Справа № 341/237/18
Провадження № 33/779/164/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2018року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не встановив у його діях наявності умислу чи необережності, не допитав водія ОСОБА_4 та свідків, не врахував інформацію, що містилась на відеозаписі, та дійшов хибного висновку щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Апелянт стверджує, що в діях водія ОСОБА_4, що керував його автомобілем, він не вбачав жодних ознак алкогольного сп'яніння, та сам ОСОБА_4 не повідомляв про те, що він вживав алкогольні напої та брів у стані сп'яніння, що свідчить про відсутність об'єктивних підстав для притягнення його до відповідальності за вказане правопорушення. Вказує, що в матеріалах провадження містяться нечитабельні копії документів щодо водія ОСОБА_4, а не оригінали, на які посилався суд першої інстанції. Зазначає, що посвідчення водія у ОСОБА_4 працівники поліції не вилучали, в той час як у нього особисто було вилучено посвідчення, чим, на думку апелянта, порушили закон та проявили упереджене ставлення до нього. Крім того, посилається на недійсність висновків лікаря відносно алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_4, оскільки огляду останнього проводився після спливу передбаченого законом часу для такого огляду, а саме після спливу 8 годин, з часу вчинення адміністративного правопорушення. Вказує, що за такий проміжок часу ОСОБА_4 після ДТП та проведення медичного огляду відносно нього, останній міг вжити алкогольні напої, про що згодом ОСОБА_4 й підтвердив. Вважає, що неправильна кваліфікація дій ОСОБА_4 призвела. в свою чергу, до незаконного складання протоколу й на апелянта.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 06 лютого 2018 року близько 02.40 год. в м. Бурштині, Івано-Франківської області, по вул. Бандери-Нова, передав керування транспортним засобом марки Opel Astra-G, н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_4, який керував даним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Вчиненням зазначених дій ОСОБА_2 допустив порушення п. 2.9 «г» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Захиснику ОСОБА_3, рохяснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 повідомили, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

Апелянт заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яке задоволено частково, в частині допиту свідка ОСОБА_5 В задоволенні клопотання про допит інших свідків відмовлено, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були очевидцями події, а були вказані свідками під час складення протоколу відносно ОСОБА_2, а щодо свідка ОСОБА_4 прийняте судове рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП, а тому факт знаходження цієї особи в стані алкогольного сп'яніння не потребує додаткової перевірки шляхом його допиту.

В судовому засіданні сторона захисту відмовилась від клопотання про дослідження відеозаписів, оскільки на них міститься інформація, яка підтверджує факт знаходження ОСОБА_4 за кермом транспортного засобу, а ОСОБА_2 на пасажирському сидінні, а вказані обставини ніким не оспорюються.

ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи, тобто фактичних обставин справи.

Висновок судді суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння за обставин, установлених у постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, та ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах провадження.

Так, висновок суду щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджуються:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №024780 від 06.02.2018 року щодо ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2 06.02.2018 року о 02.40 год. в м. Бурштині Івано-Франківської області, по вул. Бандери-Нова, передав керування транспортним засобом марки Opel Astra-G, н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_4, який керував даним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння (а.п. 1);

- поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 від 06.02.2018 року, долучених до протоколу, згідно яких, ОСОБА_2 06.02.2018 року передав керування своїм автомобілем марки Opel Astra-G, д.н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_4, з метою щоб той відвіз його додому, оскільки ОСОБА_2 був сильно п'яним (а.п.2);

- поясненнями водія транспортного засобу ОСОБА_4 від 06.02.2018 року, відповідно до яких він був у нетверезому стані та дійсно керував автомобілем марки Opel Astra-G, д.н.з. НОМЕР_1 (а.п. 3);

- даними висновку №3 від 06.02.2018 року щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відповідності до якого встановлено, що ОСОБА_4, на час огляду - 06.02.2018 року о 10-50 год. перебував у стані алкогольного сп'яніння (а.п. 4);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №279121від 06.02.2018 року щодо ОСОБА_4 за керування ним 06.02.2018 року о 02-40 годин автомобілем марки Opel Astra-G, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння (а.п. 5) тощо.

З вказаних вище матеріалів, поза всяким розумним сумнівом доведено факт наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння.

Так, відповідно до пункту 2.9 "г" Правил дорожнього руху України , водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'янінні або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, суддя суду першої інстанції дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суддя місцевого суду неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не врахував його пояснення, є необґрунтованими. Як убачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі аналізу усіх наявних по справі доказів у їх сукупності, зокрема й безпосередньо наданих пояснень останнього.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 свою вину не визнав, та пояснив, що він передавав керування транспортним засобом ОСОБА_4, в якого він не бачив жодних ознак алкогольного сп'яніння. Ніякого запаху алкоголю він від нього не чув. Мова у нього була чітка та розбірлива. Іншим чином перевірити стан ОСОБА_4 він не міг би, оскільки сам знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Аналогічні доводи апелянт навів й у своїй апеляційній скарзі, проте суд апеляційної інстанції критично ставиться до цих доводів ОСОБА_2, оскільки знаходження особи, яка передає управління транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, не виключає його обов'язку пересвідчитись чи не перебуває особа, якій він передається таке право, в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_5, допитаний під час апеляційного розгляду, повідомив, що ОСОБА_2 є його знайомим. Того вечора, він зустрів ОСОБА_2 та під час спілкування з ним до них підійшов ОСОБА_4 та попросив підвести його в ресторан, ОСОБА_2 йому відмовив, оскільки знаходився в стані алкогольного сп'яніння, та запропонував останньому самому сісти за кермо автомобіля ОСОБА_2. ОСОБА_4 по зовнішнім ознакам не знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Вважаю, що вказані пояснення не заслуговують на увагу, оскільки вони не узгоджуються з поясненнями самого ОСОБА_2, що містяться в матеріалах провадження (а.п. 2) щодо обставин передачі керування транспортним засобом ОСОБА_4 Також ці пояснення спростовуються й поясненнями ОСОБА_4 щодо факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння (а.п. 3)

Посилання апелянта на те, що на момент передачі керування транспортним засобом ОСОБА_4 не мав видимих ознак стану алкогольного сп'яніння, що на думку апелянта, свідчить про відсутність у його діях умислу на вчинення адміністративного правопорушення, не спростовують висновків судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відсутність, на думку апелянта, видимих ознак стану алкогольного сп'яніння у ОСОБА_4 не звільняє ОСОБА_2 від обов'язку пересвідчитись та впевнитись у тому, що ОСОБА_4 не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи безпосередньо не допитав ОСОБА_4 та інших свідків, та не прийняв до уваги інформацію, що міститься на відеозапису, якими підтверджувався факт перебування ОСОБА_4 без видимих ознак зовнішніх ознак алкогольного сп'яніння, не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали.

Стосовно доводів апелянта про те, що суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки на підставі копій документів, а не їх оригіналів, не є підставами визнання прийнятого судом рішення недійсним, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані апелянтом копії документів, зокрема копія пояснень ОСОБА_4, копія висновку лікаря та копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 не мають перед судом наперед встановленої сили та оцінюються у сукупності з іншими доказами по справі, відповідно до ст. 252 КУпАП.

Крім того, під час апеляційного розгляду досліджена копія постанови Галицького районного суду Івано-Франківській області від 08.02.2018 року (справа №341/234/18; провадження №3/341/73/18; 3/341/74/18), з якої вбачається, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП за наступних обставин: 06.02.2018 року близько 02.40 год. в м. Бурштині Івано-Франківської області, по вул. Бандери, ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки Opel Astra-G, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, при цьому скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Вказана постанова набула чинності та поза всяким розумним сумнівом підтверджує факт знаходження ОСОБА_4 в стані алкогольного сп'яніння за кермом транспортного засобу марки Opel Astra-G, н.з. НОМЕР_1, який на праві користування належить ОСОБА_2

Вважаю, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дослідив всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставин, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_2 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Незгода апелянта з висновками лікаря відносно алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_4, та неправильна кваліфікація дій останнього не можлива бути предметом розгляду у вказаному адміністративному провадженні, під час якого вирішується питання щодо наявності або відсутності вини в діях ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 за проміжок часу після вчинення ним ДТП до часу проведення медичного огляду відносно нього, вжив алкогольні напої, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними належними доказами, тому розцінюю їх як спосіб захисту апелянта з метою уникнення від адміністративної відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення, а крім того за вказаним фактом є рішення суду, що набуло чинності.

Стосовно доводів апелянта про те, що працівники поліції порушили закон та проявили упереджене ставлення до нього, оскільки в нього вилучено посвідчення водія, в той час як у ОСОБА_4 вказаного посвідчення не вилучалось, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненому.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як цього просить апелянт в апеляційній скарзі.

Отже, за вказаних вище обставин вважаю, що у судді суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП..

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло