Гайворонський районний суд Кіровоградської області
__________________________________________________________________
Справа №: 385/1561/18 3/385/398/18
П О С Т А Н О В А

13.11.2018 рокум. Гайворон

Суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області Панасюк І.В. з участю секретаря судового засідання Шевченко Л.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українка, громадянка України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ст. 185-1 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2018 року ДОП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1, в якому вказано, що 19 серпня 2018 року о 20 год. 00 хв. в м. Гайворон Кіровоградської області по вул. Пляжній остання організувала проведення зборів громадян без повідомлення про дату проведення Гайворонську міську раду, чим порушила чинне законодавство України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді правопорушення не визнала. Зазначили, що на її думку порушень законодавства вона не допускала.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП настає у разі порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Таким чином, об'єктивна сторона даного правопорушення виражається у порушенні встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

При встановленні обєктивної сторони вказаного правопорушення слід враховувати, що згідно з вимогами ст. 39 Конституції України, громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення або захисту прав і свобод інших людей.

Вищенаведене положення Конституції України узгоджується з положеннями ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу обєднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, окрім вищевказаних конституційних норм, іншого законодавчо встановленого порядку проведення зборів і зібрань на даний час в Україні не існує, разом з тим, встановлено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, яка може настати лише у разі порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Практика розгляду Європейським судом з прав людини свідчить про те, що Суд (справа «ОСОБА_3 проти України») констатує порушення статті 11 Конвенції у разі накладення адміністративного стягнення у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтями 185 та 185-1 КУпАП, визнаючи це втручанням у право заявника на свободу мирних зібрань, гарантованих цією статтею Конвенції, зазначаючи, що здійснення цього права не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для досягнення законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 11 Конвенції.

Констатоване Судом втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не було передбачено законом, оскільки українським парламентом не було прийнято жодного закону, який би регулював порядок проведення мирних демонстрацій, хоча у статтях 39 і 92 Конституції України чітко вимагається, щоб таку процедуру було встановлено законом. Тому порядок, зазначений у статті 185-1 КУпАП, не був сформульований достатньо чітко для того, щоб заявник міг передбачити наслідки своїх дій (рішення від 11 квітня 2013 року).

Також, у пункті 67 вказаного рішення Суду зазначено, що хоча таке правопорушення, як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося КУпАП, його підстава, тобто, порядок проведення демонстрацій, не було з належною чіткістю встановлено національним законодавством. За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції.

Крім того, аналогічного висновку дійшов і Верховний суд України у постанові №5-49кс13 від 03 березня 2014 року, відповідно до якої частина перша статті 185-1 КУпАП передбачає відповідальність за «порушення встановленого порядку організації проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». Ця норма не наводить (не дає) чіткого й однозначного визначення хто саме, який компетентний орган влади встановив чи має встановлювати порядок організації проведення означених заходів, і не називає вид нормативного акта, на підставі якого діє цей порядок. Однак застосування положень статті 39 Конституції України в системному зв'язку із положеннями статті 92 Основного Закону переконують у тому, що порядок організації проведення зборів має бути встановлений Верховною Радою України і виключно на підставі закону, оскільки саме законами України визначаються права та свободи людини і громадянина, зокрема й право на мирні збори, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді вказаної справи суддею встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не місить посилань на те, в чому конкретно полягає суть порушень, допущених особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, які дії нею були вчиненні, чи яких дій вона не вчинила, порушуючи при цьому встановлений законодавством порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, не міститься посилання на встановлену при складенні протоколу форму вини правопорушника. Також в ньому не відображено, який конкретно нормативний акт порушено, суть його приписів, з посиланням на статтю та назву.

Тому, встановити з нього будь-які фактичні дані, на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, невиявляється можливим, що в свою чергу говорить про відсутність доказового значення для справи даного документу.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що вона виконала вимоги, визначені ст. 39 Конституції України.

До протоколу не долученого жодного доказу вини ОСОБА_1

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, відповідно до якої обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, приймаючи до уваги правовий висновок, зроблений Верховним судом України у постанові №5-49кс13 від 03 березня 2014 року, відповідно до якого, за наявності правової невизначеності законодавства в сфері регулювання відносин по організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, тобто в ситуаціях, подібних до справи щодо ОСОБА_3 (справа «ОСОБА_3 проти України»), застосування статті 185-1 КУпАП до особи, якій вона буде ставитися за провину, слід визнавати таким, що не буде ґрунтуватися на законі, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 185-1 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 276 280 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області.

Суддя :ОСОБА_4

Дата документа 13.11.2018