Залізничного районного суду м. Львова за ч.2 ст. 130 КУпАП , -

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

08.01.2018р. о 06.40 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mazda», н.з. BS162LT по площі 700-річчя Львова, 2 в м. Львові в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку з використанням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, результат огляду - 1,59 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, повторно протягом року керував транспортними засобами в стані алкогольного спяніння, відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у скоєному заперечив та пояснив, що керував автомобілем в тверезому стані, був не згідний з показами приладу «Драгер» у 1,59 % проміле, при цьому його не доставили в медичний заклад для проведення огляду на стан спяніння.

Адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 просив суд розгляд справи відкласти для виклику інспектора поліції, який складав протокол, витребувати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Драгер», а також викликати свідків, які були очевидцями проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_1 Крім того подав письмове клопотання, в якому вказав, що в оригіналі та копії протоколу про адмінправопорушення серії БД № 043526 наявні розбіжності. Так, в копії вказано, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, проте як в оригіналі містяться дописи, тому неможливо встановити частину статті, за якою кваліфіковане правопорушення. Таким чином вважає даний протокол неналежним доказом по справі. Окрім того зазначив, що в квитанції приладу «Драгер» зазначена температура +23 градусів тепла, що фізично неможливо 08 січня о 06.40 год. ранку. Окрім того невірно вказано місце вчинення правопорушення вул. 700-річчя Львова, оскільки такої взагалі не існує в м. Львові.

Інспектор УПП у Львівській області Стуков А.М. в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про дату та місце розгляду справи належним чином. На вимогу суду не представив копію відеозапису з місця події.

Із врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а тому суд вважає за необхідне провести розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки безпідставне умисне затягування розгляду справи, що в даному випадку на думку суду має місце з боку ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відтак, не вбачаю підстав відкладати розгляд справи, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, був достовірно обізнаний про розгляд судом даної справи, при цьому, за період перебування на розгляді справи як у Залізничному районному суді м. Львова, так і в Шевченківському районному суді м. Львова не скористався правами, наданими йому чинним законодавством, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Натомість ОСОБА_1 та його адвокат заявили клопотання про витребування доказів та виклик свідків лише 30.03.2018р., незважаючи на те, що протокол складений 08.01.2018р. Тому, задоволення судом клопотання та чергове відкладення розгляду справи призведе до затягування розгляду справи та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, зясувавши обставини справи, оцінивши представлені суду докази, враховуючи встановлене при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 доведена, дії за ч.2 ст. 130 КУпАП кваліфіковано вірно. Незважаючи на заперечення останнім своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, така повністю та обєктивно стверджується наступним.

Що стосується тверджень адвоката ОСОБА_2 з приводу недостовірності показів приладу «Драгер», то згідно п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З наведеного випливає, що лише на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан спяніння надається відповідний сертифікат. Проте, ОСОБА_1 при розгляді справи жодним чином не вказував на те, що вимагав надати йому такий сертифікат на місці події перед проведенням огляду на стан спяніння , як це передбачає Інструкція, натомість клопотав про витребування такого уже в процесі розгляду справи, що на думку суду є ще однією підставою затягування процесу.

Що стосується невірного зазначення місця вчинення правопорушення в протоколі «вул.» 700-річчя Львова, на думку суду є технічною опискою, оскільки встановлено, що правопорушення вчинено на перехресті з вул. Замарстинівською в м. Львові, яка пересікається з «площею» 700-річчя Львова. Даний факт відображений в протоколі, тому не заслуговує уваги, та не може тягнути за собою відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення. В даному випадку суддя керується нормами ст. 252 КУпАП, згідно яких суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо тверджень адвоката ОСОБА_2 з приводу неможливості визначення частини статті за якою кваліфіковане правопорушення, суд виходить з наступного.

Як встановлено, правопорушення ОСОБА_1 скоєно 08.01.2018р. З його слів в судовому засіданні, при складанні протоколу він не повідомляв працівникам поліції, чи притягувався раніше до відповідальності за ст. 130 КУпАП. Попри це, до матеріалів справи долучено постанову Галицького районного суду м. Львова від 13.10.16р. про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за скоєння ним даного правопорушення 23.09.2016р., а також постанову Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.17р. про притягнення останнього до відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП за скоєння ним правопорушення 17.04.2017р.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів можна зробити ствердний висновок про те, що в даному випадку дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що стверджується судовими рішеннями у справах № 461/6430/16-п та № 462/1791/17, які набрали законної сили.

А тому, зважаючи на викладене, заперечення своєї вини в суді ОСОБА_1, розцінюю не інакше як спосіб захисту і намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене. При цьому суд оцінює критично і твердження ОСОБА_1 в процесі розгляду справи про те, що він зробив висновки щодо своєї неналежної поведінки після неодноразового притягнення його до адмінвідповідальності за ст. 130 КУпАП . Так, згідно постанови від 05.05.17 р. ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, тобто до 2020 року. Проте керування особою транспортним засобом вже 08.01.18 р. свідчить про те, що ОСОБА_1 ігнорує правила поведінки та вимоги судового рішення, що набрало законної сили .

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, постановами судів та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

При накладенні адміністративного стягнення у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, враховую характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, який тричі притягається до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння, будучи позбавленим права керування, вірних висновків для себе не зробив та знову сів за кермо в стані спяніння, ступінь його вини, вчинення правопорушення умисно, тому з врахуванням принципів судочинства, зазначених в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, на нього слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" з правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.9, 23, 33-35, 40-1, 130, 245,251, 252, 266, 280,283,284,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.4 Закону України „Про судовий збір", -

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави (двадцять тисяч чотириста гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (роки) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 352 (триста пятдесят дві ) грн. 40 коп.

На постанову може бути подана апеляційна скарга, внесено подання прокурора до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_4