Справа №489/453/18 23.03.2018
Провадження №33/784/135/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Ямкової О.О.

за участю: секретаря Тищенка Л.С.

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 26 січня 2018 р. о 14 годині 50 хвилин в місті Миколаєві по вул. Китобоїв, 12 водій ОСОБА_1, керував транспортним засобом Тойта, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння: почервоніння очей, тремтіння рук, млява мова. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На його думку суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його ґрунтуючись на припущеннях, без посилання на докази, які були надані ним у судове засідання.

Судом не було взято до уваги присутність на місці події інших свідків, вони не були опитані поліцейськими, а навпаки, в обґрунтування висновків покладено протокол з письмовими показами лжесвідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Зазначає про те, що він від проходження огляду в медичному закладі не відмовлявся, і пройшов його самостійно в Миколаївському ОНД .

Судом також проігноровано той факт, що за наслідками цього медичного огляду в нього не було виявлено наркотичного спяніння.

Нажаль, суд першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не дав, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які обєктивно підтверджено письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, що у відповідності до вимог статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог пунктів 2.12, 3.17 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх

справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Проведення лабораторних досліджень в медичному закладі є обовязковим для визначення факту перебування особи в стані наркотичного спяніння.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності уповноваженої особи Державтоінспекції МВС, яка її доставила, про що робиться запис у згаданому вище висновку.

Таким чином, водій для визначення стану наркотичного спяніння на вимогу працівника поліції зобовязаний пройти медичний огляд в медичному закладі та в присутності поліцейського, що відповідає вимогам п. 2.12 зазначеної Інструкції.

В той же час, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідків, а також з відеозапису, водій ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в медичному закладі в присутності представника поліції.

За такого відсутні підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно, як вважає апелянт.

Хоча під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 стверджував, що він відмовився від проходження огляду у звязку з характером роботи, після якої пройшов його самостійно, але ці доводи є голослівними, оскільки при складанні протоколу він взагалі не надав пояснень та не висловив будь-яких заперечень з приводу його складання.

Крім того, ці твердження повністю спростовані відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що на чітку пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного спяніння в медичному закладі ОСОБА_1 відповів відмовою, і ця відмова була зафіксована у присутності двох свідків.

Цей відеозапис не є єдиним доказом у справі, а у сукупності з іншими доказами по справі, які обґрунтовано оцінені суддею місцевого суду, зокрема, з даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1.

Так, згідно матеріалів справи, зазначені свідки надали письмові пояснення, підписали протокол, та, як свідчить відео, дійсно перебували на місці зупинки транспортного засобу, і саме в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі.

Тому немає підстав вважати пояснення свідків такими, що не відповідають дійсності, а також для їх допиту в суді апеляційної інстанції, оскільки відеозапис відображає необхідні дані, які вказують на обґрунтованість складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта ОСОБА_1 щодо необхідності залучення до складання протоколу інших свідків, на яких він вказує при розгляді справи, то вони суперечать як самим обставинам складення протоколу, які перевірені судом першої та апеляційної інстанцій, так і змісту пункту 2.6. наведеної Інструкції, за яким не можуть бути залучені як свідки працівники поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 стверджував, що не вживав наркотичних засобів та був тверезий, що підтверджено ним шляхом надання медичного висновку, складеному внаслідок самостійно пройденого ним огляду в медичному закладі, але ці доводи не обговорюються, оскільки протокол складений у звязку із відмовою водія відповідно до п. 2.5 ПДР України на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних речовин.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова