Справа № 214/364/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, при секретарі судового засідання Бєліковій О.А., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), громадянина України, працюючого охоронцем території Укрмеханобр, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2018 року о 22.00 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі по вул. Телевізійна в районі буд.№3 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України.

Присутній в судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що він працює охоронцем території будівлі інституту механічної обробки чорних металів. Зазвичай на роботу він їздить велосипедом, однак того дня велосипед зламався та він вимушений був поїхати на автомобілі. Після прийняття ним зміни у нього погіршилось самопочуття, оскільки він має гіпертонічну хворобу. Він самостійно виміряв тонометром собі артеріальний тиск, який підвищився до 190, у звязку з чим він прийняв пігулки, а через годину настоянку глоду. З огляду на погане самопочуття він вирішив поставили автомобіль до гаража, аби не сідати за кермо в такому стані. Оскільки двигун не заводився, він штовхав автомобіль, а коли двигун завівся, йому залишилось приїхати близько 15 м, тому доцільності вмикати світові габарити він не вбачав. Раптово на територію, яка є закритою, вїхали два екіпажі патрульних поліції, а пізніше третій. Їх прохання покинути територію поліцейські ігнорували, натомість предявили вимогу пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою алкотесту «Драгер», від чого він відмовився, а його вимогу надати сертифікат на пристрій не відреагували. Під час оформлення матеріалів поліцейські поводили себе зухвало, упереджено, а свідків знайшли через декілька хвилин після фіксації його відмови від проходження огляду.

В подальшому ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин його неприбуття до суду не надходило. Такі дії та явне зловживання ОСОБА_2 наданими йому процесуальними правами, що стало причиною відкладення розгляду справи, суд розцінює як намір умисного затягування розгляду справи задля уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_3 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

За даних обставин, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2, оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обовязкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, враховуючи позицію ОСОБА_2, оглянувши відеозапис з боді-камери на диску DVD-R, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №084276 від 12.01.2018 року слідує, що 12.01.2018 року о 22.00 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі по вул. Телевізійна в районі буд.№3 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння, та від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП буде мати місце при наявності обєктивної сторони, що передбачає необхідність обовязкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння за умови очевидної наявності ознак спяніння, субєктивної наявність прямого умислу та спеціального субєкта водія.

Так, згідно з п.1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Оглядом відеозапису з боді-камери на диску DVD-R (запис № 13220027.MOV11) встановлено, що ОСОБА_2 дійсно керував автомобілем НОМЕР_2, саме по проїзній частині автомобільної дороги загального користування без увімкнення ближнього світла фар в темну пору доби, у звязку чим був зупинений працівниками поліції. При цьому, безпідставно на закриту територію працівники поліції не заїжджали, а фактично вїзд їх відбувся з метою зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2, куди він повернув, зїхавши з головної дороги. Правомірність його зупинки підтверджується постановою серії БР № 199225 від 12.01.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за фактом виявленого порушення вимог ПДР України, яку він в судовому порядку не оскаржував.

Вказані обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, є свідченням того, що ОСОБА_2 дійсно є водієм, а відтак і спеціальним субєктом складу правопорушення за ст.130 КУпАП, та автомобіль не штовхав, що спростовує його пояснення в цій частині. Підстави ставити під сумнів належність та допустимість як доказу відеозапису з боді-камери суд не вбачає.

Відповідно до п.7 розділу І, п.1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані алкогольного або іншого спяніння чи перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції згідно з ознаками, визначеними в п.3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

З аналізу вказаної норми слідує, що законодавець детально передбачив порядок проведення огляду на стан алкогольного спяніння: на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального засобу, і лише після відмови або у випадку незгоди з результатами в медичному закладі.

Оглядом відеозапису (запис №) встановлено, що водій поводив себе неадекватно та зазначені в протоколі ознаки алкогольного спяніння (зокрема, порушення мови) були видимими.

Оглядом відеозапису на диску DVD-R з боді-камери (запис № ) встановлено, що висловлюючи пропозицію пройти огляд на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 інспектор ПП назвав ознаки, які, на його переконання, визначають необхідність проходження водієм огляду, детально конкретизував, яким саме чином водій повинен пройти такий огляд. В свою чергу, в присутності двох свідків ОСОБА_2 свідомо відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Факт свідомої та добровільної відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, присутніми безпосередньо під час відмови водія, що також зафіксовано на оглянутому судом відеозаписі (запис № ).

Підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків відсутні, оскільки вони є послідовними і повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, які слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та зафіксовані на відеозаписі.

Доводи ОСОБА_2 щодо його поганого самопочуття, викликаного наявністю у гіпертонічної хвороби та вживанням медичних препаратів на момент його зупинки працівниками поліції 12.01.2018 року суд вважає такими, що не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки доказів в підтвердження наявності у нього будь-яких захворювань серцево-судинної системи та призначення медикаментозного лікування препаратами, які мають властивість впливати на реагування та увагу, ОСОБА_2 суду не надав, а тому суд розцінює їх як захисну версію та намір уникнути відповідальності.

Отже, наявний обсяг доказів та зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення обставини приводять суд до переконання про співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростовних презумпцій факту дійсності порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР України, а відтак і наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Обираючи вид і міру стягнення суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2, його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, не визнання вини, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке відповідно до вимог ст.23 КУпАП суд вважає справедливим, достатнім та оправданим метою застосування стягнення.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 30, 33-36, 40-1, 130 ч.1, ст.ст.245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко