Справа №463/5760/18
Провадження №3/463/1995/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., з участю захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_2

за ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Громадянка ОСОБА_2, 17.09.2018р. о 21 год. 40 хв. в м. Городок Львівської області на вул. Львівська, 320-Б керувала автомобілем Chrysler Grand Voyager, н.з. RPZ 07832 в стані алкогольного спяніння, чим порушила вимоги п. 2.9 «а» ПДР України.

Захисник особи яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги від 17.09.2018р. № 025/2018 та ордером на надання правової допомоги серії ЛВ № 012574, в судовому засіданні заперечив винуватість своєї довірительки у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки ОСОБА_2І, не вживала спиртних напоїв перед тим як сісти за кермо. Як наслідок, зібрані докази вважає недопустимими. Зокрема, перевірка на стан спяніння проведена з порушенням процедури та технічним засобом, який не пройшов сертифікацію та відповідну повірку. Огляд здійснювався спеціальним технічним засобом «Алконт-01СУ», а свідоцтво про державну реєстрацію № 9085/2009 дійсне до 03.12.2014р. Сам технічний засіб «Алконт-01СУ» підлягає повірці, а міжповірочний інтервал не повинен перевищувати шести місяців. Крім того, висновок за результатами медичного огляду складений у відповідності до Інструкції, яка втратила чинність, що тягне за собою недійсність такого висновку. Також, до матеріалів справи не долучено відеозапису обставин події, а свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не були присутні ні при виявленні, ні при перевірці та складанні протоколу. В протоколі також не вказано яким саме технічним приладом здійснено відповідний огляд, що в сукупності свідчить про відсутність належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Відповідно до розяснень, висвітлених в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно п. 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008р., огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015р.

За змістом п. 7 Розділу І цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 1 Розділу ІІІ Інструкції, перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду на стан спяніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоровя України, Міністерством охорони здоровя Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Як вбачається з матеріалів справи, огляд ОСОБА_2 проводився в у Комунальному закладі Городоцької районної ради «Городоцька центральна районна лікарня», перед проведенням якого на імя ОСОБА_2 видано відповідне направлення.

Відповідно до додатку 1 до Наказу Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації № 968 від 10.12.2015р. «Про порядок проведення медичних оглядів для виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», Городоцька ЦРЛ включена до переліку закладів охорони здоровя, яким надається право проведення медичного огляду для виявлення у водіїв стану алкогольного спяніння.

Відтак, медичний огляд ОСОБА_2 проведено закладом охорони здоровя, якому надано право проводити такий огляд.

За змістом п. 9 Розділу ІІІ Інструкції, використання в закладах охорони здоровя для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу, медичний огляд ОСОБА_2 проводився за допомогою технічного засобу «Алконт 01СУ» № 1807-10 від 12.04.2018р. Результат огляду становить 0,6 %. Відповідно до висновку № 149 від 17.09.2018р., ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного спяніння. Такий висновок підписано лікарем ОСОБА_3 та проставлено мокру печатку лікаря.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 113/98-ВР від 11.02.1998р. (далі Закон № 113/98-ВР) державне управління забезпеченням єдності вимірювань в України здійснює Центральний орган виконавчої влади у сфері метрології (ЦОВМ). До повноважень ЦОВМ, відповідно до ч. 2 цієї статті належить затвердження типів засобів вимірювальної техніки та встановлення порядку ведення Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону № 113/98-ВР, засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов'язковим вимогам нормативних документів з метрології. Державні приймальні і контрольні випробування та оформлення їх результатів проводяться у порядку, встановленому нормативними документами з метрології ЦОВМ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 113/98-ВР, засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки затверджено Наказом Держкомстандарту України від 19.02.2002р. № 100.

Згідно п. 1.4 цього Порядку, Сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу видаються на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань:

вітчизняним виробникам засобів вимірювальної техніки - для офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого серійного виробництва в Україні;

іноземним виробникам для офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого ввезення на територію України партіями.

Отже, Сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу є документом який підтверджує позитивні результати державних контрольних випробувань засобу вимірювальної техніки, внаслідок чого такий засіб дозволявся до застосування згідно ч. 2 ст. 11 Закону № 113/98-ВР.

