ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/4362/18 Суддя 1-ї інстанції: Токорєва Н.М.
Провадження № 33/818/41/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката Деркач Людмили Павлівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його захисника Деркач Л.П. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 17.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 194171 від 19.06.2018 було встановлено, що 19.06.2018 року приблизно о 12:35 ОСОБА_2 в смт. Пісочин по вул. Полтавське шосе № 206-Б Харківського району Харківської області керував транспортним засобом марки ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від продування алкотестера та проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Деркач Л.П. подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову від 17.09.2018 року скасувати, та закрити провадження у справі.

В скарзі зазначають, що вина ОСОБА_2 у вказаній справі не доведена, протокол про адміністративне правопорушення складено з грубими порушеннями норм процесуального и матеріального права.

Вказують, що ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції нібито за те, що він не був пристебнутий паском безпеки, однак за вказане правопорушення не було складено постанову, що на думку апелянтів свідчить про незаконні дії поліцейського.

Зазначають, що згідно відеозапису, зазначені в протоколі свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не підходили до ОСОБА_2, а тому не могли почути, як зазначив поліцейський у протоколі, запах з порожнини рота, а також знати, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Також вказують, що з відеозапису не видно, щоб особисті данні свідків було встановлено згідно документів, а данні, які зазначені в поясненнях є неповними, так як не зазначено ознак сп'яніння, та вони викликають сумніви, оскільки у відомостях про адреси свідків зазначені різні села, а вулиці однакові. Також їх пояснення не містять відомостей хто їх відібрав.

Зазначають, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 266 КУпАП, а саме не було роз'яснено, порядок проведення огляду, права на захист, а також не роз'яснили, що в разі незгоди водія на проходження огляду на стан сп'яніння або з його результатом огляд проводиться в закладі охорони здоров'я, а ОСОБА_2 не був направлений до медичного закладу.

Вказують, що клопотання про допит свідків та працівників поліції був задоволений в повному обсязі, однак не був виконаний, та не було належним чином повідомлено свідків про судове засідання, оскільки відсутні відомості про отримання ними повісток.

Заслухавши пояснення захисника Деркач Л.П. , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що при перевірці доводів апелянтів у судовому засіданні було переглянуто наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських та встановлено, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, за яким прямував екіпаж патрульної поліції , заїхав на заправку, та видно, як він не був пристебнутий паском безпеки. В подальшому у працівника поліції виникла підозра щодо перебування водія в стані алкогольного сп'яніння, та на пропозицію пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 одразу відмовився, пояснюючи це тим, що вжив незадовго до зупинки ліки. Після чого було залучено свідків, і ОСОБА_2 повторно запропоновано пройти огляд на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я, від чого він вдруге відмовився. Такі дії ОСОБА_2 було зафіксовано в поясненнях свідків.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянтів щодо недоведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки наведені вище докази, належну оцінку яким дано суддею суду першої інстанції свідчать про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Також апеляційний суд не бере до уваги посилання на ніби то незаконні дії працівників поліції в тій частині, що відносно ОСОБА_2 ніби то не було винесено постанову за порушення вимог п. 2.3 «В» Правил дорожнього руху України, оскільки згідно оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано підписати саме таку постанову, і останній отримував консультації в телефонному режимі, і в подальшому відмовився залишити підпис в постанові.

Апеляційний суд критично оцінює доводи, про те, що свідки які були залучені працівниками поліції, знаходились на значній відстані та не могли самостійно виявити ознаки алкогольного сп'яніння, оскільки останні лише засвідчили факт відмови водія про запропонованого огляду на встановлення стану сп'яніння.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння проводиться в присутності двох свідків, яких залучають задля засвічення результатів проведеного огляду або відмови особи від проходження огляду на стан відповідного сп'яніння. Обов'язок виявлення ознак алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння покладено Наказом від 09.11.2015 № 1452/735 на працівників поліції та заклади охорони здоров'я.

Доводи, що залучені свідки не почули відмови ОСОБА_2 від проходження огляду, спростовані наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Відсутність на відеозапису фрагменту ідентифікації особи свідків згідно документів, не спростовує вчинення таких дій працівниками поліції. Окрім того ОСОБА_2 в письмових поясненнях не було зазначено порушень щодо встановлення особи свідків.

Посилання апелянтів, щодо неповних даних про особу свідків, а саме ї адрес, апеляційний суд відкидає, так як доказів на підтвердження неправильності адрес апелянтами не надано, а відсутність відомостей про службову особу, яка відібрала пояснення у свідків не спростовує об'єктивність їх свідчень.

Статтею 266 КУПАП встановлено порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Направлення водія на огляд до медичного закладу здійснюється лише за умови згоди водія пройти такий огляд, тому апеляційний суд не вбачає порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується вказаними вище матеріалами справи.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 17.09.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Деркач Людмили Павлівни - залишити без задоволення, а постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 19.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П.Цілюрик