Номер провадження: 33/785/694/18
Номер справи місцевого суду: 500/2017/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області провадження по адміністративній справі відносно:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_3 просить постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області скасувати, постановити нову, якою притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, посилаючись на незаконність постанови судді місцевого суду через невірне застосування положень КУпАП.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_3, яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання телефонограми на номер телефону її матері , в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3, будучи повідомленою про дату та час розгляду в апеляційному суді, не зявився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_3, як небажання останньої особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги; вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суддя районного суду з достатньою повнотою дослідив матеріали справи, оцінив всі наявні в справі докази та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Так, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №80 від 27.03.2018 року відносно ОСОБА_4, згідно якого останній не сплачує аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зобовязаний сплачувати відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2015 року по справі №500/5912/14-ц, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме до заборгованості понад 60 місяців, що еквівалентно сумі заборгованості станом на 01.02.2018 року у розмірі 35760,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, за що передбачена адміністративна відповідальність статтею ст. 183-1 КУпАП. Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, що державний виконавець дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 КУпАП.

Разом з тим, адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення зі сплати аліментів» шляхом доповнення статтею 183-1 глави 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала чинності 06 лютого 2018. Разом з цим, у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, йому ставиться в провину несплата аліментів відповідно до рішення суду на утримання доньки ОСОБА_5, в період з 01 січня 2017 року по 27 березня 2018 року, тобто в тому числі і період, коли в КУпАП не містилося норми, яка передбачала відповідальність за такі дії.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права, тому суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати її як акт прямої дії.

Конституційний Суд України в своєму рішенні №17-рп/2010 від 29 червня 2010 року зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Оскільки стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів, чим погіршується становище особи, то дана норма не має зворотної дії в часі. Тому період часу несплати аліментів особою до набрання чинності статтею 183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону.

Отже, на думку апеляційного суду, діяння, яке мало місце у даному випадку не могло бути кваліфіковано за ст. 183-1 КУпАП, оскільки з дня набрання чинності змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення запроваджених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення зі сплати аліментів», шляхом доповнення статтею 183-1 глави 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки вказана норма закону набрала чинності 06 лютого 2018, а тому в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові суддя районного суду надав наведеним вимогам закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення зі сплати аліментів» обєктивну правову оцінку, а його висновок про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких обставин, постанова судді районного суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2018 року, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП залишити без змін.

Копію постанови невідкладно надіслати потерпілій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2