АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/553/2018 Головуючий у першій інстанції - Бірса О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю прокурора Сказко Р.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст. 247 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

У постанові судді зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 41-03/81 від 04 вересня 2017 року, ОСОБА_3 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності), перебуваючи у статусі заступника Міністра юстиції України, тобто особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на яку поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», у приміщенні Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 15) вчиняв дії щодо розгляду скарги громадянина ОСОБА_5 від 05.03.2016 на власні ж неправомірні дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що знайшло своє відображення у листі Міністерства юстиції України від 08.04.2016 № 12019/6575/19, чим порушив встановлені пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року скасувати.

30 січня 2018 року на адресу Апеляційного суду надійшли уточнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_4, в яких захисник просить постанову судді Дніпровського районного суду від 12 грудня 2017 року скасувати в частині визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та прийняти нову постанову, якою провадження в справі щодо ОСОБА_3 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності. У разі, якщо суд дійде висновку про необхідність встановлення складу адміністративного правопорушення під час закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності - постанову судді Дніпровського районного суду від 12 грудня 2017 року в частині визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, скасувати у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

На думку апелянта, судом безпідставно не було взято до уваги те, що відповідно до протоколу №41-03/81 адміністративне правопорушення ОСОБА_6 було нібито вчинено 08.04.2016 року. Фактичним моментом виявлення Національним агентством з питань запобігання корупції нібито вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, відповідно до усталеної практики вважається дата зібрання всіх матеріалів перевірки та складання адміністративного протоколу, тобто 04 вересня 2017 року, а отже на момент розгляду даної справи минуло вже більше трьох місяців з моменту виявлення, а відтак станом на 12.12.2017 року строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 закінчився, що було підставою для закриття провадження у справі №755/13558/17 без встановлення вини особи.

Також, апелянт вказує на те, що в порушення положень КУпАП, 12 грудня 2017 року після відмови в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі без встановлення вини особи та заслухання сторін по справі, суддею було оголошено про вихід до нарадчої кімнати та не було оголошено прийняте рішення, а копію винесеної постанови від 12.12.2017 року було видано лише 18.12.2017 року.

На думку апелянта, посилання НАЗК в протоколі № 41-03/81 на те, що Заступник Міністра ОСОБА_3 розглянув скаргу на власні неправомірні дії з метою приховування порушення розгляду запитів та уникнення відповідальності за це не може бути взяте до уваги, оскільки у Міністра юстиції України ОСОБА_7 відсутні повноваження щодо притягнення заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_3 до відповідальності.

Також, захисник вважає, що посилання НАЗК в протоколі № 41-03/81 на те, що Заступник Міністра ОСОБА_3 свідомо і умисно вчинив дії щодо розгляду скарги на власні ж неправомірні дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів не відповідає дійсності, оскільки скаргу громадянина ОСОБА_5 від 05.03.2016 Заступник Міністра ОСОБА_3 розглянув виключно в частині роз'яснення вимог чинного законодавства з питань державної реєстрації і жодним чином не надавав оцінці правомірності власних дій.

ОСОБА_4 говорить про те, що ані прокурор, ані суд не обгрунтували, не сформульовали, не визначили в чому саме полягав «приватний інтерес» ОСОБА_3 під час надання відповіді за третім пунктом скарги ОСОБА_5; не довели наявності факту суперечності між приватним та службовим інтересами ОСОБА_3, не обгрунтували, в чому саме полягав реальний вплив такої суперечності між приватним та службовим інтересами ОСОБА_3 на об'єктивність або неупередженість його відповіді за третім пунктом скарги ОСОБА_5,а відтак відсутня обов'язкова сукупність таких юридичних фактів, що необхідна для встановлення факту надання Заступником Міністра ОСОБА_3 відповіді на скаргу громадянина ОСОБА_5 від 05.0.2016 року в умовах реального конфлікту інтересів.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора Сказко Р.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно скасувати у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 294 КУпАП, та прийняти нову постанову, виходячи з таких підстав.

У справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 суддя апеляційного суду позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги захисника та ухвалити будь-яке рішення щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, підстав для закриття провадження тощо у зв'язку з тим, що у постанові судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, в порушення вимог ч. 1 ст. 283 КУпАП, відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи.

В оскаржуваній постанові судді з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_3 05.03.2016, розглядаючи скаргу громадянина ОСОБА_5 на власні неправомірні дії, приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів (а.с. 150).

При цьому у постанові судді не викладно обставини справи, установлені судом під час розгляду справи щодо наявності реального конфлікту інтересів з вказівкою на час, місце, спосіб вчинення певних дій, з яких можливо було б зробити висновок щодо наявності в діях особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та наявності підстав для закриття провадження у справі.

Разом з тим, мотивуючи висновок про наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, суддя у постанові вказав на те, що ОСОБА_3 не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів та не повідомив безпосереднє керівництво про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, тобто виписав об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (а.с. 154).

Проте, за відсутності у постанові судді опису обставин, визнаних судом доведеними, суддя апеляційного суду не має підстав для висновку щодо наявності в діях ОСОБА_3 певного складу адміністративного правопорушення.

Оскільки постанова судді районного суду не відповідає вимогам ч. 1 ст. 283 КУпАП, що є істотним порушенням вимог процесуального закону, проте в апеляції захисника на це порушення увага не звертається, то суддя апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, вважає, що постанова судді районного суду підлягає до скасування з прийняттям нової постанови, якою справу необхідно повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки постанова судді скасовується з мотивів порушення вимог процесуального закону, то доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для закриття провадження у справі підлягають перевірці при новому судовому розгляді справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

В порядку ч. 7 ст. 294 КУпАП постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_3 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст. 247 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_3 повернути на новий судовий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва В.В. Ковальська