Провадження № 33/4820/94/18
Справа № 679/978/18 Головуюча в 1-й інстанції Гавриленко О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Коростелкіної Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в

м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області

від 25 вересня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 30 червня 2018 року о 15 год. 50 хв. на вул. Панаса Мирного в м. Хмельницький керував автомобілем «Volkswagen Passat В2», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, зміна кольору покрову шкіри). Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї, як видно з змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині визнання його винним за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, прийнята з невірним застосуванням норм матеріального права та судом було порушено норми КУпАП, які регулюють процедуру розгляду справи, оскільки розгляд справи відбувся у його відсутність, хоча на адресу суду відправляв клопотання про повідомлення його в разі надходження справи та призначення судового засідання для особистої участі в розгляді справи, а в разі призначення до розгляду - прохання відкласти засідання, так як він перебував на лікуванні в стаціонарному режимі Білогірської ЦРЛ. Стверджував, що був позбавлений права скористатися правовою допомогою, а в судових повістках зазначалось прізвище з помилкою, в звязку з чим повістки не доставлялись за місцем його проживання. Судом не було викликано свідків та працівника поліції для зясування всіх обставин справи. Також працівниками поліції було порушено процедуру виявлення ознак спяніння, автомобілем він не керував, а тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказах.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заперечував свою причетність до вчинення інкримінованого йому правопорушення, вказував, що в день та час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, автомобілем не керував, а автомобілем керував його добрий знайомий, а він згодом лише сидів в автомобілі, перевіряючи технічний стан автомобіля, тому і не повинен був проходити огляд на стан спяніння.

Однак апеляційний суд критично оцінює такі його доводи, як намагання уникнути настання відповідальності за вчинене, позаяк такі його доводи спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису фіксування правопорушення працівниками поліції видно, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_2 не оспорював того факту, що він керував автомобілем (що було повідомлено поліцейськими), підтверджував факт, що він добирався додому та майже приїхав додому, не оспорював факту порушення ним Правил дорожнього руху перед тим на перехресті (на які звертали увагу поліцейські). При цьому апелянт не виказував жодних заперечень з приводу тих обставин, що автомобілем він не керував, а автомобілем керував хтось інший. Апелянт не оспорював факту наявності в нього ознак вживання алкогольних напоїв, на які звертав увагу поліцейський, також поліцейськими розяснено його право пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки та в медичному закладі. За таких обставин доводи апелянта в апеляційному суді, що він не керував автомобілем, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду підтвердив той факт, що він в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан спяніння, підтверджував такий факт і в поданій апеляційній скарзі, вказуючи на присутність при цьому свідків ОСОБА_4 (який проходив поруч) та ОСОБА_5 (мешканка будинку), яка була запрошена поліцейськими (а.с.50).

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 30 червня 2018 року був складений інспектором роти №3 УПП у Хмельницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , того ж дня, о 15год. 50 хв. в м. Хмельницькому по вул. П.Мирного, 31, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат В2», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (характерний запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, зміна кольору покриву шкіри), від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (а.с.1). Жодних зауважень з приводу змісту складеного щодо нього протоколу апелянт не виказував, відмовившись від написання пояснень, в той же час розписався у всіх відповідних графах протоколу щодо ознайомлення з часом розгляду справи, про тимчасове вилучення посвідчення водія, отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, та підписав протокол в цілому (а.с.1).

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані спяніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, порушення ходи, зміни кольору шкіри.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, відмовився від проходження огляду на стан спяніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення(а.с.1), даними відеозапису, дослідженого під час апеляційного розгляду з яких видно, що поліцейський вказував на ознаки спяніння та відсутність з цього приводу заперечень апелянта, а також поясненнями ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду, який підтвердив факт своєї відмови від проведення огляду в присутності двох свідків.

Доводи апелянта, що в складеному акті про відмову від огляду відсутній підпис одного зі свідків (а.с.2) не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що працівниками поліції було порушено процедуру направлення водія на огляд, зважаючи, що в своїх поясненнях в апеляційному суді, в апеляційній скарзі (а.с.50) ОСОБА_2 не оспорював факту своєї відмови від проходження огляду в присутності двох свідків. Обставинами справи не викликалась необхідність виклику та допиту судом першої інстанції як свідків, так і поліцейських, які складали протокол, тому такі твердження апелянта, які, на його думку, вказують на неповне зясування судом всіх обставин провадження, зважаючи також на наявний відеозапис, на увагу не заслуговують. Не наполягав на їх виклику і під час апеляційного розгляду.

