Справа № 477/1619/18 Провадження № 3/477/819/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 р. м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,
розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , командира відділення взводу вогневої підтримки радіобатальйону управління військової частини НОМЕР_1 ,
за частиною 3 статті 172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії А3767 № 10 від 13 липня 2018 року, 01 липня 2018 року ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , перебував на території своєї військової частини в стані алкогольного сп`яніння.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 3 статті 172-20 КУпАП, як перебування військовослужбовця, на території військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину не визнав та пояснив, що 01 липня 2018 року був вихідний день неділя і він перебував за межами військової частини. Але опівдні йому зателефонував черговий і повідомив, що о 14:00 він повинен прибути до частини для шикування разом зі своїм відділенням. По прибуттю до частини виявилося, що збір відбувся через наявність тілесних ушкоджень у військовослужбовця його відділення, який повинен був заступати у наряд. Він був обурений, так як військовослужбовці підпорядкованого відділення пред`являли йому претензії через виклик у вихідний день до військової частини, вбачаючи в цьому безпідставного колективного покарання. Він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а можливо мав якісь залишки вживання алкоголю, що відбувалося напередодні. Вважав звинувачення надкмане, оскільки виклик до військової частини у вихідний день був безпідставний.
Суд, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши докази в справі, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до диспозиції частини 3 статті 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Частиною 1 статті 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Згідно статті 1 Закону України Про оборону особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період це період функціювання національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
17 березня 2014 року виконувачем обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ. Згідно з п. 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року. Відповідно до п. 3 зазначеного Указу мобілізація проводилась протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абз. 11 ст. Про оборону України та абз. 4 ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу, тобто 45 діб.
Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.
Указом виконувача обов`язки Президента України від 6 травня 2014року № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014 року, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закону України № 1240-VII набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 року № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року.
З вищевикладеного вбачається, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21червня 2014 року; з 24липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
Таким чином, станом на момент діянь за складеним відносно ОСОБА_1 протоколом, а саме: 01 липня 2018 року, особливий період не діяв.
Тому дії його могли бути кваліфіковані тільки за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП.
Що ж до його обвинувачення взагалі за цією статтею, тобто перебування на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння, суд зазначає наступне.
01 липня 2018 року був вихідний день неділя.
Допитані під час розгляду справи як свідки заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та лейтенант ОСОБА_3 підтвердили, що у вихідний день командир військової частини віддав наказ для збору та шикування підрозділу під командуванням ОСОБА_1 для перевірки можливості несення ним служби і виконання службових завдань. По прибуттю ОСОБА_1 до військової частини було явно видно, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння: поводився бурхливо, збуджено, пред`являв претензії, виражав невдоволення, голосно розмовляв і мав ознаки алкогольного сп`яніння. Свідки підтвердили, що 01 липня був вихідним днем і ОСОБА_1 не перебував безпосередньо у військовій частині, а був викликаний до неї без реальних на те підстав.
Частиною 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до ч.2 ст.199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Згідно ч.1 ст.203 зазначеного Статуту, вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Особа несе будь-яку відповідальність за наявності сукупності обов`язкових ознак: події, настання наслідків, причинного зв`язку між діями і наслідками, що настали, та вини особи. Суб`єктивна сторона військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 чи ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, передбачає лише умисну форму вини.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Однак в ситуації, яка досліджується, такі ознаки відсутні. Фактично умисел у ОСОБА_1 на виконання обов`язків військової служби та появу на території військової частини у нетверезому стані під час несення цієї служби не встановлено і не доведено. Отже, відсутність вини за суб`єктивною стороною виключає склад адміністративного правопорушення.
Більш того, суд вважає, що не було підтверджено достатніми доказами перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. На підтвердження перебування його у такому стані є акт від 01 липня 2018 року, складений заступником командира військової частини підполковником ОСОБА_2 , в присутності чергового ОСОБА_4 та офіцера ОСОБА_3 та акт службової перевірки, проведеної за наказом комадира частини.
В той же час, акт від 01 липня не є належним доказом, оскільки як вказали самі свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цей акт був складений не 01 липня 2018 року а наступного дня.
Матеріали службової перевірки базуються на цьому акті та на поясненнях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , однак суд не може вважати їх належними, оскільки військовослужбовець ОСОБА_3 перебуває у службовій залежності від ОСОБА_2 .
При оцінці доказів необхідно керуватися стандартом доказування «Поза будь-якого розумного сумніву»: що було визначено ЄСПЛ у справі «Яременко проти України» (рішення від 12.06.2012) та у справі «Шаіпова та інші проти РФ» (рішення від 06.11.2008).
У будь-якому разі, факт повної чи часткової відмови від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння не утворює за об`єктивною стороною складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП.
За цих обставин мають бути застосовані положення ст. 62 Конституції України у відповідності до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 247, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за частиною 3 статті 172-20 КУпАП закрити через відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районного суд.

Суддя Р.В. Козаченко