Справа № 308/1253/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І. В., за участі представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2018 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1, громадянка України, українка,

визнана винною у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 03 лютого 2018 року о 00 год. 21 хв. по вул. Польовій біля будинку № 22, у м. Ужгороді, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Fiat Stilo», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується оглядом, який проводився у встановленому законом порядку в лікаря нарколога, чим порушила вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), та вчинила передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. Посилається на те, що суд допустив спрощений підхід при розгляді справи, проігнорував права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не в повній мірі та невірно проаналізував обставини справи. Крім того, вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 ПДР, що її вина ґрунтується на припущеннях. Вважає, що матеріалами справи вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення не доведена, що зібрані у справі докази викликають сумніви у їх достовірності. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, у підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, суд посилається на Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Висновок) пояснення інспектора УПП Шелельо О.В., дані відеозапису з нагрудного відео реєстратора, дані протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Проте, Висновок, пояснення інспектора УПП Шелельо О.В., дані відеозапису з нагрудного відео реєстратора, протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не містять відомостей про вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1, у тому числі в кількості, що перевищує допустиму норму - 0, 2 %.

Матеріали справи, у тому числі й відеозапис із нагрудного відео реєстратора з місця проходження ОСОБА_1 медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, свідчать про те, що спроби ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» (подути в трубку) були безрезультатними. При цьому, у матеріалах справи відсутні дані про те, що посадові особи медичного закладу пропонували ОСОБА_1 здати кров, сечу чи інші передбачені п. 12 Розділу ІІІ «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) предмети дослідження біологічного середовища, для їх дослідження та встановлення наявності чи відсутності в організмі ОСОБА_1 алкоголю, у тому числі в кількості, що перевищує допустиму, яка тягне настання адміністративної відповідальності.

Твердження суду першої інстанції про те, що обов'язкове проведення лабораторних досліджень здійснюється для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а також у випадку дорожньо-транспортної пригоди, є таким, що в силу вимог Інструкції не свідчить про неможливість проведення медичного огляду особи лікарем на стан алкогольного сп'яніння на підставі дослідження біологічного середовища в інших випадках, у тому числі й у зв'язку з неможливістю особи пройти такий огляд за допомогою приладу «Драгер».

Посилаючись на пояснення інспектора Шелельо О. В. та дані відео реєстратора, відповідно до яких ОСОБА_1 нібито зривала проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння, зокрема, на те, що «водій так дула в «Драгер», що «воздух не видувала», судом першої інстанції не з'ясовано у силу яких обставин ОСОБА_1 не змогла продути в «Драгер» (можливі захворювання дихальних органів - легені, бронхи, тощо). При цьому, судом першої інстанції також не з'ясовувалось чи справним був прилад і трубка, в яку ОСОБА_1 пропонувалось продути, а також те, що чи міг такий прилад не показати позитивний результат у зв'язку з відсутністю в організмі ОСОБА_1 алкоголю.

Разом із тим, відеозапис із відео реєстратора не свідчить про те, що посадові особи медичного закладу вказували ОСОБА_1 на те, у чому саме полягає неправильність її дій під час продування «Драгера».

Крім того, посилаючись на складений на підставі Акту медичного огляду Висновок лікаря про те, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп'яніння, суд першої інстанції не врахував, що у вказаних доказах містяться відомості про суб'єктивну оцінку лікарем фізичного стану ОСОБА_1, і при цьому, судом не з'ясовано чи були в лікаря підстави для обмови ОСОБА_1 у перебуванні в стані алкогольного сп'яніння, підстави для фальшування офіційного документа.

Також у матеріалах справи, у тому числі й у рапорті інспектора Фурсік С. В., відсутні відомості про те, на підставі яких об'єктивних даних був установлений факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, тобто, які саме ознаки свідчили про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння під час зупинки працівниками поліції керованого нею транспортного засобу.

Із власноручно викладених у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснень убачається, що вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнала, зазначивши, «що в наркодиспансері її заставили робити заліки, ходити по лінійці, торкатися носа, що нею все було зроблено».

Вказаним поясненням ОСОБА_1 судом першої інстанції будь-яка оцінка дана не була, у тому числі ці пояснення не були спростовані під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Дані Акту медичного огляду від 02 лютого 2018 року не містять відомостей про те на підставі чого лікар-нарколог ОСОБА_5 прийшов до висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, а містять лише відомості про фізичний стан особи, ці дані не розкривають зміст дій, які вчиняла ОСОБА_1 і які нарколог вважав неправильними.

У порушення вимог передбачених ст. 256 КУпАП до справи не приєднані відомості про те, що ОСОБА_1 вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення, відомості про причини її не вручення.

Зазначене свідчить про те, що поліцейська Шелельо О.В., склавши протокол, не дотрималась вимог вказаної вище норми права, що є неприпустимим.

Із приєднаної до справи довідки, виданої Закарпатським обласним наркологічним диспансером убачається, що у кабінеті, де проводиться медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння камера працює в режимі відео спостереження. Спосіб збереження інформації - без запису на відеоплівку, на внутрішній накопичувач, за наступним автоматичним перезаписом. У зв'язку з вищевикладеним, повідомляється, що відео файли за запитуваний період, на момент надходження запиту на внутрішньому накопичувачі відсутні.

Апеляційний суд вважає, що відсутність відеозапису з камери спостереження з кабінету, де проводиться медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, не дає можливим прийти до висновку про дотримання процедури проходження ОСОБА_1 медичного освідчення, що на відеозаписі із відео реєстратора поліцейського не зафіксовані всі вчинювані як ОСОБА_1, так і лікарем ОСОБА_5 дії та процесуальні рішення, які ними приймались.

Вищенаведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1, суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об'єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи поліцейською докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб'єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність у її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Пояснення ОСОБА_1 про відсутність у її діях складу правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, суд пояснення ОСОБА_1 приймає до уваги при ухваленні судового рішення.

Тому провадження в справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

При прийнятті рішення у справі з урахуванням наведеного вище враховується й те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП проступку вичерпані, що справа повинна бути розглянута у строки передбачені КУпАП і її розгляд не може продовжуватися поза розумними строками.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, що апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з'ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1, а тому, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга як обґрунтована й доводи якої як такі, що знайшли своє підтвердження підлягають задоволенню, постанова судді - скасуванню.

Апеляційний суд також вважає, що посадові особи Управління патрульної поліції в м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції через яких викликалась на розгляд до апеляційного суду інспектор Шелельо О.В., не забезпечивши її явку на розгляд справи, а інспектор - не з'явившись на розгляд справи, для з'ясування її фактичних обставин, у тому числі підтвердження правомірності вчинених нею дій та вини ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, обов'язок доведення винуватості особи в скоєнні проступку переклали на апеляційний суд і доведення невинуватості на особу та її представника - адвоката ОСОБА_2, що є неприпустимим.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб'єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що, будучи викликаною апеляційним судом на розгляд справи інспектор УПП Шелельо О.В., яка склала щодо ОСОБА_1 протокол у судове засідання не з'явилась з невідомих апеляційному суду причин, не повідомивши апеляційний суд про причини неявки, у зв'язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості з'ясувати в неї які-небудь факти та обставини, що мають значення для справи; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи, а також те, що справа про адміністративне правопорушення має бути розглянута у розумні строки.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан