справа № 489/1869/18
провадження №3/489/748/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2018 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Коваленко І.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 захисника ОСОБА_2, розглянувши справу про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

31.03.2018 о 18 годині 12 хвилин у м. Миколаєві по вулиці Пограничній, в районі будинку № 176, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Jumpy, номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що його було зупинено працівниками поліції та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці, він чого він відмовився, але погодився пройти огляд в медичному закладі. У Миколаївському обласному наркологічному диспансері огляд було проведено лікарем за допомогою приладу «Драгер», після чого йому були повідомлені показники з якими він не погодився, так як алкогольні напої не вживав. Від здачі сечі чи крові для лабораторних досліджень не відмовлявся.

Захисник ОСОБА_2 вказував на неправомірність висновку медичного огляду, оскільки обстеження ОСОБА_3 проведено з використанням приладу «Drager Alcotest 6810», який не внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Крім того, на його адвокатський запит не було надано сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «1914 Alcotest 6810», однак було надано копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 1202/Т на «Alcotest 6810», заводський номер ARAM-2249, який не співпадає приладом, вказаним в акті медичного огляду.

Вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши адміністративні матеріали, суд дійшов наступного.

Згідно підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, ОСОБА_1 обвинувачується у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного спяніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів. В разі незгоди водія на такий порядок, огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Згідно Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, (далі Порядок) огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоровя.

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) огляд у закладах охорони здоровя щодо виявлення стану спяніння проводиться лікарем закладу охорони здоровя. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану спяніння в обстежуваної особи.

За вимогами п.п. 15, 16 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. На підставі акта медичного огляду видається висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння.

Із дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 061971 від 31.03.2018 та доданих до нього матеріалів встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, що підтверджено висновком медичного закладу щодо результатів медичного огляду № 452 від 31.03.2018, оскільки від проходження відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно акту медичного огляду № 452 від 31.03.2018 за допомогою технічного засобу «Alcotest 6810» у ОСОБА_1 виявлено 1,87 проміле алкоголю в крові. Від здачі біологічного матеріалу (сечі, крові) ОСОБА_1 відмовився. Заключний діагноз: гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю неускладнена.

Серед перелічених в акті медичного огляду ознак, зокрема в п.п. 12, 17 вказано: мовна здатність порушення артикуляції, змазаність мови, млява; запах з порожнини рота - запах етанолу різко на відстані.

Зазначені в акті ознаки узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які вказали, що ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного спяніння а саме запахом алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, виражене тремтіння пальців рук, що в свою чергу узгоджуються з актом огляду на стан спяніння.

Наведені докази надають суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння та спростовують його доводи про невживання таких напоїв.

Покази ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від здачі біологічних матеріалів - сечі, крові, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються викладеним в акті медичного огляду № 452 від 31.03.2018, та до них суд ставиться критично.

Доводи захисника про невідповідність, вказаному в акті медичного огляду приладу «Alcotest 6810» приладу зазначеному в Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки № 1202/Т, копію якого йому було надано на адвокатський запит, суд вважає безпідставними, оскільки позначення в акті «19 14» стосується часу обстеження, що чітко вбачається із графи 18, а не заводського номеру.

Також суд не вбачає підстав для вважати неправомірним використання медичним закладом приладу «Alcotest 6810», що підтверджується копією зазначеного вище свідоцтва про повірку, яке чинне до 25.09.2018.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до п.п.13, 14 Порядку лікар, що проводив у закладі охорони здоров'я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Проте, доказів того, що висновок щодо результатів медичного огляду № 452 від 31.03.2018 був оскаржений ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку, суду не надано.

Таким чином, наявні в справі та дослідженні судом докази свідчать про порушення ОСОБА_1 пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, пом'якшуючі і обтяжуючі відповідальність обставини не враховуються, вважаю за можливе накласти на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, стягувачем виступає державний орган за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення. За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

У звязку з цим, стягувачем в частині стягнення штрафу виступає держава в особі територіального управління Національної поліції, за матеріалами структурного підрозділу якого прийнято постанову, а в частині судового збору - Державна судова адміністрація України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ст.ст. 280, 283 КУпАП, суддя -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 коп.), який стягнути в дохід держави на р/р 0001 ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО826013, ОКПО 37992030, код 21081300 (стягувач держава в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 коп.), який перерахувати на рахунок 0001 , отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019 , код класифікації доходів бюджету 22030106.

Роз'яснити, що в разі не сплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, (не пізніше як через пятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу) сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.В.Коваленко