Справа № 490/8481/17 11.07.2018 11.07.2018 11.07.2018
Номер провадження: 33/784/311/18
Провадження № 33/784/311/18 Головуючий апеляційного суду: ЯворськаЖ.М. Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий суду першої інстанції: Скрипченко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

Головуючої судді - Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

захисника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - захисника ОСОБА_3 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року

В С Т А Н О В И В

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Миколаєві, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Судом встановлено, що згідно проколу про адміністративне правопорушення, 25 вересня 2017 року близько о 01 год. 40 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_2, по пр. Дмитрієва, біля будинку № 31, в м. Миколаєві, був зупинений представниками патрульної поліції. В зв'язку з підозрою, що водій перебуває в стані алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, тремтіння пальців рук). Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 077500 від 25.09.2017 року.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану постанову, посилаючись на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так як, останній не керував транспортним засобом.

Також, захисник ОСОБА_3 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що в день винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 її копію не отримував, про існування останньої дізнався від працівників патрульної поліції після зупинки транспортного засобу під його керуванням. Копію постанови місцевого суду захисник ОСОБА_2 отримав 15 червня 2018 року, після його звернення з адвокатським запитом до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3, які виступили в підтримку вимог апеляційної скарги, дослідивши відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських відповідно до адміністративного протоколу серії БР №077500 25.09.2017 року, свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 повідомлявся про явку в судове засідання на 21 грудня 2017 року на 10.03 год., судова повістка направлялась 11 грудня 2017 року за адресою зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, однак доказів належного повідомлення ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Як вбачається з супровідного листа (а.с.27), копія оскаржуваної постанови направлялась ОСОБА_2 21 грудня 2017 року, однак відомостей про вручення копії постанови матеріали справи не містять.

11 червня 2018 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про отримання копії постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 грудня 2017 року. Отримавши постанову 15 червня 2018 року, адвокатом 19 червня 2018 року подано апеляційну скаргу, в межах визначеного законом строку на апеляційне оскарження.

За наведених обставин, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки справа розглянута у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і апеляційна скарга подана в десятиденний строк з моменту отримання захисником копії оскаржуваної постанови.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з даних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддя місцевого суду не дотрималась вказаних вимог Закону.

Так, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп'яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або що до вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як установив суд, 25 вересня 2017 року близько о 01 год. 40 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2, був зупинений представниками патрульної поліції. В зв'язку з підозрою, що водій перебуває в стані алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, тремтіння пальців рук). Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. п. 6, 7 Розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільнимнаказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до пункту 12 Розділу II Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Згідно п.п. 6, 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учня-водія, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Аналізуючи вищенаведене, слід зробити висновок, що під час розгляду даної категорії справ однією з обов'язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування особою транспортним засобом.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_2, не заперечуючи факт перебування у стані алкогольного сп'яніння, однак зазначав, що він не керував транспортним засобом, а працівники поліції автомобіль не зупиняли. Його було затримано на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, де проживає його товариш.

Висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду у встановленому Законом порядку, ґрунтується на даних протоколу про адміністративне правопорушення, який складено не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а в Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області, поясненнях свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 25 вересня 2017 року, зі змісту яких убачається, що вони були свідками - відмови ОСОБА_2 у Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер».

Разом з тим, свідок ОСОБА_7 нічого не вказав на підтвердження обставин керування ОСОБА_2 транспортним засобом, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучені зазначені пояснення, складено саме за відмову особи, яка керувала транспортним засобом і відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

А наданні пояснення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовується зібраними по справі доказами.

Суд апеляційної інстанції, дотримуючись загальних засад судочинства, положень Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вжив всіх заходів, передбачених законом, для перевірки викладених в апеляційні скарзі доводів з метою усунення суперечностей, викликав у судове засідання свідка ОСОБА_6 та працівника поліції Жучкова С.В., які повідомлені належним чином, у судові засідання не з'явились, причини неявки не повідомили.

З урахуванням зазначеного, наведені у постанові судді місцевого суду докази: письмові пояснення свідка ОСОБА_6 та протокол працівника поліції не можуть бути визнані належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2, як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у передбаченому Законом порядку, оскільки вони не містять даних щодо обставин керування останнім транспортним засобом .

А відтак протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, у якому ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зазначені як свідки у присутності яких особа відмовився від проходження огляду у встановленому Законом порядку, не може бути безспірним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не підтверджують обставин керування ОСОБА_2 транспортним засобом і дані відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників, що здійснювали оформлення вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, долученого до матеріалів справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_2 хоча і перебував у стані алкогольного сп'яніння, проте автомобілем не керував. Вранці вони мали їхати удвох у справах, а тому ввечері 24 вересня 2017 року на автомобілі ОСОБА_2 з Матвіївки вони приїхали до нього додому по АДРЕСА_2. Однак транспортним засобом керував він, оскільки бачив в якому стані перебуває товариш. Автомобіль припаркували на вулиці біля будинку. І вже на подвір'ї домоволодіння їх наздогнали працівники поліції і провели затримання ОСОБА_2 На його пояснення, що за кермом був він, а не ОСОБА_2 не реагували. Після чого ОСОБА_2 доставили до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, де в присутності двох свідків зафіксували відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння. Крім того, вказав, що оскільки на подвір'ї було шумно, то вийшли сусіди із усіх квартир будинку. Окрім працівників поліції, мешканців будинку та самого ОСОБА_2 сторонніх осіб не було.

Таким чином, зібраними по справі доказами не доведено виконання ОСОБА_2 функцій водія, який керував транспортним засобом на час зупинки його працівниками поліції, а відтак він не суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП.

Інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи, не дав оцінки доказам у їх сукупності унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об'єктивну істину у справі.

Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважаю, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить з встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу правопорушення є обґрунтованими, тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Ж.М.Яворська