КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юрдига О.С.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не повно з'ясовано усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

Вказує на те, що працівниками поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки, у протоколі не зазначено чітку кваліфікацію його дій, а саме частину статті за яку його притягнуто до адміністративної відповідальності, тому дані вимагають доопрацювання.

Вважає, що йому неправомірно не запропоновано інспектором поліції пройти тест для виявлення ознак наркотичного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, що може підтвердити свідок ОСОБА_4 та не перебував за кермом автомобіля, а лише сидів на водійському кріслі.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, переглянувши відеозапис нагрудної камери інспектора патрульної поліції, приходжу до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення адміністративного правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є правильним.

Як установлено судом першої інстанції, 22 вересня 2018 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_2, перебуваючи в м. Києві по бульв.Кольцова, 14-Л, керував автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідий покрив обличчя). Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, у якому ОСОБА_2 зобов`язався залишити свій транспортний засіб на місці його зупинки працівниками поліції, рапорту інспектора УПП у м. Києві, письмовими пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які суд обґрунтовано прийняв до уваги та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи у томі числі записом з нагрудної відеокамери працівників поліції.

Вимогами ст.ст. 31, 40 ЗУ &quac;Про Національну поліцію&q?У ;, наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них&q?ці; та наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 &q? Н;Про порядку зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних&quта; чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Дані відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, долученого до матеріалів справи, повністю підтверджують викладені у протоколі та постанові суду обставини, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складено уповноваженою посадовою особою - інспектором поліції в межах наданих йому повноважень із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП.

Порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду, апеляційним переглядом не встановлено.

Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на частину статті 130 КУпАП, не є підставою для зміни чи скасування постанови, оскільки кваліфікація та покарання у постанові суду визначені згідно вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, прийнята із порушеннями процесуальних норм, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що суд у повному обсязі їх дослідив.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що він не заперечував проти проходження відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу. Згідно обставин вчинення правопорушення, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №172843, ОСОБА_2 22 вересня 2018 року керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння. Відповідно до вимог п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння проводиться у медичному закладі.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 про те, що транспортним засобом він не керував, а лише сидів на водійському кріслі, не заслуговують на увагу, не підтверджені жодними доказами, спростовуються рапортом інспектора поліції, дані якого не має підстав ставити під сумнів, а тому оцінені судом як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення та особу правопорушника.

За таких обставин, постанова Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року є законною, і підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя Київського апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С.Юрдига

Справа № 33/824/1276/2018 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_7