Справа № 758/8319/18
3/758/4410/18 Категорія 251
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Бородій В. М., за участі прокурора Павліченко В.О., захисника - адвоката Сидоренка О.О., а також ОСОБА_2, відносно якого вирішується питання про притягнення адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

за частиною 2 статті 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 20-25/46/18 від 21 червня 2018 року, ОСОБА_2, обіймаючи посаду директора Юридичного департаменту Міністерства фінансів України, тобто будучи керівником структурного підрозділу міністерства, державним службовцем категорії «Б», відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу», та суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, які сталися внаслідок нарахування (виплати) 29 грудня 2016 року доходу у вигляді заробітної плати за другу половину грудня 2016 року в сумі 102 520 гривень 61 копійку, вартість якої перевищувала 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня відповідного року, тобто суму 68 900 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

В протоколі також зазначено, що місцем вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, є місце роботи суб'єкта декларування - Міністерство фінансів України, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 11, а датою його вчинення є 09 січня 2017 року.

Прокурор під час розгляду справи заявив клопотання про направлення даного матеріалу за підсудністю до належного суду, яким, згідно його доводів, є Печерський районний суд м. Києва, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи - Міністерства фінансів України, є вулиця Грушевського, 12/2, що територіально відноситься до Печерського району міста Києва.

Захисник та ОСОБА_2 при вирішенні даного клопотання поклались на розсуд судді.

Розглядаючи по суті заявлене клопотання суддею було встановлено, що у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення день, а саме, 09 січня 2017 року, ОСОБА_2 вже був звільнений з посади директора Юридичного департаменту, доступу до службового кабінету в Міністерстві фінансів України не мав, можливості вчинити вказане в протоколі адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією за юридичною адресою вказаного державного органу не мав, однак, він був зареєстрований і проживав у Подільському районі міста Києва, де мав доступ до мережі інтернет, тому у задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.

Даючи пояснення по суті викладених в протоколі обставин, ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, не визнав та пояснив, що він працював на посаді директора Юридичного департаменту Міністерства фінансів України, та звільнився 23 грудня 2016 року. Декларацію перед звільненням він подав 30 грудня 2016 року за період з 01 січня 2016 року по 23 грудня 2016 року, де була відображена інформація про отримані доходи у зазначений період часу, в тому числі дохід за першу половину грудня 2016 року. Вже після звільнення йому був нарахований дохід за другу половину грудня 2016 року (в тому числі і розрахунок при звільненні), який він фактично отримав після періоду, який охоплювався у декларації, поданої 30 грудня 2016 року, тому відомості про їх отримання були ним задекларовані в декларації після звільнення, поданої у березні 2017 року. Зважаючи на це, ОСОБА_2 під час розгляду справи настійливо вказував на те, що він не може бути суб'єктом вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, оскільки на момент отримання доходу він вже не був суб'єктом декларування, окрім цього, він не мав умислу, спрямованого на порушення вимог фінансового контролю шляхом приховування інформації про отриманий ним дохід у вигляді нарахованої заробітної плати за другу половину грудня 2016 року, доказом чого є подані декларації перед звільненням та після звільнення. ОСОБА_2 стверджував про необхідність закриття даного провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, оскільки вважає, що його вина підтверджується зібраними по справі доказами. Хоча ОСОБА_2 і оформив декларацію під час звільнення, однак, легковажно віднісся до оформлення декларації про істотні зміни майнового стану.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 був суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймав посаду директора Юридичного департаменту Міністерства фінансів України та був державним службовцем категорії «Б», відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу».

Наказом № 606-о від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади (а.с. 31).

Згідно довідки Міністерства фінансів України від 17 травня 2018 року, ОСОБА_2 за грудень 2016 року було нараховано 109 640 гривень 11 копійок, з них виплачено 87163 гривень 89 копійок, при цьому, заробітна плата за першу половину грудня 2016 року була нарахована 16 грудня 2016 року у розмірі 7119 гривень 50 копійок (до виплати 5660 гривень), а заробітна плата разом з розрахунком при звільненні була нарахована 29 грудня 2016 року у розмірі 102 520 гривень 61 копійка (до виплати 81 503 гривень 89 копійок) (а.с. 33).

Відповідно до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_2, ним подавались до вказаного реєстру декларації 30 грудня 2016 року та 31 березня 2017 року (а.с. 38-39).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за частиною 2 статті 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року на рівні 1378 гривень, тобто розмір 50 мінімальних заробітних плат дорівнює 68 900 гривень.

Як вбачається з вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», вказаною нормою визначено суб'єкта, на якого покладаються додаткові заходи здійснення фінансового контролю - це суб'єкт декларування, яким ОСОБА_2 на час нарахування йому 29 грудня 2016 року доходу у розмірі 102 520 гривень 61 копійка (до виплати 81 503 гривень 89 копійок) не був, оскільки був звільнений 23 грудня 2016 року.

Тобто, обов'язок ОСОБА_2 в десятиденний строк повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєву зміну у майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня відповідного року, передбачений вимогами частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», існував лише до того часу, поки він обіймав посаду директора Юридичного департаменту Міністерства фінансів України, тобто до 23 грудня 2016 року. Після звільнення суб'єкта декларування з займаної посади, чинним законодавством України на нього не покладається обов'язку здійснювати додаткові заходи фінансового контролю, зокрема, повідомляти про суттєві зміни в майновому стані, тому склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, про яку зазначається в протоколі, в даному конкретному випадку відсутній.

Окрім цього, приходжу до висновку, що доводи ОСОБА_2 заслуговують на увагу, він дійсно після звільнення втратив обов'язок необхідності декларування суттєвих змін в майновому стані, а тому не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Також, під час розгляду справи не було встановлено і суб'єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу статті 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та статті 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримується судова практика, а судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю доходів також заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами, а саме копіями наданих декларацій перед та після звільнення, в яких відображені відомості про отриманий дохід у вигляді заробітної плати за 2016 рік.

Також, не було встановлено мотиву уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки грошові кошти нараховані та виплачені в рахунок оплати праці державного службовця за місцем його офіційного працевлаштування, тобто з законних джерел.

Таким чином, під час розгляду даної справи встановлена відсутність суб'єкта та суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 на час отримання доходу не був суб'єктом декларування, у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення особи до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Суд також бере до уваги, що згідно вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов'язок збирання доказів не покладається на суд, а є обов'язком осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення статті 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Долучені до справи докази, які вивчені суддею, не спростовують висновку про недоведеність в даному конкретному випадку наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до вимог статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення, пов'язаного з корупцією, відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 294 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрити за відсутності в його діяннях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя В.М. Бородій