АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/7077/17 Головуючий 1 інстанції: Федюшин М.В.
Провадження № 33/790/296/18 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, при секретареві Асавалюк О.О., без участі правопорушника ОСОБА_2, з участю його захисника ОСОБА_3, переглянувши представлені відеоматеріали, дослідивши матеріали справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі звукозапису, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 02 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою вищевказаного суду

ОСОБА_2, 27 04 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік із стягненням судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник правопорушника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі.

Суть його апеляційної скарги з процесуально-правової точки зору стосовно оскаржуваної постанови районного суду зводиться до наступного.

Апелянт вказує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги надані докази, які обгрунтовано свідчать про наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання, що ставить під сумнів його осудність під час вчинення правопорушення.

Заслухавши доводи апелянта, який просив про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, переглянувши представлені відеоматеріали, перевіривши доводи скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2017 року о 21 год. 50 хв. по вул. Селянська, 24 в м.Харкові, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер Алкотест 6820» у присутності двох свідків, результат якого склав 1,91 проміле.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджена зібраними у справі і дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 19 11 2017 року за ст.122-2 КУпАП, протоколом про адміністративне правопорушення від 19 11 2017 року за ч.1 ст.130 КУпАП, актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та чеком тестування на алкоголь, якими встановлено, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння з кількісним показником 1,91 проміле, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20 11 2017 року та відеозаписом з нагрудних камер співробітників поліції (а.с.4-9, 29).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

В суді апеляційної інстанції захисник правопорушника ОСОБА_3 пояснив, що на його думку, ОСОБА_2 є обєктом підвищеної небезпеки для всіх учасників дорожнього руху, оскільки з 2011 року хворіє психічним розладом, маючи при цьому водійське посвідчення з 1982 року та керуючи транспортним засобом. Зазначив, що ОСОБА_2 не завжди розуміє значення своїх дій та не завжди може керувати ними, що і сталося під час вчинення даного адміністративного правопорушення, тому слід вважати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначив, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 психічної хвороби, що, на думку захисника, свідчать про його неосудність (а.с.39-42, 56). Однак, на думку суду апеляційної інстанції, вказані документи не підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у стані неосудності на момент вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник просив призначити судово-психіатричну експертизу з метою встановлення осудності ОСОБА_2 під час вчинення адміністративного правопорушення та, якщо стан неосудності підтвердиться, передати висновок відповідним органам для розгляду питання про можливість ОСОБА_2 в подальшому керувати транспортними засобами.

З метою всебічного та обєктивного розгляду справи апеляційним судом було досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_2 тривалий час ігнорував вимогу співробітників поліції зупинити автомобіль, яким він керував, потім, після зупинки транспортного засобу, правопорушник предявив поліцейським необхідні документи та погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою приладу «Драгер», в присутності двох свідків, після чого, зрозумівши, що результат позитивний, завів двигун автомобіля та покинув місце зупинки, а вже потім був повторно зупинений.

Тобто, на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 усвідомлював, що скоїв, намагався уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, та, в подальшому, не заперечував проти складання щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, які потім власноручно, без зауважень підписав.

Крім того, перевіркою адміністративної справи встановлено, що після вчинення правопорушення, 23 11 2017 року, ОСОБА_2 було підписано нотаріально завірену довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_3 та інших вести його справи, зокрема і при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться захисту його законних прав та інтересів, що було б неможливим у випадку недієздатності ОСОБА_2

Виходячи з наведеного, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення у зв'язку з тим, що останній на момент вчинення правопорушення був неосудним та вважає, що такі доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, ОСОБА_2 був у стані звичайного алкогольного спяніння, до якого довів себе сам, а тому, виходячи з сукупності вищенаведених доказів, зібраних по справі, перевіривши їх при розгляді даної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в даній ситуації відсутня необхідність проведення судово-психіатричної експертизи та вважає обґрунтованим рішення районного суду про доведеність вини ОСОБА_2 та обєктивним рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, яке є безальтернативним та доцільним для виправлення ОСОБА_2 з метою попередження вчинення ним правопорушень у майбутньому, а тому підстав для його скасування за обставин, вказаних в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання захисника правопорушника про призначення судово-психіатричної експертизи відмовити за відсутності необхідності в проведенні такої.

Постанову Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 02 2018 року про визнання ОСОБА_2, 27 04 ІНФОРМАЦІЯ_1, винним за ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на ОДИН рік, із стягненням судового збору, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В порядку ст.294 КУпАП оскарження даної постанови не передбачено.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1