Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/108/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 її захисника - адвоката ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4 та її представника - адвоката ОСОБА_5, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 КУпАП - закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 140649 від 31.01.2017 року: ОСОБА_2 31.01.2017 року о 19:40 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Русанівська Набережна, під час перестроювання не дала дороги автомобілю НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Враховуючи обставини, встановлені судом, проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому прийняв рішення про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2017 року по справі про адміністративне правопорушення № 755/2369/17; визнати ОСОБА_2 винною у спричиненні ДТП, що сталася 31.01.2017 о 19.40 на вул. Русанівська Набережна, 18 у м. Києві між автомобілями НОМЕР_1 та «HYUNDAI IX 35» д/н НОМЕР_3, а провадження по справі закрити у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не об'єктивно та неповно з'ясував обставини справи та не вирішив її у точній відповідності з законом, порушив норми процесуального права, надав перевагу висновку експерта, як доказу, не оцінив його критично на предмет відповідності висновків, які у ньому зазначені матеріалам справи.

Як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, експерт при проведенні автотехнічної експертизи, не взяв до уваги її пояснення, які вона надавала у судовому засіданні 15.03.2017 про те, що вона рухалась у крайній лівій смузі руху, оскільки у правій смузі руху стояли припарковані автомобілі, і ця смуга не могла бути крайньою лівою, проте експерт, вказавши на малу інформативність її свідчень в частині розвитку механізму ДТП та неспроможності у зв'язку із зазначенням її руху у крайній лівій смузі та одночасну наявність у ній припаркованих автомобілів, зробив висновок про неможливість провести дослідження по поставленим питанням, виключивши таким недолугим чином її пояснення із обставин, які мають значення для здійснення правильного висновку по експертизі та зосередився виключно на поясненнях ОСОБА_2 не співставивши їх з матеріалами справи на технічну спроможність.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що експерт, проводячи певні дослідження у своїх розрахунках використовує як аксіому швидкість її автомобіля 60 км/год., у той час коли вона та ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначали швидкість її автомобіля 40 км/год.

На думку апелянта, провівши автотехнічну експертизу відповідно до висновку експерта № 44 від 23.08.2017, експерт не виконав вимоги закону, не дивлячись на те, що у його розпорядженні були матеріали справи, схема ДТП, фотографії з місця ДТП, описаний характер пошкоджень автомобілів та фотографій цих пошкоджень, не провів дослідження у повному обсязі, не співставив та належним чином не оцінив усі необхідні дані, і, як наслідок, не поставився критично до пояснень ОСОБА_2 щодо їх технічної спроможності виходячи з інших матеріалів, безпідставно не взяв до уваги її пояснення, проявив явну однобічність у проведенні експертного дослідження та зробив висновки, які не відповідають у повній мірі усім доказам по справі.

Крім того, скаржник вказує на те, що ні експерт, ні суд, не звернули уваги на те, що пояснення ОСОБА_2 не відповідають матеріалам справи, а саме схемі ДТП, яку ОСОБА_2 підписала, а отже погодилась з нею, не дали критичну оцінку місцю зіткнення та не співставили пояснення усіх учасників на їх спроможність відносно інших матеріалів справи.

Автомобіль, яким керувала ОСОБА_2 не міг повністю знаходитись у крайній лівій смузі руху в момент ДТП та порівнятись з іншим автомобілем, як зазначає ОСОБА_2, а лише частково на ній знаходився, при чому більша його частина знаходилась саме на правій смузі руху і ця обставина, як вважає апелянт, вказує на порушення ОСОБА_2 п 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_2 повинна була дати їй дорогу, оскільки її автомобіль вже знаходився на лівій смузі руху. Більш того, характер та локалізація пошкоджень на обох автомобілях, підтверджують той факт, що виїзд ОСОБА_2 мав характер миттєвості і у момент, коли передня частина її, ОСОБА_4, автомобіля була трохи далі передньої частини автомобіля ОСОБА_2 і саме тоді відбувся контакт автомобілів, і цей контакт був під кутом.

Таким чином, як зазначає апелянт, можна чітко стверджувати, що пояснення ОСОБА_2, які містяться в матеріалах справи, не відповідають дійсності та спрямовані на заплутування ситуації з метою уникнення відповідальності, на що вказує зокрема залишення нею місця зіткнення. Окрім цього, той факт, що пояснення ОСОБА_2 є неправдивими та технічно неспроможними підтверджують і висновки, відображені у висновку № 0258 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів НОМЕР_4 та Hyundai ix35 д/н НОМЕР_7 від 06.10.2017, з якого вбачається, що виходячи з даної дорожньої обстановки та відповідно до матеріалів справи, у діях ОСОБА_2 вбачається порушення п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху.

Також в апеляційній скарзі звертається увага на те, що ОСОБА_2, яка була присутня під час розгляду справи судом першої інстанції, взагалі не була допитана. Свідки також судом не допитувалися і у них не відбиралися пояснення під час оформлення ДТП, а тому, як вказує апелянт, їй не відомо звідки у справі зявилися пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і чому суд зазначає про них у своїй постанові від 15.03.2017 р.

Зважаючи на ці та інші обставини, як вважає ОСОБА_4, суд дійшов хибних висновків щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки у діях ОСОБА_2 присутній склад вказаного правопорушення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року - без змін.

Заслухавши пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності та її захисника, які заперечували проти задоволення скарги та просили залишити постанову судді без змін; пояснення експерта ОСОБА_8, з приводу висновку, наданого за результатами автотехнічної експертизи, проведеної на підставі постанови судді від 15 березня 2017 року; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на висновок судді, наведений в оскаржуваній постанові про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися з огляду на таке.

Всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, оцінюючи зібрані по справі докази, суддя надав їм неправильну правову оцінку, яка не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до помилкового висновку не тільки щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а й взагалі щодо фактичних обставин самої дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася о 19:40 год. 31.01.2017 року на вул. Русанівська Набережна в м. Києві.

Зокрема, фактичні дані, які містяться в наявних у справі доказах, а саме: протоколі про адміністративне про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2; схемі місця ДТП; поясненнях обох учасників цієї пригоди, починаючи з моменту оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення і закінчуючи її розглядом в суді апеляційної інстанції; фотознімках з місця ДТП, дозволяють стверджувати про те, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої були пошкодженні транспортні засоби, відбулась з вини водія автомобіля «MITSUBISHI LANCER» ОСОБА_2, яка допустила порушення вимог пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху.

Підставою для такого твердження є саме оцінка всіх обставин справи в їх сукупності, а не окремих доказів, які лише перераховані в оскаржуваній постанові, без надання їм відповідної правової оцінки.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

По-перше, виходячи з пояснень обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також даних, які зафіксовані на схемі місця ДТП, суд апеляційної інстанції вважає встановленим, що безпосередньо перед пригодою автомобіль НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4, рухався у крайній лівій смузі по вул. Русанівська Набережна в бік станції метро «Лівобережна» зі швидкістю 40-50 км/год., а автомобіль НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, будучи припаркованим у крайній правій смузі на цій же вулиці біля будинку № 20, розпочав рух в попутному напрямку зі швидкістю 5-7 км/год., маючи намір одразу перестроїтися в крайню ліву смугу для того, щоб об'їхати припаркований попереду автомобіль.

При цьому, пояснення ОСОБА_2 про те, що перед початком руху керованого нею автомобіля вона переконалася в безпечності свого маневру, а саме включила покажчик лівого повороту, пропустила два автомобіля, після чого здійснила маневр у ліву смугу руху, а коли порівнялась з автомобілем, який об'їжджала зліва, відчула удар зліва, не можуть бути визнані як такі, що відповідають дійсності, оскільки вони є неспроможними та суперечать схемі місця ДТП, де з її слів було зазначено місце зіткнення, а також характеру і локалізації пошкоджень обох транспортних засобів, які вони отримали в результаті зіткнення.

Більш того, пояснення ОСОБА_2 щодо обставин ДТП та дій обох її учасників, не можуть бути визнані об'єктивним доказом, який підтверджує її невинуватість, оскільки внаслідок їх суб'єктивного характеру вони не відображають дійсних обставин ДТП та не узгоджуються з іншими доказами, які дозволили суду апеляційної інстанції встановити обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи.

По-друге, згідно даних зафіксованих на схемі місця ДТП місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на відстані 4,4 м від правого краю проїзної частини дороги по напрямку руху обох автомобілів, що з урахуванням характеру та локалізації пошкоджень транспортних засобів дозволяє зробити висновок про те, що абтомобіль «MITSUBISHI LANCER», д/н НОМЕР_5, яким керувала ОСОБА_2 не міг перестроїтися у крайню ліву смугу, коли, як стверджує у своїх поясненнях остання, автомобіль НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4, здіснив зіткнення з її автомобілем, а контакт вказаних автомобілів відбувся в той момент, коли абтомобіль «MITSUBISHI LANCER» ще не завершив перестроювання у крайню ліву смугу і знаходився під кутом, а отже водій вказаного автомобіля не дотримався вимог пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, не переконавшись в безпечності свого маневру та не надавши дорогу автомобілю «HYUNDAI IX 35», який рухався по смузі, на яку він мав намір перестроїтися.

Що ж стосується висновку № 44 від 23 серпня 2017 року експерта ОСОБА_8 за результатами судової автотехнічної експертизи та його пояснень в суді апеляційної інстанції, то вони також не можуть бути визнані достовірним доказом невинуватості ОСОБА_2, оскільки сам висновок носить однобічний характер та грунтується на використанні неповних і сумнівних вихідних даних, які отримані виключно зі слів лише одного учасника ДТП, без врахування всіх інших фактичних даних, які були наявні в матеріалах справи.

Крім того, експертом ОСОБА_8 фактично не досліджувались питання, пов'язані з механізмом ДТП, виходячи з характеру пошкоджень обох транспортних засобів, а сам він не має допуску для проведення танспортно-трасологічних досліджень, які б дозволили йому відповісти на ці питання, у зв'язку з чим, оцінюючи цей висновок в сукупності з іншими доказами по справі, суддя, який її розглядав, повинен був враховувати не лише ту обставину, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, а й те, на яких вихідних даних ґрунтується цей висновок та чи узгоджуються вони з тими даними, які мали місце в дійсності і які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Між тим, проаналізувавши наявні у справі дані, які відображені перш за все на схемі місця ДТП та фотографіях, на яких зафіксовані пошкодження транспортних засобів, які потрапили у цю пригоду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновок експерта ОСОБА_8 є неналежним доказом, оскільки в його основу лягли дані, які не відповідають дійсності.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги сукупність усіх наявних у справі доказів, у тому числі тих, які були досліджені судом апеляційної інстанції, висновок судді про відсутність в діях водія автомобіля НОМЕР_6 ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, відповідно до якої, суд апеляційної інстанції, надавши відповідним доказам свою оцінку, вважає необхідним визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, враховуючи наявність обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 цього Кодексу, апеляційний суд приходить до висновку, що, після скасування оскаржуваної постанови, з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі щодо неї слід закрити, виходячи з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі щодо неї - закрити, на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Федосєєв С.В.