Єдиний унікальний номер №440/1104/18
Провадження №3/440/324/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого судді Мельник С.Р.,

при секретарі Особа О.О.,

прокурора Ожибко Х.В.,

адвоката ОСОБА_1

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Буськ справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 Мар»яновича, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр.України, одруженого, депутата Олеської селищної ради Буського району Львівської області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією № 350 від 06.06.2018 року, ОСОБА_2, будучи депутатом Олеської селищної ради Буського району Львівської області, відповідно до Рішення №2 першої сесії сьомого скликання від 20.11.2015 року, підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, а саме 15 травня 2018 року о 20.56 год. подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2016 рік, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається із протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією № 351 від 06.06.2018 року, ОСОБА_2, будучи депутатом Олеської селищної ради Буського району Львівської області, відповідно до Рішення №2 першої сесії сьомого скликання від 20.11.2015 року, підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, а саме 05 травня 2018 року о 00.40 год. подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2017 рік, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, ОСОБА_2 не визнав і подав заперечення.

Заперечення обґрунтовував тим, що вищевказані протоколи складені працівником управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Цей орган діє на підставі положення про управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, що затверджене наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 16.11.2015 №3 (копія цього Положення міститься у матеріалах справи). Відповідно до цього Положення працівники управління мають право складати адміністративні протоколи про виявленні факти порушення антикорупційного законодавства. Однак, дане Положення не надає працівникам управління права на встановлення своєчасності подання декларацій.

Окрім цього, зазначає, що вказаний вище нормативно-правовий акт не міститься у Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів України та не може мати юридичної сили на території України. Додатково, згідно частини 2 статті 49 Закону України «Про запобігання корупції» передбачені органи та особи, які зобовязані перевіряти факт вчасності подання декларацій субєктами декларування. Працівники управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України не включені в цей перелік.

Також зазначає, що частина 3 статті 49 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що якщо за результатами контролю встановлено, що суб»єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб єкта про факт неподання декларації, і субєкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку визначеному цим Законом. Відповідно до вище викладеного: працівники управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України не уповноважені проводити перевірку фактів своєчасності подання майнових декларацій субєктами декларування.

Національне агентство з питань запобігання корупції не повідомляло ОСОБА_3 про факт несвоєчасності подання декларацій.

Вважає, що виходячи з вище наведеного під час складення протоколів про адміністративне порушення порушений порядок передбачений чинним законодавством щодо виявлення фактів несвоєчасності подання декларацій та порядок інформування субєкта подання таких декларацій.

Зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення №350 від 06 червня 2018 року та протоколу №351 від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_4 працівником управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України подані скріншоти та роздруки з Інтернет ресурсів, які викликають сумніви у їх відповідності оригінальним екземплярам. Згідно вимог законодавства, електронні докази повинні подаватися у відповідності до вимог законодавства про порядок подання електронних доказів.

Зокрема, згідно статті 99 КАС України:

1. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис. Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

2. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу невважається письмовим доказом.

3. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

4. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії)оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Також зазначає, що працівником управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України при складенні протоколу про адміністративне порушення №350 від 06 червня 2018 року та протоколу №351 від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_3 порушений порядок подання електронних доказів. При відсутності подання оригіналу електронного доказу паперова копія доказу не повинна братися судом до уваги.

Також зазначає, що ОСОБА_4 з 2015 року хворіє гострим хронічним захворюванням та отримав третю групу інвалідності (копія посвідчення про інвалідність міститься у матеріалах справи). У період з початку 2016 року і по цей час захворювання прогресує та впливає на його можливість належним чином приймати активну участь у житті суспільства. Зокрема, захворювання супроводжується частими головними болями, змінами артеріального тиску та постійним недомаганням (ОСОБА_1 з медичної карти амбулаторного хворого - Додаток 1.). Надмірне хвилювання негативно впливає на самопочуття хворого, призводить до підвищення артеріального тиску та підвищення рівня цукру в крові, що в свою чергу є критичним для хворого і викликає негативний вплив на його здоровя та має ризики для його життя.

Також вказує, що внаслідок прогресуючого захворювання підтвердженого групою інвалідності, ОСОБА_3 не зміг вчасно зібрати необхідні документи, отримати електронні ключі, знайти компютерні засоби звязку та подати відповідні декларації.

Зазначає, що відповідно до положень Конвенції про права осіб з інвалідністю заборонена будь-яка дискримінація за ознаками інвалідності. Держави-учасниці Конвенції забороняють будь-яку дискримінацію за ознакою інвалідності й гарантують особам з інвалідністю рівний та ефективний правовий захист від дискримінації на будь-якому ґрунті.

Зазначає, що підхід працівників управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України при складені протоколу про адміністративне порушення №350 від 06 червня 2018 року та протоколу №351 від 06 червня 2018 року не врахував пояснень ОСОБА_3 про його хворобливий стан підтверджений групою інвалідності чим виявив дискримінаційні дії у поводженні з особою з інвалідністю.

Зазначає, що прогресуюче захворювання ОСОБА_3, підтверджене групою інвалідності, є поважною причиною, яка перешкодила останньому подати вчасно декларації. Ця поважна причина виключає умисел у діях ОСОБА_3 на порушення законодавства щодо декларування.

Зазначає, що ОСОБА_3 перебуває у важкому матеріальному становищі. У зв»язку з захворюванням немає жодного іншого доходу окрім пенсії по інвалідності. Основна частина цієї пенсії витрачається на медикаменти для підтримки рівня здоров»я хворого. Також на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Зазначає, що у зв»язку з важким матеріальним становищем ОСОБА_3 санкція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є надто жорсткою і при її застосуванні поставить його та його сім»ю поза межі рівня виживання, що не відповідає меті адміністративного стягнення.

Вказує, що протокол про адміністративне порушення №350 від 06 червня 2018 року та протокол №351 від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_3 містять суттєві недоліки у їх складені.

Зокрема, у цих протоколах вказується, що датою виявлення правопорушення є дата складення протоколу, « » травня 2018 року. Однак дата складення протоколу - 06 червня 2018 року. Також зазначена дата виявлення правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки електронна база декларацій на Інтернет сторінці Національного агентства з питань запобігання корупції є відкритою для усіх користувачів Інтернету, відповідно таке правопорушення не є прихованим. Інформацію про час подання чи неподання можна відкрито отримати на відповідній Інтернет сторінці, відповідно не потрібно проводити спеціальних дій щодо виявлення правопорушення. Датою виявлення правопорушення за таких обставин може бути лише кінцева дата для подання декларацій - відповідно 1 травня 2017 року та 1 квітня 2018 року».

Крім того, від адвоката ОСОБА_1 надійшли доповнення до заперечення про те, що відповідно до ст.256 КУпАІІ у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім»я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз»яснюються його права і обов»язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколах №350 та №351 від 06 червня 2018 року про адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, подана суперечлива інформація щодо дати виявлення правопорушення: «Датою виявлення правопорушення с дата складення протоколу, « » травня 2018 року». Однак протоколи були складені лише 6 червня 2018 року. Також не зазначені свідки вказаного адміністративного правопорушення, окрім того протокол був складений не при особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а лише надано складені протоколи їй на підпис. Окрім цього зазначено, що ОСОБА_3 є приватним підприємцем, що не відповідає дійсності і додатково вказує на складення протоколу без присутності особи щодо якої складався протокол.

Зазначає, що відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що усі наведені вище недоліки у протоколах №350 та №351 від 06 червня 2018 року про адміністративне правопорушення та подана суперечлива інформація мають значення для правильного вирішення справи і повинні бути усунені працівниками управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Посилається на те, що аналогічна позиція була зайнята судом у постанові Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2018 року справа № 676/1770/18.

Зазначає, що не може погодитися з такою позицією особи, яка складала протокол, щодо фактичного моменту виявлення правопорушення.

