Номер провадження: 33/785/592/18
Номер справи місцевого суду: 501/399/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Грідіна Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.04.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Грідіна Н.В., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2018 року,-

встановила:

В протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, № 202/2018 від 19.02.2018 року ОСОБА_3 інкримінувалося, що він будучи на посаді заступника директора з виробничої діяльності ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»», являючись субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», та на якого зареєстровано право власності, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №3553/17/000936 від 22.03.2017 року на автомобіль марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER 5.0 УНІВЕРСАЛ-В», 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) SALLSAAE4DA799298, вартістю 945000 грн., був зобовязаний, відповідно до ч.2 ст.52 Закону, у десятиденний строк з моменту набуття права власності на зазначений автомобіль, повідомити про це НАЗК, однак останній порушив вимоги фінансового контролю, не подав повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Постановою суду першої інстанції від 27.03.2018 р., провадження по справі щодо ОСОБА_3 закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП.

Прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Такий порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (пп. 2 п. 5 розділу XII Закону України №1697-УІІ від 14.10.2014 року, який набрав чинності 26.10.2014 року), яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена: особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності; її законним представником; захисником; потерпілим та його представником.

Таким чином, прокурор, як субєкт оскарження постанови суду першої інстанції, був виключений із зазначеної норми закону (Закон України №1697-УП від 14.10.2014 року).

Наведений в ч. 2 ст. 294 КУпАП перелік осіб, яким надано право на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Позбавлення законодавством прокурора права на оскарження постанови судді одночасно підтверджується змістом ч. 2 ст. 295 КУпАП, яка, до внесення зазначених змін, встановлювала обов'язок повідомляти прокуророві про результати розгляду його апеляційної скарги, а на даний час такого обовязку не містить.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП (зі змінами, внесеними Законом України №1697-УІІ від 14.10.2014 року) кореспондують з положенням Закону України « Про прокуратуру» ( в редакції цього ж Закону України №1697-УІІ від 14.10.2014 року), згідно з якими однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях, згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Оскаржуваною постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2018 року провадження по справі відносно ОСОБА_3, закрито у звязку з закінченням на момент розгляду строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

За таких підстав, з урахуванням положень зазначених норм закону, прокурор, в даному випадку, не наділений функцією нагляду і, відповідно, не має повноважень на оскарження судового рішення.

Щодо посилань прокурора на положення ч.2.ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення прокурора з апеляційною скаргою, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з цим, виходячи із принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст.129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції є нормами прямої дії, та практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи ( рішення «Щокін проти України»)

З урахуванням вищевикладеного, вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій фактично ставилося питання про погіршення становища особи, не відповідають вищенаведеним нормам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання прокурора на позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 06.03.2017 рок у справі «Карелін проти Російської Федерації», в якому відсутність прокурора в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було визнано порушенням ст.6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є неприпустимими, оскільки викладена позиція не є джерелом права.

За таких обставин прихожу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2018р., якою закрито провадження за протоколом про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_3 у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП- повернути прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4