Дата документу 26.07.2018 Справа № 554/5140/18

П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2018 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., при секретарі Гречка Є. В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, РНОКПП № НОМЕР_1

в с т а н о в и в :

2 липня 2018 року в 00 год. 17 хв. водій ОСОБА_1 в м. Полтава по вулиці Котляревського керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2 з ознаками наркотичного спяніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло та від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Після розяснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, тобто користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, в судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав та показав, що в зазначений в протоколі час він дійсно у вказаному місці керував автомобілем НОМЕР_2, але в стані наркотичного спяніння не перебував. Тому, коли був зупинений працівниками поліції відмовився проходити огляд на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя, наполягаючи на тому, щоб такий огляд був проведений на місці зупинки за допомогою драгера, так як поспішав. В звязку з цим він і не визнає вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши його пояснення, дослідивши докази, додані до протоколу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Згідно пункту 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що ОСОБА_1, який керував транспортним засобом, робити відмовився.

У відповідності до чинного законодавства відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у виді штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452) огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного спяніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Суд констатує, що підстави для ствердження про наявність у водія ознак наркотичного спяніння після зупинення транспортного засобу, яким він керував, у ініціатора складення протоколу, зважаючи на поведінку ОСОБА_1 були, про що він заявив останньому, перерахувавши їх відповідно до Інструкції. Незважаючи на це, ОСОБА_1 категорично відмовився прослідувати до найближчого закладу охорони здоровя для проходження огляду, в звязку з чим відносно нього і було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого. 1 ст. 130 КУпАП, а його самого усунуто від керування транспортним засобом.

Суд вважає, що в даній ситуації працівник поліції діяв відповідно до закону та наданих йому повноважень і їх не перевищив та не порушив.

Це підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення і, зокрема, переглядом відеозапису, наданого ініціатором складення протоколу, який в ній міститься. В ході перегляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та на їх вимогу надав документи на право керування транспортним засобом відповідно до п. 2.5 Правил. Після їх перевірки інспектором поліції була висловлена підозра на наявність у водія ознак наркотичного спяніння та йому відповідно до вимог п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452 було запропоновано пройти огляд на наявність у нього стану наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя, від чого він категорично відмовився, нічим поважним не мотивуючи своєї відмови. В звязку з категоричною відмовою водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного спяніння, інспектором Сеником Б. С. в присутності двох свідків було складено протокол про відмову від проходження огляду та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підписувати який порушник відмовився. Останній також був усунутий від подальшого керування транспортним засобом, а сам транспортний засіб був тимчасово затриманий та вилучений з місця події евакуатором.

Аналіз змісту наведеного доказу, на думку суду, свідчить про наявність у ініціатора складення протоколу підстав для направлення водія ОСОБА_1 для проходження огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя..

Суд не приймає до уваги показань порушника ОСОБА_1 в частині, що нібито він погоджувався на проходження огляду на стан наркотичного спяніння на місці його зупинення працівниками поліції. Такої згоди він не давав, заяви про це не робив, а тому таке ствердження суд розцінює як надумане. Крім того, відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452 проведення огляду на стан наркотичного спяніння можливе лише в закладах охорони здоровя.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Отже, невизнання порушником своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, суд розцінює як гарантоване йому Конституцією України право на захист від обвинувачення, яке не може бути обмежене ніяким чином.

Суд констатує, що «поза межами розумного сумніву» за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, в суді безперечно доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил і не виконав вимоги працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного спяніння, а тому вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який вперше притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, його поведінку під час вчинення правопорушення та після цього, ставлення до скоєного, і вважає, що правопорушення вчинене ним, виходячи з обставин його вчинення, суспільної небезпечності та наслідків для окремих осіб і суспільства в цілому не може розцінюватись як малозначне, а тому він повинен бути підданий адміністративному стягненню в межах санкції частини 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283 та 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Піддати громадянина ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір 352,40 грн. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк предявлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя А. Г. Савченко