Зазначає, що для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов»язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи) (пункт 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА 3 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП»). Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення складається з різних стадій, які відрізняються одна від одної колом учасників провадження, характером проваджуваних дій та їх юридичною роллю, зокрема це: стадія порушення адміністративного провадження та адміністративне розслідування; розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення в ній постанови; перегляд справи у зв»язку із оскарженням постанови по справі; виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зазначає, що порушення справи становить цілий комплекс процесуальних дій, спрямованих на встановлення самої події правопорушення, його обставин, їх фіксацію та кваліфікацію і є початковою стадією провадження у справах про адміністративні правопорушення. Безпосереднє виявлення порушення є одним із приводів для порушення адміністративної справи.

При цьому, на його думку, процесуальним документом, який фіксує закінчення стадії порушення адміністративної справи, є протокол, який складається про кожне правопорушення, крім випадків, прямо передбачених законодавством.

Посилається на ухвалу Буського районного суду від 11 травня 2018 року у справі 440/821/18, де вказано, що 03 травня 2018 року згідно рапорту оперуповноваженого 6 міжрайонного відділу УЗЕ у Львівській області «було встановлено, що депутати Одеської селищної ради Буського району Львівської області не подали декларації про майновий стан і доходи особи за 2016-2017 роки.»

З наведеного робить висновок, що день виявлення адміністративних правопорушень не збігався з часом складення протоколів у справах про адміністративні правопорушення.

Посилається на позицію суду у постанові Красилівського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року справа № 677/484/18.

Зазначає, що відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв»язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Зазначає, що відповідно до висновку МСЕК ОСОБА_3 надано 3 групу інвалідності внаслідок загального захворювання (цукровий діабет) та рекомендоване стаціонарне лікування (Додаток 1 - Копія довідки до акту огляду медико- соціальною експертною комісією).

Зазначає, що згідно уніфікованого клінічного протоколу первинної та вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги, цукровий діабет 2 типу затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров»я від 21.12.2012 № 1118-цукровий діабет це група метаболічних захворювань, що характеризується гіперглікемією, яка є наслідком дефектів секреції інсуліну, дії інсуліну або обох цих чинників. Хронічна гіперглікемія при ЦД супроводжується ураженням, дисфункцією або недостатністю різних органів та систем, зокрема, очей, нирок, нервової системи, серця та кровоносних судин. Фактично, цукровий діабет є хворобою, що негативно впливає на діяльність різних органів пацієнта і потребує постійного нагляду лікаря та стаціонарного лікування.

Зазначає, що наявність у особи хвороби, згідно інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року, є однією з поважних причин несвоєчасності подання декларації.

Посилається на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де вказано, що «з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об»єктивного з»ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність.»

Зазначає, що відповідно, при розгляді справи потрібно також враховувати, що ОСОБА_3 перебуває у важкому матеріальному становищі. У зв»язку захворюванням немає жодного іншого доходу крім пенсії по інвалідності. Основна частина цієї пенсії витрачається на медикаменти для лікування хворого. Також на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Посилається на подібну позицію, що враховує інвалідність особи при винесенні постанови у аналогічних справах, яка була зайнята судами у постанові Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року, справа №: 452/329/18 та у постанові Жовківського районного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року, справа № 444/285/18.

Прокурор обставини викладені у протоколах про вчинення адміністративних правопорушень підтримала, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_2 ознак діянь, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП. Заперечення та доповнення до заперечень захисника вважала необґрунтованими та подала суду письмовий висновок (думку) прокурора по даній справі.

Так, як зазначено у вищевказаному письмовому висновку прокурора, згідно з протоколами про вчинення адмінправопорушень, повязаних з корупцією ОСОБА_2, будучи депутатом Олеської селищної ради Буського району Львівської області, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Декларація) за 2016 та 2017 роки, чим вчинив адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Вважає, що встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги щодо фінансового контролю ОСОБА_3 порушено, а відтак, дії останнього працівником поліції кваліфіковано за ч.1 ст. 172-6 КУпАП підставно, про що складено два протоколи із дотриманням вимог ст.256 КУпАП.

Зазначає, що протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3 було складено оперуповноваженим 6 міжрайонного відділу Управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 Відповідно до пп.1 п.1. ч.1 ст.255 КУпАП органи внутрішніх справ (Національної поліції) уповноважені на складання адміністративних протоколів за ст.ст.172-4 - 172-9, а тому протоколи складені уповноваженою на це особою.

Зазначає, що статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є спеціально уповноваженими субєктами у сфері протидії корупції.

Зазначає, що Законом України від 12.02.2015 № 198-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» встановлено, що органи прокуратури України та Служби безпеки України втрачають повноваження зі складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 1724- 1729 КУпАП після початку діяльності Національного агентства (ст.255 КУпАП).

Рішенням Національного агентства від 14.08.2016 №1 початком його діяльності визначено 15.08.2016.

Таким чином, з 15.08.2016 повноваження органів прокуратури та Служби безпеки України зі складання протоколів про вчинення правопорушень, повязаних з корупцією (статті 1724- 1729 КУпАП), припинено.

При цьому, органи Національної поліції та Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) надалі уповноважені складати протоколи про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією передбачені статтями 1724- 1729 КУпАП.

Зазначає, що згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за №959/29089, щорічна декларація субєкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Відповідно до пункту 5 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обовязкові для виконання нормативно-правові акти; ч.5 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Нормативно-правові акти Національного агентства після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Нормативно-правові акти Національного агентства, які пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Верховною Радою України 23.03.2017 прийнято Закон №1975-VIII«Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», відповідно до якого строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» подають таку декларацію вперше продовжено до 1 травня 2017 року.

Вказує, що таким чином, ОСОБА_3 був зобовязаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік до 00:00 год. 01.05.2017 р.

Також вказує, що ОСОБА_3 був зобовязаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік до 00:00 год. 01.04.2018 р.

Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 подав щорічну декларацію за 2016 рік лише 15.05.2018, о 20:56 год., а декларацію за 2017 рік лише 05.05.2018, о 00:40 год., тобто несвоєчасно.

Вважає, що поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 та 2017 роки у ОСОБА_3 відсутні.

Зазначає, що першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та повязаним із корупцією правопорушенням.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначні. Тому, незалежно від виду субєкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обовязком є діяти лише в рамках закону.

Зазначає, що згідно листа Національного агентства з питань запобігання корупції №03-05/4886/17, дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-комунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання субєктами декларування документів до реєстру.

Зазначає, що ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне, без поважних причин, подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і субєктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так і в необережній формі вини.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, диспозицією ч.1статті 172-6 КУпАП форму вини не конкретизовано, як і не передбачено наслідків за вчинене правопорушення, а відтак, вказане правопорушення, може бути вчинено як умисно, так і з необережності, в тому числі через незнання законодавства.

Крім того, звертає увагу суду, що статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено визначення двох різних понять, а саме: «корупційного правопорушення» та «правопорушення, повязаного з корупцією». Так, правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначає, що в даному випадку ОСОБА_3 порушено встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, за які встановлено адміністративну відповідальність.

Вважає, що з огляду на викладене, підстави для закриття провадження у справі з підстав передбачених ст.247 КУпАП відсутні, оскільки це суттєво знижує ефективність протидії корупції, дозволяє особі, що притягається до відповідальності, уникнути передбаченої законом відповідальності.

Вважає, що вчинення ОСОБА_3 вказаних правопорушень є повністю доведеним зібраними в ході перевірки доказами.

Зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Вважає, що днем виявлення правопорушення, повязаного з корупцією, є день складення спеціально уповноваженим субєктом у сфері протидії корупції (прокурором) протоколу про таке правопорушення.

При цьому, зазначає, що строків проведення перевірки, збирання інформації для наявності чи відсутності ознак такого правопорушення перед складенням адмінпротоколу про таке правопорушення не передбачено ні КУпАП, ні Законом України «Про запобігання корупції».

Вважає, що моментом виявлення правопорушення є момент складення протоколу, оскільки саме в цей момент спеціально уповноважений субєкт встановлює, що у діях особи є склад правопорушення (встановлено правопорушення). Процесуально цей висновок оформлюється у вигляді протоколу.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Вважає, що дії особи, що має право скласти протокол, до моменту складання протоколу можуть свідчити, що виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення (встановлено обєкт, обєктивну сторона, субєкт, субєктивну сторона), зазначається тільки при складанні протоколу і саме з дати його складання починає текти строк накладення стягнення.

Зазначає, що оскільки обидва протоколи складені 06.06.2018, отже строки накладення адміністративного стягнення за вчинення адмінправопорушень, повязаних з корупцією на ОСОБА_3 не минули.

Крім того, зазначає, що у даному випадку є неможливим застосування ст.22 КУпАП, оскільки це суттєво знижує ефективність протидії корупції, дозволяє правопорушнику уникнути передбачену законом відповідальність, тому застосування такої щодо адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, є необгрунтованим та безпідставним.

Зазначає, що із урахуванням нинішньої ситуації, правопорушення, повязані з корупцією, не можуть вважатися малозначними, для їх кваліфікації наявність наслідків чи ознак суспільної небезпечності не є необхідними, виходячи з вимог правової кваліфікації.

Протидія корупційним та повязаним із корупцією проявам, створення атмосфери суспільного неприйняття таких вчинків на сьогодні є винятково актуальними, і принциповість під час призначення стягнення за порушення вказаної категорії буде істотно сприяти запобіганню злочинам у цій сфері.

Більше того, факт вчинення правопорушення, повязаного з корупцією не може визнаватись малозначним, оскільки вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.

Зазначає, що для ефективної боротьби із зазначеним явищем слід не тільки створювати державні інститути, але й усебічно долати толерантне ставлення до нього.

Посилається на рішення суду, де судом констатовано, що саме звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, не відповідає загальним засадам запобігання та протидії корупції в країні (постанова апеляційного суду Хмельницької області від 28.12.2015 у справі №686/19700/15-п).

Зазначає, що першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та повязаним з корупцією правопорушенням.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявлятися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування, а також зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимими.

Таким чином, незалежно від виду субєкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обовязком є діяти лише в рамках закону.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з»ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, і орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов»язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Суд встановив, що ОСОБА_2, будучи депутатом Олеської селищної ради Буського району Львівської області, відповідно до Рішення №2 першої сесії сьомого скликання від 20.11.2015 року, підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік та щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинив 2 адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1ст.172-6 КУпАП підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.

Зокрема, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП №350 від 06.06.2018 року (а.с.2-6), яким встановлено факт вчинення порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, копією декларації ОСОБА_2 за 2016 рік, (а.с.8-13), Протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП №351 від 06.06.2018 року (а.с.2-6), яким встановлено факт вчинення порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, копією декларації ОСОБА_2 за 2017 рік, (а.с.8-17), письмовими поясненнями правопорушника, витягами з Єдиного державного реєстру декларацій з яких вбачається, що ОСОБА_2 подав електронну декларацію за 2016 рік 15.05.2018 року о 20:56 год., а електронну декларацію за 2017 рік 05.05.2018 року о 00:40 год., тобто несвоєчасно.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на неможливість вчасно подати декларації через хворобу, оскільки його хвороба є хронічною і в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують причинний зв»язок між хворобою та неможливістю вчасно подати декларації .

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 несвоєчасне подання декларації вчинено двічі, причому строк пропуску є значним. Так, декларацію за 2016 рік він подав лише 15.05.2018, тобто більш ніж через рік від дати, коли повинен був подати її, а декларацію за 2017 рік - лише 05.05.2018, тобто більш ніж через місяць від дати, коли повинен був подати її.

Крім того, суд вважає, що на момент розгляду справи строки притягнення до відповідальності не минули, так як пояснення від ОСОБА_2 було відібрано 06.06.2018, в той же день працівниками УЗЕ було складено два протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією.

На підставі викладеного ОСОБА_2 слід визнати винним у порушенні встановлених ст.12 Закону України «Про запобігання корупції», обов»язків щодо подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов»язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до Закону та відповідно у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом 3-ї групи, відсутність обтяжуючих обставин, тому суд вважає, що на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі.

На підставі ст.ст.40-1,172-6, 221,284 КУпАП, ст.ст.4,12 Закону України «Про запобігання корупції», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2 Мар»яновича винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п»ятдесят) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352.40 грн.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області.

Суддя С. Р. Мельник