В поліцейських були відсутні правові підстави для примусового доставлення особи для проведення огляду в медичному закладі після того, коли він відмовився від огляду на місці зупинки. Тому такі доводи апеляційної скарги, як підстави для висновку, що поліцейськими не дотримано порядку направлення водія для проведення огляду, не можуть бути враховані, зважаючи, що з переглянутого відеозапису видно, що він відмовився від огляду і в медичному закладі.

Відсутність в справі даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом та тимчасове затримання транспортного засобу вказує лише на відсутність таких даних та жодним чином не спростовує доведеного факту керування ОСОБА_2 автомобілем з ознаками алкогольного спяніння та відмову від проходження огляду на стан спяніння відповідно до встановленого законодавством порядку.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо позбавлення його судом права взяти участь в судовому засіданні, а суд розглянув справу в його відсутність за відсутності даних про його належне повідомлення про судовий розгляд, незважаючи на його хворобу та перебування в лікарні, то такі доводи апелянта, як підстави для скасування постанови суду, не можуть бути враховані з наступних підстав.

За клопотанням ОСОБА_2 постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2018 року справу щодо нього було передано до Нетішинського міського суду(а.с.16), однак обгрунтованих підстав, чому в протоколі про адміністративне правопорушення він зазначав адресу в м. Хмельницькому, за якою він не проживав, апелянт під час апеляційного розгляду не навів.

Як видно з матеріалів провадження, судом першої інстанції неодноразово вживались дії, спрямовані на вручення апелянту повісток про виклик до суду, як за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в м.Нетішині, однак конверти повертались до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В той же час апелянтом до суду подавались клопотання 10 та 24 вересня 2018 року про проведення судового засідання за його участю та перенесення розгляду справи, при цьому в останньому повідомляв про перебування на лікуванні. Разом з тим, як видно з матеріалів справи ОСОБА_2 надав суду заяву про повідомлення його про судові розгляди з допомогою СМС-сповіщення, однак повістки в електронній формі від 10 та 21 вересня 2018року не були ним отримані. Також працівниками суду був здійснений вихід за місцем проживання з метою вручення судової повістки, однак повістка не була вручена в звязку з відсутністю його за місцем проживання та залишена в дверях (а.с. 27).

В провадженні відсутні обєктивні дані, які б вказували на факт звернення апелянта до канцелярії місцевого суду за наданням інформації щодо його справи, в чому він намагається переконати апеляційний суд.

Твердження апелянта, що повістки, які направлялись за адресою, вказаною в м.Хмельницькому, з помилкою в прізвищі «Денисович» замість «Денисевич», в звязку з чим не могли бути вручені, так як направлялись іншій особі, не можуть бути враховані, зважаючи, що вказані повістки повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а не в звязку з тим, що такий адресат не проживає за вказаною адресою (а.с. 21-22, 25-26).

Наявні в провадженні докази не свідчать про неможливість залишити медичний заклад з метою відвідування судового засідання, в разі наявності в апелянта бажання взяти участь в судовому розгляді. Твердження апелянта, що стан його здоровя перешкоджав можливості його участі в судовому розгляді, не можуть бути враховані, позаяк суд враховує, що в той самий час стан здоровя апелянта не перешкоджав йому залишати цей медичний заклад, відвідувати поштові відділення для направлення до суду заяви про відкладення розгляду справи.

Всі ці дії в сукупності вчинялись апелянтом, на переконання суду першої інстанції, з метою затягування розгляду справи, з чим погоджується апеляційний суд, відтак в суду першої інстанції були всі підстави для розгляду справи в відсутність особи, що притягується до відповідальності, законодавством не передбачено необхідності обовязкової участі особи, яка притягується до відповідальності згідно ст. 268 КУпАП. Підстави для скасування постанови суду першої інстанції з цих підстав відсутні. До того ж апеляційний суд враховує, що його права, передбачені положеннями статті 268 КУпАП, в тому числі права надавати пояснення, користуватись правовою допомогою, подавати докази та брати участь в їх дослідженні, тощо, відновлені під час апеляційного розгляду.

Перешкод для виправлення описки в резолютивній частині постанови від 25 вересня 2018 року в частині невірного зазначення імені особи, що притягується до відповідальності, в суду першої інстанції не було, тому твердження апелянта, що такі виправлення внесені за спливом строку, встановленого ст. 38 КУпАП, як підстави для скасування постанови суду, та що судом притягнуто до відповідальності іншу особу, враховані бути не можуть.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання

ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя