Справа № 417/6062/18
Провадження № 3/417/240/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2018 р. смт Марківка

Суддя Марківського районного суду Луганської області Шкиря В.М., розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії БР № 176779, 176780 від 16.07.2018 які надійшли з Марківського ВП ГУНП в Луганській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: Луганська областьс.Гераськівське, вул.Садова,45

встановив:

До Марківського районного суду Луганської області з Марківського ВП ГУНП в Луганській області надійшли протоколи про адміністративні правопорушення серії серії БР № 176779, 176780 від 16.07.2018 , про притягнення до адміністративної відповідальності ст.122-4, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1

Головуючим суддею, згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, визначено ОСОБА_2

02.08.2018 справи обєднано на підставі ст.36 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративну правопорушення серії БР № 176779 від 16.07.2018 12.07.2018 о 15-00 годині ОСОБА_1 в Луганській області Марківському районі на грунтовій дорозі поблизу с.Красне Поле керуючи автомобілем ЗАЗ 110307 державний номер 820-30АМ скоїв ДТП з автомобілем НОМЕР_1 після чого вжив спиртні напої, чим порушив п. 2.10 (є) ПДР за що відповідальність передбачено ч.4 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративну правопорушення серії БР № 176780 від 16.07.2018 12.07.2018 о 15-00 годині ОСОБА_1 в Луганській області Марківському районі на грунтовій дорозі поблизу с.Красне Поле керуючи автомобілем ЗАЗ 110307 державний номер 820-30АМ здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 після чого залишив місце скоєння ДТП до якого він причетний, чим порушив п. 2.10 (а) ПДР за що відповідальність передбачено ст.122-4 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 зявився особу посвідчив паспортом серії ЕМ № 541042 виданим 27.01.2000.

ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 12.07.2018 о 15-00 годині в Луганській області Марківському районі на грунтовій дорозі поблизу с.Красне Поле була ДТП між автомобілем ЗАЗ 110307 державний номер 820-30АМ під його керуванням та з автомобілем КАМАЗ 5510 яким керував ОСОБА_3 Після ДТП вони домовилися з ОСОБА_3 про те, що мирно вирішать справу без виклику поліції та залишили місце ДТП. По приїзду додому приблизно через 2-3 години він випив ліки на спирту. Вину свою і визнає і не винає, при вирішенні цього питання покладається на розсуд суду, при цьому просив не призначати йому стягнення у виді штрафу, оскільки він є пенсіонером, єдине джерело його доходу пенсія він не взмозі прогом 15 днів сплатити мінімальний штраф у сумі 20400,00 гривень, а через 15 його подвійний розмір, він не є інвалідом, а тому просить призначити йому адміністративний арешт.

Суд вислухавши ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно положень КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.251 КУпАП).

Так згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону та п. 1.9 передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

ОСОБА_1 не заперечує, що 12.07.2018 о 15-00 годині мала місце ДТП за його участю.

Відповідно до п.1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста - машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно протоколу ОСОБА_1 має посвідчення водія серії ВВТ № 565832 яке було у нього вилучено 16.07.2018 при складанні протоколу за ч.4 ст.130 КУпАП., отже він є водієм в розумінні ПДД.

Згідно п 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Цих вимог ОСОБА_1 , як водій не дотримався, отже його дії кваліфікуються за ст.122-4 КУпАП (залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо - транспортної пригоди, до якої він причетний), ч.4 ст.130 КУпАП ( вживання водієм транспортного засобу після дорожньо - транспортної пригоди за його участю лікарського припарату на основі алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду).

Згідно ч.2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив два правопорушення, є пенсіонером та отримує пенсію за віком , так за 6 місяців отримав 17212,12 грн, іншого джерела доходу не має.

Статті 34 та 35 КУпАП встановлюють обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Обставин, що помякшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено . Як і обставин, що її обтяжують.

Відповідно до ч. 2ст 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

В даному випадку застосуванню підлягає санкція ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки це правопорушення є більш серйозним в порівнянні зі ст.122-4 КУпАП.

Враховуючи викладене, вважаю, що до ОСОБА_1 підлягає застосуванню у вигляді стягнення адміністративний арешт з позбавленням права керування транспортним засобом, що в межах санкції ч.4 ст.130 КУпАп, що буде достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Частиною 1 ст.294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_8 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000? II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що виконання зазначеної постанови слід допустити через десять днів з дня її винесення, щоб ОСОБА_1 мав строк на оскарження.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України«Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення».

На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 24, 40-1, 122-4,ч.1 ст.130 , 221, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 278, 280, 283-285, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихст. 122-4, ч.4 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді арешту строком на 15(пятнадцять ) діб з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

Стягнути із ОСОБА_1 (НОМЕР_2 виданий Марківським РВ УМВС України в Луганській області 27.01.2000) судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп в дохід держави ( Отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ //22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, номер рахунку - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030106)

Строк пред'явлення постанови до виконання в частині судового збору протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області .

Суддя В.М.Шкиря