Дата документу Справа № 336/4154/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/231/18
Єдиний унікальний № 336/4154/17 Головуючий в 1-й інстанції Карабак Л.Г.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року визнано винним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працевлаштованого, який мешкає в АДРЕСА_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 320 гр. 00 коп. в дохід держави.

Як зазначено в постанові, 21.07.2017 року, о 10 годині 55 хвилин, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Чарівній, біля буд. 28 в м. Запоріжжя, в стані алкогольного спяніння. Медичний огляд на стан спяніння проводився в медичному закладі у встановленому законодавством порядку, підтверджується медичним висновком №3451 від 21.07.2017 року. Зазначеними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що в судовому засіданні він не був присутнім, а тому не знав про винесення постанови, фактично дізнався про існування постанови суду 28.02.2018 року з сайту Судової влади України.

По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 04 вересня 2017 року з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 04.09.2017 року подав лише 12.03.2018 року (згідно поштового штампу на конверті), тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження більше ніж півроку (кінцевий строк подачі скарги припадав на 14.09.2017 року).

З матеріалів справи вбачається, що, по-перше, і на це законно та обґрунтовано зауважує суд першої інстанції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 повідомлений під підпис про місце розгляду справи. Так, 04.08.2018 року слухання справи не відбулося, але навіть, якщо припустити (і на це навіть посилається сам апелянт ОСОБА_2 в апеляційній скарзі), що він приходив до суду в цей день, то вищевказане свідчить про його обізнаність про перебування щодо нього адміністративної справи, і це спростовує його доводи про те, що він правопорушення не скоював, і про наявність матеріалу щодо нього не знав, судові повістки не отримував. Крім того, судом він повідомлявся на наступне слухання справи 10.08.2018 року, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, міститься підпис ОСОБА_1. З цього вбачається, що суд вжив заходів для повідомлення особи шляхом виклику в судові засідання засобами поштового звязку, будь-яких клопотань та заяв він до суду не надсилав, хоча був обізнаний про те, що в провадженні суду перебуває справа відносно нього. Крім того, суд після розгляду справи 13.09.2018 року направив ОСОБА_2 копію постанови щодо нього,але останній не зявлявся за отриманням листа більше ніж місяць (поштою йому направлялись тричі сповіщення про отримання листа), до суду повернуто з поміткою «за закінченням терміну зберігання»), з цього вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, а також зберегти його право на своєчасне оскарження постанови суду.

Також в матеріалах справи наявний DVD-R диск, на якому зафіксовано складання протоколу щодо нього і розяснення щодо дати слухання справи в суді, міститься його особистий підпис (а.с. 11).

Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про те, що в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя буде розглядатися справа відносно нього.

Враховуючи вищевказане, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_2 зловживав правом на повідомлення про дату, час і місце апеляційного перегляду, його поведінка свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав обєктивну можливість як особисто приймати участь при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи із системного аналізу норм права, посилання ОСОБА_2 на той факт, що про оскаржувану постанову йому не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були обєктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, повязаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, повязані з істотним перешкодами, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 04.09.2017 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_2, у звязку з чим повернути йому апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1