Дата документу 26.07.2018 Справа № 554/5252/18

П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2018 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., при секретарі Гречка Є. В., за участю адвоката ОСОБА_1 та особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, торгового представника Салтівського мясокомбінату, інші відомості про особу відсутні

в с т а н о в и в :

7 липня 2018 року о 05 год. 43 хв. водій ОСОБА_2 в м. Полтава по вулиці Пушкіна керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук та від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Після розяснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, тобто користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, в судовому засіданні ОСОБА_2 вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав та показав, що в зазначений в протоколі час він дійсно у вказаному місці знаходився в своєму автомобілі на задньому пасажирському сидінні, але не керував ним, так як був у стані алкогольного спяніння. Керування автомобілем нібито здійснювала інша особа, яка після зупинки автомобіля працівниками поліції кудись зникла. Хто ця особа і куди поділась, назвати не міг. Після того як автомобіль було зупинено працівниками поліції, йому було запропоновано пройти огляд на стан спяніння, від чого він відмовився в присутності двох свідків, заявивши, що він перебуває в стані алкогольного спяніння, але до керування автомобілем відношення не має. Зважаючи на те, що транспортним засобом він не керував, він відмовився проходити огляд на стан спяніння, в звязку з чим працівниками поліції було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши його пояснення, дослідивши докази, додані до протоколу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Згідно пункту 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, робити відмовився.

У відповідності до чинного законодавства відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у виді штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України 09 листопада 2015 року № 1452/735 огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного спяніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд в закладах охорони здоровя проводиться у випадках незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Крім того, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Суд констатує, що ознаки алкогольного спяніння після зупинки транспортного засобу, яким він керував, водій ОСОБА_2 мав, вони були виявлені ініціатором складення протоколу у визначеному законом порядку, йому було запропоновано пройти такий огляд спочатку на місці зупинки, а потім в закладі охорони здоровя, від чого він категорично та зухвало відмовився, а тому складаючи протокол про вчинення адміністративного правопорушення, та вчиняючи інші дії по усуненню порушника від керування транспортним засобом, працівник поліції діяв відповідно до закону та наданих йому повноважень.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та перегляду відеозапису, наданого ініціатором складення протоколу, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції та на їх вимогу надав документи, крім посвідчення на право керування транспортним засобом, відповідно до п. 2.5 Правил. Після їх перевірки інспектором поліції була висловлена підозра на наявність у водія ознак алкогольного спяніння, факту чого він не заперечив, заявивши, що дійсно вживав спиртні напої, але наголосив, що після цього керування автомобілем не здійснював, а робила це інша особа. Із наданого відеозапису чітко вбачається, що після зупинки працівниками поліції автомобіля особа, яка знаходиться за кермом, швидко намагається переміститися з водійського сидіння на заднє пасажирське. В цей час працівником поліції відчиняються двері автомобіля порушника і видно, що на спинці водійського сидіння звисають ноги ОСОБА_2, який вже встиг іншу частину свого тіла перемістити на заднє сидіння. На пасажирському передньому сидінні знаходиться інша особа. На вимогу працівників поліції обидві особи виходять з автомобіля. ОСОБА_2, який до цього вже встиг переміститись на заднє пасажирське сидіння пропонується назвати свої дані та предявити документи на право керування автомобілем. Він називає себе ОСОБА_3 і надає працівнику поліції документи на автомобіль, крім посвідчення на право керування транспортним засобом, заявивши, що його при собі немає. Пройти на пропозицію працівника поліції огляд на стан спяніння на місці його зупинки відмовився. Після цього йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоровя, від чого він також відмовився, в черговий раз наголосивши на тому, що керування транспортним засобом у стані спяніння не здійснював, а тому проходити огляд не буде. В звязку з категоричною відмовою водія ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння, інспектором Дебровим Н. П. в присутності двох свідків було складено протокол про відмову від проходження огляду та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підписувати який порушник відмовився. В звязку з цим ініціатором складення протоколу було проведено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, та його вилучення з місця події евакуатором.

Аналіз змісту наведеного доказу, на думку суду, свідчить про наявність у водія ОСОБА_2, як це стверджується в протоколі, ознак алкогольного спяніння, чого він не заперечує.

Суд не приймає до уваги показань порушника ОСОБА_2 в частині, що стосується його відмови від керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, розцінюючи його як надумане та таке, що спростовується сукупністю інших доказів. Так, із переглянутого відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля НОМЕР_1 працівниками поліції з нього ніхто не виходив і зробити цього не міг, оскільки до автомобіля зразу ж підійшов працівник поліції та відчинив передні двері з боку водія. При цьому чітко видно, що останній, яким був ОСОБА_2, намагається перемістити своє тіло на заднє пасажирське сидіння, але не встигає цього зробити, про що свідчать його ноги, які зависли над спинкою водійського сидіння.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Отже, невизнання порушником своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, суд розцінює як гарантоване йому Конституцією України право на захист від обвинувачення, яке не може бути обмежене ніяким чином.

Суд констатує, що «поза межами розумного сумніву» за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, в суді безперечно доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил і не виконав вимоги працівників поліції пройти огляд на стан спяніння, а тому вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який вперше притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, його поведінку під час вчинення правопорушення та після цього, яка характеризується проявом особливої зухвалості та цинізму, нехтування загальноприйнятими нормами і правилами поведінки, ставлення до скоєного, і вважає, що правопорушення вчинене ним, виходячи з обставин його вчинення, суспільної небезпечності та наслідків для окремих осіб і суспільства в цілому не може розцінюватись як малозначне, а тому він повинен бути підданий адміністративному стягненню в межах санкції частини 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283 та 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Піддати громадянина ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір 352,40 грн. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк предявлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя А. Г. Савченко