Справа № 444/1355/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 33/811/248/18 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 12 липня 2018 року, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді шрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 03.05.2018 року о 17 год. 45 хв. на автодорозі Львів-Рава-Руська М-09, 40 км керував транспортним засобом ММВЗ-3112 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову постанову якою провадження відносно ОСОБА_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що він був зупинений працівниками поліції 03.05.2018 року, працівник поліції став звинувачувати його в тому, що він керує без мотошолома. Він з вказаним погодився. Згодом оформляючи протокол, працівник поліції заявив, що вважає, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння, оскільки в нього почервоніння обличчя. Він став пояснювати, що почервоніння обличчя від того, що він їде без мотошолома, і алкоголю він не вживав. Працівник поліції запропонував дихнути на, що він відмовився та заявив, що можу поїхати в лікарню, проте працівник поліції, як вказав йому, що

максимум може дати подути в «драгер», вони зараз оформляють ДТП і немає часу везти

його в лікарню. Він заперечив, так як йому відомо, що драгер, який знаходиться в користуванні в працівників поліції, як правило в такому технічному стані, що вказує на стан алкогольного спяніння завжди, коли його продувати, незалежно від вживання алкоголю. Наголошує, що бажав, щоб його оглянув лікар. Проте поліцейський сказав йому, що він знімає все на камеру, яка знаходиться на його одязі, і якщо він не подує в «драгер», то все одно буде винний. Він далі настоював на тому, щоб його повезли в лікарню, оскільки не довіряє ні працівникам поліції, ні їхнім приладам. Проте його ніхто не слухав і понятих на місці не було, йому протоколу ніхто не вручав. Тим, самим працівниками поліції було порушено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння.

Наголошує, що суд безпідставно відмовив в клопотанні його захисника про витребування відео фіксації з нагрудної камери поліцейського, вважає, що іншим чином розбіжності в протоколі та поясненні особи, що притягується до адміністративної відповідальності перевірити неможливо.

Звертає увагу, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що надані до справи фактично написані інспектором Дорошем P.O., вказане видно зі змісту самих пояснень, які написані інспектором, від імені обох понятих, які словесно аналогічний, написані різними кольорами ручок.

На думку апелянта, відеозапис, який працівником поліції самостійно скопійований з нагрудної відеокамери, обрізаний до 1 хвилини доказом не може бути оскільки такий відеозапис є вирваним з контексту, який не відображає всього процесу оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши думку правопорушника ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали подану апеляційну скаргу, розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Пояснює, що не відмовлявся від проходження на стан сп'яніння в медичному закладі, підтвердив, що не бажав пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу "Drager" через сумнівну поведінку працівників поліції та недовіру показам технічного засобу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАГІ. зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із порушенням ним п.п. 2.5 ПДР України, а саме у тому, що він 03.05.2018 о 17 год. 45 хв. на автодорозі Львів-Рава-Руська М-09. 40 км керував транспортним засобом ММВЗ-ЗП2 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та наклав стягнення в межах санкції вказаної статті. При цьому такий висновок суду першої інстанції підтверджується наявними у справі доказами, а саме: даними проток) про адміністративне правопорушення серії БД № 043864 від 03.05.2018, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 03.05.2018. показами в судовому засіданні та письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 та відеозаписом події, який міститься в матеріалах справи.

Щодо доводів апелянта про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які долучені до матеріалів справи написані різного кольору ручками, то такі спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_4 наданими в суді першої інстанції.

Стягнення, яке накладене на ОСОБА_1, відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, чинної на момент вчинення правопорушення, що є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 12 липня 2018 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.