АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/427/18 Головуючий у І-й інстанції Лукінова К.С.
Справа № 189/173/18-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, 1980 року квітня місяця 22 дня народження, громадянина України, що мешкає по вул. Виконкомівській, 4 в с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 16.12.2017 року о 00 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Миру в с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння (запах спиртного з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, нестійка хода, невнятна мова), і в присутності двох свідків ухилився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння.

Крім того, у вказані день, час та у місці водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимоги працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу, поданого поліцейським світловідвертаючим диском та продубльованого свистком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції, скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, несправедливою, винесеною в порушення норм матеріального та процесуального закону та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного ним рішення та призначенні покарання не було належним чином та в повному обсязі встановлено його вину зокрема у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Одночасно вказує, що судом при призначенні покарання не було встановлено та взято до уваги обставини, які пом'якшують покарання.

Апелянт також акцентує увагу на тому, що згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення могло бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення адміністративного правопорушення, а тому враховуючи те, що під час розгляду вказаного провадження не встановлено його вини за ст. 122-2 КУпАП та покарання було призначено за більш тяжке правопорушення, а на момент подання апеляційної скарги закінчився строк притягнення до відповідальності за ст. 38 КУпАП, вказане провадження підлягає закриттю у зв'язку з закінчення строків притягнення до відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені правильно та підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення БД №450346 та протоколом про адміністративне правопорушення БР №450347, складеними уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3; висновком медичного огляду з відміткою про відмову ОСОБА_1, доставленого до медичного закладу, від проходження такого огляду.

Відповідальність за ст. 122-2 КУпАП настає у випадку за невиконання водієм вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу. Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Вказані положення кореспондують з положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

При цьому, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

На думку суду апеляційної інстанції, встановлені обставини в їх сукупності обєктивно і в повній мірі підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинені правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи апелянта щодо збігу строку накладення на нього адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Так, відповідно до ст. 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122-2, 130 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Згідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Зважаючи на те, що станом на день винесення оскаржуваної постанови, - 12.03.2018 р., - тримісячний строк з 16.12.2017 р., - дня вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1, - не збіг, доводи апелянта у цій частині належить вважати безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4