Справа № 136/200/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу, 31.01.2018 о 23:20 год. в м. Липовець по вул. Г. Майдану, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, не чітка мова. Від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, а також в медичному закладі на факт вживання ним спиртних напоїв відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суду пояснив, що дійсно 31.01.2018 у вечірню пору доби у нього відбувся інцидент із незнайомими особами, які його побили. Після чого він заїхав на АЗС «ОККО» аби вмитись та заправити транспортний засіб, однак зрозумів, що у такому стані далі їхати не зможе, оскільки відчував гострий біль та головокружіння, у звязку із чим вирішив залишити свій транспортний засіб за будівлею АЗС, зателефонувавши знайомому щоб той прийшов та забрав його автомобіль та відвіз його додому. В цей час, з метою полегшення болю він зайшов в приміщення АЗС, де придбав алкогольні напої та випив одразу. В цей час до нього підійшли працівники поліції, які вказали на наявність у нього ознак алкогольного спяніння. Зважаючи на те, що він транспортним засобом не керував, тому відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки не вбачав у цьому правових підстав.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності за відмову як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Обєктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує (користуючись кермом та іншими пристроями, спрямовувати рух, хід, роботу чого-небудь.) транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок).

Згідно п.2 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, які передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції.

Згідно вимог ст.266 КУпАП, уразі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п.4 Порядку, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Із пояснень особи, яка притягується до відповідальності судом встановлено, що він не керував транспортним засобом, отож підстав для проведення огляду на стан спяніння у поліцейського не було.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що вони були клієнтами АЗС у той час як вони перебували у приміщенні АЗС туди зайшов громадянин, як зясувалось пізніше це був ОСОБА_1, який мав тілесні ушкодження на обличчі у вигляді садин, від нього було чути різкий запах алкоголю, замовивши товар він вийшов на двір та сів до автомобіля, після того як заправився він переїхав на іншу сторону АЗС, де зупинився, у цей час до нього підійшли працівники поліції, які запросили їх у якості свідків засвідчити, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі на стан його алкогольного спяніння.

З метою зясування усіх обставин справи в судове засідання викликались для допиту свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Будучи повідомленими про час і місце розгляду справи за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння матеріали справи не містять, оскільки згідно письмових пояснень свідків останні зазначили, що після того як ОСОБА_1 заправився він переїхав на іншу сторону АЗС, де зупинив транспортний засіб, що узгоджуються із поясненнями ОСОБА_1

При цьому, суд враховує, що особи (свідки), у яких відбирались письмові пояснення не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а у суду є сумніви щодо неупередженості їх.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування особою транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння та відмови його від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп'яніння.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Д.Т. Кривенко