Провадження № 33/4808/149/18
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права; закрити провадження по справі, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення. Свої доводи обґрунтовує тим, що в матеріалах провадження відсутні докази відсторонення водія від керування транспортним засобом. Апелянт стверджує, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що суд безпідставно відхилив клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в той час як письмові покази вказаних свідків суперечать фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що згідно висновку лікаря Івано-Франківського наркологічного диспансеру огляд проводився 08.10.2018 року о 00-15 год. та встановлено, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння, а свої пояснення щодо обставин справи свідки надавали 07.10.2018 року, тому вважає. посилання судді суду першої інстанції в своїй постанові на письмові пояснення свідків є безпідставним.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10. 2018 року о 23.30 годин ОСОБА_3 в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 126 керував автомобілем «Hyundai» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановлено законом порядку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері, лікарем-наркологом, порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 роз'яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, його захиснику ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст.271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

ОСОБА_3 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_3 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно норм діючого законодавства суд апеляційної інстанції розглядає справи в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, апелянт - захисник ОСОБА_2 не погоджується з тим, що матеріали провадження містять достатньо доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Хюндай Н 1» номерний знак НОМЕР_1, а також в частині того, що пояснення свідків суперечать фактичним обставинам справи.

Проте, вважаю вказані доводи апелянта безпідставними.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №222060 від 08.10.2018 року. складеного уповноваженою на те особою - інспектором поліції Лодинським В.Я., 07.10.2018 року о 23-30 год. ОСОБА_3 в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, буд. 126, керував автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, у встановлено законом порядку, проводився у лікаря нарколога в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України (а.п. 1).

В протоколі містяться анкетні відомості двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також протокол містить підпис працівника поліції, так в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» міститься запис - «відмовився» та підпис особи.

До протоколу долучений висновок Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чим іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №621 від 08.10.2018 року, точний час складання якого зазначений «08.10.2018 року о 00-15 год.», згідно якого ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.п. 2).

Матеріали провадження містять також пояснення ОСОБА_3 від 08.10.2018 року, з яких вбачається, що по суті заданих йому питань, останній пояснив наступне: «08.10.2018 року о 22-00 год. я, перебував по вул. Галицька, 126 в мінімаркеті вживав спиртні напої, а саме 100 г горілки, в зв'язку із тим, що дізнався, що у мене народився онук. Після чого я підійшов до автомобіля «Хюндай Н-1», який належить моєму колезі, я присів за кермо і включив музику, мабуть сусіди викликали поліцію»(а.п. 3).

В суді апеляційної скарги ОСОБА_3 підтримав вказані пояснення та додав, що він не керував транспортним засобом.

З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 08.10.2018 року, складеного у присутності двох свідків, вбачається, що транспортний засіб переміщено на спеціальний майданчик та прийнятий на зберігання (а.п. 4).

З долучених пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданих працівникам поліції 07.10.2018 року, вбачається, що вони були свідками того, що 07.10.2018 року близько 22-30 год. водія автомобіля «Хюндай» рухався по газону від магазину Галицький, у зв'яжу ііз чим було викликано поліцію. Свідки додали, що працівники поліції виявили у ОСОБА_3 ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, що свідки засвідчили у своїх поясненнях. Додали, що водій нецензурно виражався в бік працівників поліції. проходити тест на встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, водій відмовився, проте забажав пройти огляд у лікарні. Крім цього водій відмовлявся надавати документи , які б посвідчували особу (а.п. 5,6).

Вказані пояснення свідків повністю узгоджуються з відомостями, що містяться на відеофайлі, долученого до матеріалів провадження та дослідженого під час апеляційного перегляду (а.п. 7), з якого, окрім процедури проведення огляду, роз'яснення ОСОБА_3 його прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вбачається як ОСОБА_3 керував транспортним засобом, також вбачається, що подія відбувається за участі свідків.

З урахуванням викладеного, вважаю, що доводи апелянта в частині того, що суд безпідставно не задовольнив клопотання про допит свідків, та незаконно послався на письмові пояснення цих свідків в своєму рішенні, які, на думку апелянта не узгоджуються з фактичними обставинами справи, не є слушними.

Матеріали провадження не містять жодних зауважень з боку ОСОБА_3 щодо незаконних дій працівників поліції під час складання ними протоколу про адміністративне правопорушення, так само як й будь-яких інших клопотань, останнього, з цього приводу.

Звертаю увагу на те, що встановлений ст. 266 КУпАП порядок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння проводиться виключно в добровільному порядку ОСОБА_3, в той час як особа яка керувала транспортних засобом має право відмовитись від проходження такого огляду.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що працівники поліції діяли відповідно до приписів ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП, та огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводився згідно діючого законодавства в закладах охорони здоров'я, в разі незгоди водія ОСОБА_3 пройти вказаний огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу. огляд проводиться.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вважаю, що наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, є належними, допустимими та достовірними.

Приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходжу з того, що непослідовність позиції ОСОБА_3, а саме твердження в поясненнях, що він не керував транспортним засобом, та одночасне погодження пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в лікарні, а у подальшому заперечення факту керування автомобілем під час апеляційного розгляду, розцінюю критично, та вважаю способом захисту.

Відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами і право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Вважаю, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Таким чином вважаю, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, поза всяким розумним сумнівом підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Стороною захисту не наведено переконливих доводів, за якими можливо визнати пояснення свідків недопустимими доказами, а тому вважаю їх належними та допустимими доказами, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом, а відповідно, сам він виконував функція водія, тобто є суб'єктом адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано вимоги ст. 23, 33 КупАП та призначено стягнення в мінімальних межах, встановлених санкцією закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про необхідність закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 року, якою ОСОБА_3, притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло