КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1184/2018 Суддя у першій інстанції: КорнієнкоС.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року та закрити провадження у справі.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що дана постанова суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Також апелянт зазначає, що дійсно він 08.07.2018 року після 22 год. керував автомобілем «Ройжер Партер» д.н. НОМЕР_1 на 69 км. автодороги Київ-Одеси був зупинений працівниками поліції. На цій дорозі проводився ремонт автодороги і працівники поліції його зупинили, з претензіями, що він їхав по цій ділянці дороги. Після чого працівники поліції запропонували йому пройти огляд на приладі «Драгер», який, на третій раз показав ступінь сп'яніння 0,93 проміле. Проте, крім води та квасу він нічого не вживав.

Крім того апелянт зазначає, що вони їздили до лікаря в м. Біла Церква. Проте, лікарем не було зроблено забір крові, для перевірки, чи він перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Тому на думку апелянта така поведінка працівників поліції та медичного працівника свідчить про їх упередженість щодо нього у зв'язку з тим, що він виказав погрозу, що буде скаржитись.

На обґрунтування пропущених строків на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що про дату судового засідання не був повідомлений належним чином, тому був позбавлений надати суду пояснення, та оскаржити дану постанову у встановлений законом строк.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року необхідно задовольнити у зв'язку з тим, що він пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 дані вимоги закону належним чином не дотримані, а тому висновок судді про порушення водієм ОСОБА_3 п. 2.9 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції підійшов формально до розгляду даного протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та визнаючи винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, не обґрунтував своїх висновків, лише послався на те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення в повному обсязі доведена доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 103256, результатом приладу «Драгер» № 6820, згідно якого ступінь алкогольного сп'яніння ОСОБА_3, складає 0,93 % проміле, та висновком щодо результатів медичного огляду № 182 від 08.07.2018 року.

Разом з тим, судом першої інстанції не перевірив та не встановив, чи не було порушення процедури огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок огляду на стан сп'яніння встановлений частиною 2 статті 266 КУпАП відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Про те, як вбачається з дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису з камери поліцейського огляд ОСОБА_3 проводився за допомогою приладу «Драгер» у відсутності свідків. ОСОБА_3 вимагав проходження огляду у медичному закладі з відбиранням у нього аналізу крові. Проте, з висновку щодо результатів медичного огляду не вбачається у який спосіб лікарем було встановлено стан алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином проаналізувавши вимоги ст. 266 КУпАП, вважаю, що огляд проведений щодо ОСОБА_3, на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», та його результат, без залучення свідків, не може вважатися, законним, тому такий доказ є недопустимим.

У відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп'яніння є: а ) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Слід зазначити, що лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виданого, поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України. Тобто, вказаною інструкцією передбачена форма «направлення» водіїв на медичний огляд до медичного закладу на виявлення ознак сп'яніння.

Таким чином, у випадку коли водій в разінезгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським то такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та співробітник поліції повинен заповнити вищевказане направлення до медичного закладу та доставити його до цього закладу для проведення даного огляду.

Про те, матеріали справи не містять зазначеного направлення ОСОБА_3 до медичного закладу до якого було доставлено ОСОБА_3, для проведення огляду на стан сп'яніння.

Таким чином працівниками поліції не дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ цієї Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважається не дійсним.

Також слід зазначити, що суть викладено правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 103256 від 08.07.2018 є суперечливою, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_3 08.07.2018 року о 22 год. 35 хв. на 69 км а/д Київ-Одеса М-05 керував автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, про те, працівники поліції зазначають, що останній порушив вимоги п. 2.9 а, тобто те, що він керувати транспортним засобом у стані алкогольного. Згідно протоколу медичного огляду № 182, водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Про те, така суперечність зазначене в даному протоколі позбавляє права особи на захист, тому такий доказ, як протокол складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, суд також не може визнати допустимим.

Оскільки суд розглядає справу про адміністративне правопорушення у межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин. Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 судом першої інстанції не дотримані, що є безспірною підставою вважати, що судом першої інстанції не надано йому оцінку як доказу в даній справі. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом апеляційної інстанції безумовно встановлено, що під час події, яка відбулася 08.07.2018 року о 22 год. 35 хв. на 69 км а/д Київ-Одеса М-05, за участю водія ОСОБА_3, а саме під час огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, працівниками поліції не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Про те, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм п. 2.9 а ПДР України прийнятий на не допустимих доказах, у зв'язку з чим постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закриттю, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне провадження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року- задовольнити.

Поновити ОСОБА_3строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич