ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/4993/18 Суддя 1-ї інстанції: Бугера О.В.
Провадження № 33/818/110/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.06.2018 року о 03:30 в м. Харків, по вул. Танкопія, 13, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем Subaru Legacy, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: а саме нерозбірлива мова, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, відмовилась в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 21.09.2018 року скасувати, та провадження закрити за відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань захисника про повернення матеріалів справи на доопрацювання, про витребування інформації щодо особового складу ДСО, який був на місці події, причини його знаходження там та виїзду на місце події, а також відмовлено у виклику на допит поліцейських, не витребувано відео файлів, в тому числі нагрудних камер і відео реєстраторів автомобілів решти поліцейських.

Крім того зазначає, що свідки, які були присутні під час складання протоколу допитані не були, оскільки повідомлялися про день розгляду справи в порушення строку встановленого ст.277-2 КУпАП.

Наголосила, що наявні в матеріалах відеодані були передані до суду з порушенням, оскільки вона не була попереджена про застосування спеціальних технічних засобів відео фіксації, їй не було роз'яснено правові підстави їх застосування, фільмування проводилося з перервами, про що свідчить відсутність частини відео файлів та пропуски фіксації у часі.

Зазначає, що записи в протоколі виконані не друкованими літерами, почерк місцями нерозбірливий, а сам протокол містить невірні відомості щодо проживання ОСОБА_2, не містить відомостей про додатки, які були долучені до нього, відсутні відомості про отримання або відмову в отриманні протоколу порушником, а в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» містяться відомості, датовані 23.06.2018 року, що на її думку свідчить про порушення строку складання протоколу. У протоколі також зазначені ознаки алкогольного сп'яніння, які не передбачені законом.

Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні письмові пояснення чи відомості про відмову в наданні пояснень правопорушника, які долучаються до протоколу окремо, а також відомості про роз'яснення правопорушнику положень ст.268 КУпАП.

Посилається на те, що відповідно до відеозапису свідки були присутні не з самого початку, а за їх участі їй не було запропоновано пройти медичний оглядна стан сп'яніння, не роз'яснено ознаки сп'яніння.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що підстав для сумніву у наявності повноважень працівників поліції, які зупинили ОСОБА_2 щодо складання адміністративного матеріалу немає, апелянтом їх не повідомлено. Прокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КупАП, відомостей про порушення передбачених ст. 268 КУпАП прав ОСОБА_2 матеріали справи не містять, остання, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не прибула.

Про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису, останні цифри 048 вбачається, як ОСОБА_2 було зупинено працівниками патрульної поліції, і під час спілкування з нею були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, на питання поліцейського ОСОБА_2 повідомила, що вжила алкогольні напої, та проїхала 20 метрів. Згідно відеозапису, останні цифри 0055 о 04:21 год., в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я. Відповідно до цього ж відеозапису, ОСОБА_2 відмовилася надавати пояснення та отримувати протокол.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що доводи апеляційної скарги не мають підґрунтя та повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не було допитано поліцейських, а також відмовлено в задоволенні клопотань про витребування інформації щодо складу ДСО, причин його перебування та виїзду на місце події, апеляційний суд вважає безпідставними, та такими, що не спростовує правильність прийнятого рішення судом першої інстанції, оскільки їх свідчення узгоджуються з наявними в матеріалах справи відеозаписами, змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_2 що строк складання відносно неї протоколу порушено з посиланням на те, що її пояснення датовані 23.06.2018 року є необґрунтовані, оскільки відповідно до відеозапису, останні цифри 060, ОСОБА_2 відмовилася отримувати та підписувати протокол безпосередньо на місці події.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявним в матеріалах справи доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 21.09.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик