Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/364/18 Головуючий в 1 інст.: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 33/778/265/18 Доповідач в 2 інст.: Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м . Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Запорізької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2018 року, якою він

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 12 січня 2018 року о 21 год. 4 хв., в м. Запоріжжі по вул. Хакаська, напроти СШ № 87 керував транспортним засобом ВАЗ 21093420 д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати, провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постанова є незаконною та такою, що не відповідає вимогам законодавства у зв'язку з невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам справи, а наявні в матеріалах справи докази не були досліджені належним чином.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції дослівно відобразив формулювання, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, не дослідив докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, фактично обмежившись лише їх перерахуванням.

До того ж, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які надали письмові пояснення, в судове засідання не викликались та в якості свідків не допитувались і йому не відомо, що це за особи.

Також апелянт зазначає, що співробітники патрульної поліції, не взяли до уваги його пояснення про те, що він не керував транспортним засобом, а протокол та інші матеріали справи не містять доказів того, що він був учасником дорожнього руху.

Окрім цього, судом першої інстанції не досліджувався відеозапис з нагрудної камери (відео реєстратору) поліцейського, на якому зафіксовані події, що передували складенню протоколу про адміністративне правопорушення.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому 7 квітня 2018 року судової повістки із викликом до судового засідання апеляційного суду 24 квітня 2018 року, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернувся, з огляду на що у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, постанову судді та апеляційну скаргу, прихожу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 076548 від 12 січня 2017 року, відповідно до якого правопорушник керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с. 1), відомостями щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі, викладених в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння та засвідчених підписам свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі (а.с. 4), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі (а.с. 5-6), письмовими поясненнями ОСОБА_6, який повідомив, що знаходячись по вул. Чуйкова біля будинку № 37, він побачив невідомого йому громадянина, який сів за кермо транспортного засобу ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зеленого кольору. Перед тим, як сісти за кермо чоловік ледве стояв на ногах, а після початку руху автомобіль наїхав на бровку. Пізніше співробітники поліції зупинили вищевказаний транспортний засіб. Він впізнав водія цього автомобіля, яким виявився чоловік, що сідав за кермо транспортного засобу ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зеленого кольору, ОСОБА_2 (а.с. 7), рапортом інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, який повідомив, що при відпрацюванні гаражного кооперативу «Рейс», було помічено транспортний засіб ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зеленого кольору, водій якого намагався заїхати в гараж. Зупинивши вищезазначений автомобіль, у водія були виявлені явні ознаки алкогольного сп'яніння. Як виявилося пізніше, цим водієм був ОСОБА_2 Останній відмовився у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер та в медичному закладі. Водій поводив себе неадекватно, під час складання протоколу сів за кермо та намагався знову заїхати в гараж (а.с. 8), доданим до матеріалів справи відеозаписом правопорушення, відповідно до якого, на вимогу працівників патрульної поліції, щоб ОСОБА_2 заглушити двигун, останній відповів, що заглушить його після того, як заїде в гараж.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Правопорушником під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялися клопотання про допит свідків чи дослідження інших доказів, які не містяться в матеріалах справи, а отже твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд не допитав свідків під час розгляду справи судом першої інстанції на правильність висновків суду не впливають, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, тим більш, що сам ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Підстав не довіряти письмовим поясненням свідків у суду також не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови правопорушника з боку свідків.

До того ж в суді першої інстанції в якості свідка було допитано поліцейського роти 1 батальйону 4 УПП м. Запоріжжя капрала поліції ОСОБА_8, який підтвердив обставини, викладені у протоколі та письмових поясненнях свідків, які додані до протоколу.

Суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки вони спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який був власноручно підписаний правопорушником (а.с. 1), письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6, з яких вбачається, що він бачив, як ОСОБА_2 ледве стоячи на ногах, сів за кермо транспортного засобу та після початку руху наїхав на бровку (а.с. 7), рапортом інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що перед зупинкою керованого ОСОБА_2 транспортного засобу, останній намагався заїхати в гараж (а.с. 8), а також змістом відеозапису з нагрудної камери (відео реєстратору) поліцейського, зробленим у відповідності до ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", доданим до протоколу.

Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_2 на вимогу працівників патрульної поліції заглушити двигун, відповів, що заглушить його після того, як заїде в гараж.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер та в медичному закладі.

Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов'язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, і в разі відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області В.Я. Рассуждай