Разом з тим, Закон № 113/98-ВР втратив чинність 01.01.2016р. у звязку з прийняттям Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314-VII від 05.06.2014р. (далі Закон № 1314-VII), за яким не передбачено використання засобу вимірювальної техніки на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань після видачі відповідного Сертифіката.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки, а як передбачено ч. 1 ст. 17 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Натомість, згідно п. 5 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1314-VII, Сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Отже, згідно з законодавством, чинним на момент вчинення правопорушення, експлуатації підлягають лише ті засоби вимірювальної техніки, які пройшли періодичну повірку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1314-VII, сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки. До сфери законодавчо регульованої метрології належать такі види діяльності як контроль безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів.

Відповідно до ст. 17 цього Закону, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Газоаналізатори, які використовуються у сфері контролю безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів, відповідно до п. 23 Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженого постановою КМУ № 374 від 04.06.2015р., підлягають періодичній повірці.

Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016р. «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» (п. 23), термін повірки газоаналізаторів становить 1 рік.

З огляду зазначене, твердження захисника про те, що міжповірочні інтервали становлять не більше 6 місяців не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент вчинення правопорушення, тоді як спеціальний технічний засіб «Алконт 01СУ», як зазначено в направленні, використовується з 12.04.2018р., що в межах річного строку міжповірочних інтервалів.

Тому, даний висновок є належним і допустимим доказом перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом.

Що ж стосується доводів захисника про складення висновку за правилами Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2009 року за № 931/16947, яка втратила чинність 13.11.2015р., вважаю їх неспроможними, оскільки складений за результатами медичного огляду висновок лише оформлений на бланку висновку, який затверджений цією Інструкцією, тоді як сам огляд проведений відповідно до п. 9 Розділу ІІІ чинної на даний час Інструкції і з використанням дозволеного засобу вимірювальної техніки та в закладі охорони здоровя, якому надано право проводити такий огляд.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, згідно п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», є лише одним із превентивних заходів для забезпечення громадської безпеки і відсутність такого відеозапису в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не може вказувати на відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення та крім цього, не може ставити під сумнів належність і допустимість інших доказів.

Крім того, згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Виходячи зі змісту п. 6 Розділу ІІ Інструкції, присутність свідків під час проведення огляду на стан спяніння обовязкова лише втому випадку, коли такий огляд проведено на місці зупинки.

Натомість, у справі яка розглядається огляд на стан спяніння проведено в медичному закладі охорони здоровя, порядок проведення якого регламентовано Розділом ІІІ Інструкції і яким не передбачено обовязкове залучення свідків під час проведення такого огляду.

Відповідно, будь-які покази свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть підтверджувати або спростовувати факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Тому, вважаю, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП і при цьому, таких висновків не змінює факт відсутності документів, про витребування яких захисником подано адвокатський запит.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У даній справі суд діючи безсторонньо вжив заходів щодо витребування документів, про отримання яких клопотав адвокат проте і останній, в силу своїх професійних повноважень не позбавлений можливості отримати їх самостійно. Вказуючи на те, що відповіді на адвокатський запит, який датовано ще 19.09.2018р. Городоцька ЦРЛ не надала, захисник станом на даний час не надав суду жодного доказу про вжиття заходів реагування щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит, поклавши тим самим на суд обовязок збирання доказів невинуватості ОСОБА_2, хоча неправомірна відмова в наданні інформації на адвокатський запит створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Більше того, в судовому засіданні захисник підтвердив, що був присутній в Городоцькій ЦРЛ під час проведення медичного огляду, внаслідок чого, вважаю, мав достатньо можливостей зібрати докази невинуватості ОСОБА_2 проте таких доказів суду не надав.

З огляду на це, оцінюючи докази, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення і які не викликають обґрунтованого сумніву в їх достовірності, приходжу до висновку про їх допустимість і відповідно, про наявність в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи особу правопорушника та характер вчиненого, майновий стан, ступінь її вини, вважаю, що ОСОБА_2 слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.

При цьому, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, з ОСОБА_2 в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 352,40 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 130 ч. 1, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 352,40 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.