АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати через порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

З позиції апелянта, працівниками поліції було істотно порушено вимоги ст.266 КУпАП та порядок проведення огляду особи на стан алкогольного сп'яніння, оскільки, пройшовши огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, ОСОБА_2 висловив свою незгоду з його результатами та виявив бажання проїхати до медичного закладу, що вбачається з його пояснень у протоколі. Однак, працівники поліції не відреагували на це прохання та не направили ОСОБА_2 до медичного закладу для проведення огляду на стан сп'яніння у лікаря. У зв'язку з цим вважає результати проведеного огляду ОСОБА_2 недійсними.

За наслідком апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, який відбувся без його участі, зі змістом оскаржуваної постанови ознайомився лише 18.12.2017 року, після чого 22.12.2017 року уклав договір з адвокатом, який того ж дня звернувся зі скаргою до суду.

З огляду на те, що судове засідання відбулося за відсутності ОСОБА_2, і матеріали справи не містять доказів того, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи чи отримав копію постанови, та не спростовують тієї обставини, що про прийняте судом рішення йому стало відомо лише 18.12.2017 року, після ознайомлення з матеріалами справи, суд задовольняє клопотання апелянта та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши апеляційні доводи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 26.05.2017 р. о 01 год. 25 хв. на пр-ті Г. Сталінграда, 48 в місті Києві керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9а ПДР України.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суддя обґрунтував доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, даними про огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, яким з використанням приладу Драгер зафіксовано наявність алкоголю в крові (показник 1.85‰), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння, постановою Київського районного суду міста Одеси від 14.07.2016 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 в порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху.

Оскільки ОСОБА_2 протягом року повторно вчинив аналогічне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, його дії вірно кваліфіковані по частині 2 цієї статті.

Не відповідають матеріалам справи і доводами апеляційної скарги захисника про те, що працівники поліції допустили порушення вимог ст.266 КУпАП при проведенні огляду ОСОБА_3, оскільки не направили ОСОБА_3 на його вимогу до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога після того, як він висловив незгоду із результатами приладу Драгер.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 при його підписанні зазначив, що з викладеними у ньому обставинами: «не згоден, бо тверезий». Однак, наявний в матеріалах справи акт огляду на стан сп'яніння, складений працівником поліції та підписаний ОСОБА_2 і двома свідками без застережень (а.с.3), містить також підпис ОСОБА_2, яким засвідчено те, що він з результатами його огляду на стан сп'яніння згоден.

Крім цього, матеріали справи не місять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 просив забезпечити йому проходження огляду в закладах охорони здоров'я, як про це вказує захисник. Суду не надано також доказів того, що ОСОБА_2 самостійно звертався до закладів охорони здоров'я для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, для спростування результатів огляду, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів.

За наведених обставин вважаю, що суддя обґрунтовано та на законних підставах про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.2.9а ПДР України та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, з огляду на те, що він постановою Київського районного суду міста Одеси від 14.07.2016 року був притягнутий до відповідальності за ч.1 ст.130 цього Кодексу та повторно протягом року вчинив аналогічне правопорушення.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які б свідчили про незаконність судового рішення.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз