П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/212/18

16 березня 2018 року смт.Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Битківський Л.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Івано-Франківській області Депаратаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, за ч.2 ст.172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Начальником сектору протидії корупції УЗЕ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП ОСОБА_1, головою Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

За змістом протоколу ОСОБА_1, будучи субєктом відповідальності за корупційні правопорушення та адміністративні правопорушення повязані з корупцією, допустив порушення вимог фінансового контролю, а саме, у порушення обовязку, визначеного ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у десятиденний строк з моменту суттєвої зміни у майновому стані - придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, не повідомив про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зокрема, відповідно до рахунку-фактури №2104-2 від 21.04.2017 року ОСОБА_1 придбав за межами України автомобіль марки Mitsubishi Outlender, кузов №JA4AZ3A33GZ015550, синього кольору, 2016 р.в. за ціною 3859 доларів США, що відповідало еквіваленту у національній грошовій одинці 150900 грн. У подальшому, згідно митної декларації №500650/2017/002953 від 05.07.2017 року та посвідчення Одеської митниці серії OD №0004955 від 05.05.2017 року вказаний автомобіль ним був одержаний на території України. Надалі ОСОБА_1 23.11.2017 року зареєстрував вказаний транспортний засіб у Регіональному сервісному центрі в Івано-Франківській області. Придбавши автомобіль 05.07.2017 року, упродовж періоду з 06.07. по 15.07.2017 року (у десятиденний строк) не виконав обовязку повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а подав таку декларацію лише 03.12.2017 року.

Опитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні інкримінованого правопорушення не визнав. Пояснив, що за посадою є субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», однак порушень вказаного закону не допускав. Дійсно, з метою придбання автомобіля за межами України надав довіреність ТОВ «Дельфін-Авто» та його працівникам на вчинення від його імені дій по придбанню, ввезенню на територію України та реєстрації автомобіля марки Mitsubishi Outlender. За домовленістю, оплату за отриманий автомобіль безпосередньо виконавцям цих послуг він мав провести у момент державної реєстрації автомобіля та передачі авто у його користування. Йому було відомо про те, що автомобіль на територію України ввезено влітку 2017 року. Однак, у звязку з тривалим терміном сертифікації, транспортний засіб був зареєстрований на його імя лише 23.11.2017 року. Тоді ж автомобіль фактично був переданий у його розпорядження, а ним оплачена його вартість. У десятиденний строк з часу отримання автомобіля та його реєстрації, тобто 03.12.2017 року, він подав до НАЗК електронне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому вважає, що виконав вимоги закону у спосіб, який для нього був зрозумілим.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, позицію прокурора, який просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, захисника, який доводив відсутність підстав для притягнення підзахисного до відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала цих наслідків (ч. 1 ст. 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч. 1 ст. 11 КУпАП).

Відповідно до ст.172-6 КУпАП законодавець передбачив відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення особою, яка є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення та адміністративні правопорушення повязані з корупцією, про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Попри те, що вказана норма (ч.2 ст. 172-6 КУпАП) не є чітко сформульованою і не має конкретизованого характеру, на що звертав увагу захисник, суд вважає, що її слід застосовувати як бланкетну у контексті ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції». Посилання на цей закон міститься у примітці до вказаної статті.

ОСОБА_1 поставлено у вину те, що він, отримавши 05.07.2017 року митну декларацію на автомобіль, придбаний за кордоном, упродовж десяти днів, тобто з 06.07. по 16.07.2017 року не подав до Єдиного державно реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Дійсно, за загальними правилами, встановленими ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо ж договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Законодавство не встановлює вимог про нотаріальне посвідчення чи державну реєстрацію договору купівлі-продажу автомобіля.

Водночас, відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди. Цією ж статтею встановлена імперативна норма відповідно до якої власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

В дійсності реєстрація автомобілів у сервісних центрах МВС України повязана лише з можливістю подальшого використання транспортного засобу за його цільовим призначення і не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у розумінні цього поняття. Однак наведені формулювання законодавчих норм щодо моменту набуття права власності на автомобіль, на думку суду, не є достатньо чіткими. Навіть у квитанції про сплату обовязкового платежу при реєстрації транспортного засобу у сервісному центрі МВС від 23.11.2017 року у графі призначення платежу значиться «збір на час набуття права власності на легкові автомобілі». Таким чином, визначення моменту набуття права власності на автомобіль у контексті виконання обовязку, встановленого ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» для особи складало труднощі внаслідок нечіткості самого закону.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Броньовський проти Польщі від 22 червня 2004 року).

Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право» Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Ґавенда проти Польщі від 14 березня 2002 року; Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Аманн проти Швейцарії від 16 лютого 2000 року.

З огляду на наведене слід також зазначити, що ч.3 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством. Як встановлено судом, на даний час Рішенням НАЗК від 06 вересня 2016 року № 20 затверджено лише Порядок інформування Національного агентства з питань запобігання корупції про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента. Порядку інформування про суттєві зміни у майновому стані на сайті НАЗК немає, натомість є лише Форма повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування затверджена Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3.

За змістом ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Пояснення ОСОБА_1, який витлумачив свій обовязок, визначений ч.2 ст. 52 Закону, щодо необхідності подання повідомлення про зміни у майновому стані з часу реєстрації автомобіля у органах МВС та отримання фактичної можливості використовувати його за призначенням, свідчать на думку суду про те, що в його діянні немає ознак адміністративного правопорушення (проступку), оскільки відсутня винна дія чи бездіяльність особи. Так, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки вчинення умисних дій на приховування факту придбання майна чи небажання своєчасно подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, оскільки таке повідомлення подано ним до НАЗК у десятиденний строк з моменту реєстрації цього автомобіля у сервісному центрі МВС. Не вбачає суд також ознак вчинення правопорушення з необережності, оскільки у даному випадку немає підстав стверджувати, що ОСОБА_1 передбачав, але легковажно розраховував на відвернення шкідливих наслідків або не передбачав, але повинен був і міг їх передбачити.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення слід закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 283-284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.172-7 ч.1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя