Справа № 496/1658/18
Провадження № 3/496/1106/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Радгоспна, буд. 33,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 399941: 25 квітня 2018 року о 00.40 годині в с. Усатове, вул. Грушевського, 1, водій ОСОБА_1 керував мопедом «Альфа-мото» з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервонілі очі, після проходження перевірки на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер» № 0637 тест 794 у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю 1,61 проміле, від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вказане підтверджується поштовим конвертом з повідомленням про дату та місце судового засідання.

Таким чином, суд вжив всіх заходів для повідомлення правопорушника та дотримання ст. 268 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, а саме керування транспортними засобами особою в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 399941, поясненням свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.04.2018 року.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

Відповідно до п.28 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст. 122, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Тобто, у звязку з тим, що санкцією вказаної статті КУпАП передбачено позбавлення особи прав у випадку визнання її винною, суду необхідно знати про наявність чи відсутність права на керування транспортними засобами.

Враховуючи викладене, при обранні адміністративного стягнення суд враховує фактичні обставини справи, характер правопорушення, особу правопорушника і вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки суду не надано інформації про те, чи наявне у ОСОБА_1 право на керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 30, 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.

02 липня 2018 року

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.