АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 травня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 24 січня 2018 року о 11 годині 15 хвилин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet», модель «Aveo», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 11 в місті Києві, з наявними ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена, адміністративна відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.

Апелянт зазначає, що на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння не відмовлявся, а навпаки, сам наполягав на проходженні огляд на предмет наркотичного та алкогольного сп'яніння на місці зупинки, але ця вимога була проігнорована. Для підтвердження стану тверезості, ОСОБА_4 протягом двох годин після складання протоколу пройшов медичного огляд на стан сп'яніння в загальному порядку, про що свідчить довідка Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №000887 від 24.01.2018р., де зафіксовано відсутність ознак наркотичного сп'яніння. Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Щодо пояснень свідків апелянт вважає їх недійсними, оскільки, розмова між поліцією та свідками відбувалася без присутності ОСОБА_3, яких відвели до патрульного автомобілю, де і були відібрані пояснення, жодних питань при свідках ОСОБА_3 не задавалися. Крім того, пояснення свідків були відібрані не з їх власних слів, а лише підписані ними на заздалегідь роздрукованих бланках.

Отже, апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на те, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим, просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду, суд в постанові не вказав. Посилання суду на свідків є голослівним, оскільки, ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як пояснив в апеляційному засіданні ОСОБА_3, та це і нічим не спростовано, він не відмовлявся саме від медичного огляду, а навпаки просив пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, бо поспішав відвезти сина до медичного закладу.

Також, якби суд належним чином досліджував матеріали справи, то виявив би, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є свідками в розумінні вимог ст.272 КУпАП, оскільки їм не відомі дані, що підлягають встановленню по даній справі. Адже вони не були присутні ні під час зупинки транспортного засобу яким керував ОСОБА_3, ні під час того, як він нібито відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Не зважаючи на ті порушення, які допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційному засіданні було встановлено, що ОСОБА_3, дійсно відмовився їхати з працівниками поліції до медичного закладу та просив пройти як найшвидше огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, бо сам поспішав відвезти свого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до медичного закладу а саме: Територіальне медичне об'єднання «Фтизіатрія» для термінового обстеження у зв'язку із ускладненням вакцинації БЦЖ.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_3 надав до апеляційного суду довідку Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» від 6 квітня 2018 року про те що ОСОБА_3 24.01.2018 року дійсно перебував на прийомі у лікаря фтизіатра із своїм сином ОСОБА_7 з ускладненим проходженням вакцинації БЦЖ.

З пояснень ОСОБА_3 можна зробити висновок, що він діяв в умовах крайньої необхідності, що передбачено ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, встановлено, що ОСОБА_3 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння для відвернення настання більш тяжких наслідків, що стосується життя та здоров'я людини з метою мінімізації впливу на ОСОБА_7 гострого різкого болю та своєчасного надання медичної допомоги. А тому, слід вказати, що ОСОБА_3, усунув більш значну шкоду шляхом відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння та пройшовши його пізніше за самозверненням. Тобто, діяв ОСОБА_3 у стані крайньої необхідності і за даних обставин небезпека для здоров'я його сина ОСОБА_7 не могла бути усунута іншим способом.

Про відсутність у водія ОСОБА_3 ознак наркотичного сп'яніння свідчить також той факт, що він протягом двох годин після складання протоколу пройшов медичний огляд на стан сп'яніння в загальному порядку, про що свідчить довідка Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №000887 від 24.01.2018р., де зафіксовано відсутність ознак наркотичного сп'яніння. Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно ОСОБА_3. закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1222/2018

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Савицький О.А.