Справа № 343/1775/18
Провадження № 33/4808/117/18
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Козика Віталія Євгеновича на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, який не працює

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Козик В.Є. просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі. Свої доводи обґрунтовує тим, що в матеріалах провадження відсутнє направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, що свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направили водія у заклад охорони здоров'я. Вказує також на те, що з матеріалів провадження не вбачається чи було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд за допомогою технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу, як того вимагає ст.266 КУпАП та Порядок направлення водіїв транспортного засобу для проведення огляду від 17.12.2008 року. На думку апелянта, працівниками поліції порушені вимоги діючого законодавства, що призвело до порушення процедури проведення огляду, внаслідок чого цей огляд відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП є недійсним. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ґрунтує свій висновок на недопустимих доказах, а саме на протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок відсутності в ньому відомостей про свідків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 27.09.2018 року о 03.00 год. в м.Долина по вул. Обліски керував автомобілем марки "Рено" д.н. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку в Долинській ЦРЛ.

В судове засідання не з'явились учасники судового провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема захисник Козик В.Є. - телефонограмою, в той час як ОСОБА_3 повідомлено шляхом направлення поштового повідомлення на його адресу.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від захисника Козика В.Є. про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України розгляд справ в судах відбувається відкрито. Вказаний конституційний припис гарантує, в свою чергу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про дату розгляду, так і про результати судового розгляду.

Крім того, участь особи в суді апеляційної інстанції є його правом, яке особа використовує на власний розгляд, виходячи з того, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин вважаю, що у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП можливо розглянути справу за апеляційною скаргою захисника Козика В.Є. за відсутності апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_3 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно норм діючого законодавства суд апеляційної інстанції розглядає справи в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, апелянт - захисник Козик В.Є. висловив свою незгоду в частині порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння щодо ОСОБА_3, зокрема в частині того, що з матеріалів провадження не вбачається чи було запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд за допомогою технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу, як того вимагають приписи ст.266 КУпАП, а відсутність в матеріалах провадження направлення ОСОБА_3 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, на думку апелянта, свідчить про те, що поліцейські не направили водія у заклад охорони здоров'я, як того вимагає закон.

Проте, вважаю вказані доводи апелянта безпідставними.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №047256 від 27.09.2018 року, складеного уповноваженою на те особою - інспектором поліції ОСОБА_4, ОСОБА_3 27.09.2018 року о 03-00 год. в м. Долина по вул.Обліски керував автомобілем НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря в Долинський ЦРЛ. Чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України (а.п. 1).

Протокол містить підпис як працівника поліції, так й особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення стверджується, що огляд на стан сп'яніння щодо ОСОБА_3 проводився у встановленому законом порядку.

Проте, матеріали провадження не містять жодних доказів на підтвердження доводів апелянта в частині того, що працівниками поліції не пропонувалось ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу.

До протоколу долучений висновок Долинської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду №60 від 27.09.2018 року, згідно якого ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп'яніння - 2,01% (проміле) (а.п. 2).

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Отже, сам факт проходження ОСОБА_3 огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я свідчить про його бажання пройти огляд саме в медичному закладі, оскільки зі змісту протоколу вбачаться, що працівниками поліції були роз'яснені ОСОБА_3 його права, передбачені як ст. 268 КУпАП, так й ст. 63 Конституції України.

Матеріали провадження не містять жодних зауважень з боку ОСОБА_3 щодо незаконних дій працівників поліції під час складання ними протоколу про адміністративне правопорушення, так само як й будь-яких інших клопотань, останнього, з цього приводу.

В той же час діючим законодавство чітко не передбачено проведення огляду в медичному закладі при обов'язкової участі двох свідків, тому доводи апелянта в цій частині не є слушними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, є належними, допустимими та достовірними.

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказам, не заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходжу з того, що викладені в ній доводи не були наведені під час зупинки ОСОБА_3 працівниками поліції, не висловлювались ним й під час проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі або шляхом подачі іншого клопотання, заяви, скарги, а були висловлені лише під час подачі апеляційної..

Така непослідовність позиції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема добровільне проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в лікарні, а у подальшому заперечення факту проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, розцінюю критично, та вважаю способом захисту.

Відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами і право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Вважаю, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлений ст. 266 КУпАП порядок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння проводиться виключно в добровільному порядку, у зв'язку з чим особа яка керувала транспортних засобом має право відмовитись від проходження такого огляду.

Відповідно до вимог п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Таким чином вважаю, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, поза всяким розумним сумнівом підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано вимоги ст. 23, 33 КупАП та призначено стягнення в мінімальних межах, встановлених санкцією закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника Козика В.Є. про необхідність закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Козика Віталія Євгеновича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 року, якою ОСОБА_3, притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло