Провадження № 33/4808/98/18
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 14 серпня 2018 року о 22 год. 35 хв. у м. Івано-Франківську, по вул. Берегова, передав керування транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9Г ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

На вищевказану постанову суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він вказує, що суд першої інстанції, допускаючи неповноту та однобічність, неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що автомобіль марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1, належав його покійному братові - ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_4. В подальшому після смерті брата, вищевказаний автомобіль успадкувала його мати ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України.

ОСОБА_2 жодного відношення до даного автомобіля не мав, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, єдиним власником автомобіля являвся його покійний брат ОСОБА_4, також ОСОБА_2 не був вписаний у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У зв'язку з цим, будь-яких доказів, які б беззаперечно доводили те, що він є власником, користувачем або особою, яка керує автомобілем «Фольксваген Транспортер» немає. Вважає, що відсутні докази того, що він керував вищевказаним автомобілем та передавав третім особам керування даним автомобілем.

Крім того, в своїй апеляції ОСОБА_2 зазначає, що 14.09.2018 року перебував на річниці смерті свого брата ОСОБА_4 і оскільки вживав алкогольні напої та знаходився в стані сильного алкогольного сп'яніння, то його мати попросила ОСОБА_3 відвести його додому.

Окрім цього, Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Вказує, що він сам перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння і не усвідомлював в повній мірі обставин, що ОСОБА_3 теж пере6уває у стані алкогольного сп'яніння.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у постанові про те, що він повністю визнав свою вину у вчиненні правопорушення, оскільки це не відповідає дійсності.

Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який просив скасувати постанову, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, характер і ступінь суворості передбачених за його вчинення стягнень, вважає, що необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до протоколу серії БД № 161940 від 14.09.2018 року про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 14 серпня 2018 року о 22 год. 35 хв. у м. Івано-Франківську, по вул. Берегова, передав керування транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9Г ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про те, що копія протоколу про адміністративне правопорушення була вручена ОСОБА_6 у встановленому законом порядку.

Обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення, особою яка склала протокол вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред'явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Обов'язок вручити копію протоколу про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ч.2 ст.254 КУпАП покладається на особу, яка склала протокол і діюче законодавство виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності без вручення їй копії відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано в який спосіб було вчинено адміністративне правопорушення та яким чином було передано транспортний засіб особі, яка керувала ним у стані алкогольного сп'яніння.

Так, відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,

а також про адміністративні правопорушення на транспорті» допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати або перебуває у стані сп'яніння, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма, невідсторонення водія від керування тощо.

Таким чином, передача транспортного засобу можлива за усною чи письмовою згодою, а також мовчазною згодою шляхом передачі ключів і документів або керма.

Однак, суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції були проігноровані , оскільки суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої судові рішення повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні рішення, а саме досягнення правосуддя, у зв'язку з чим суд першої інстанції був зобов'язаний дати відповідь на аргументи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Суд першої інстанції пославшись на те, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, не навів його пояснення у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити, які саме пояснення надавав правопорушник, чи дійсно він визнавав обставини, викладені у протоколі про адміністративне та чи узгоджуються надані ним пояснення з іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції пославшись на матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: копією протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, результати тесту «Драгер Алкотест» від 14.09.2018 року, письмові поясненнями свідків, не звернув увагу на те, що вищевказані документи є копіями, які не завірені в установленому законом порядку.

В своєму рішенні суд першої інстанції не навів мотиви, за яких він прийшов до висновку, що ОСОБА_2 є суб'єктом вищевказаного правопорушення та на яких правових підставах він користувався або володів чи розпоряджався транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1.

Разом з тим, зі змісту копії свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3), копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копії свідоцтва про права на спадщину за законом від 03.08.2018 року (спадкова справа 4/2018), яке видано приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Федчук О.Б., вбачається що власником транспортного засобу марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_8

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать, що вищевказаний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_2 та, що саме він передав керування транспортним засобом ОСОБА_3, який перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння необхідно визнати юридичним фактом, який може бути встановлений тільки в межах відповідного обвинувачення останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Однак, в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення суду, яке набуло чинності та відповідно до якого вищевказаний факт, як такий що має преюдиційне значення, необхідно вважати встановленим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду підпис О.П. Васильєв

Згідно з оригіналом. Суддя: О.П. Васильєв