Справа № 166/1053/18 Провадження №33/802/151/18 Головуючий у 1 інстанції:Фазан О. З.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника - Колєсніка Б.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 352,40 грн. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 12 липня 2018 року о 21 год. 22 хв. в смт.Стара Вижівка по вул.Незалежності керував автомобілем DACIA SUPERNOVA, р/н НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі щодо нього у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Стверджує, що оскаржувана постанова судді є незаконною, необґрунтованою, а також не відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Посилається на те, що судом не повідомлено його про час та місце розгляду справи, безпідставно розглянуто справу без його участі, чим порушено його процесуальні права, в тому числі, подавати клопотання про виклик свідків. Також вважає, що при прийнятті рішення судом не враховано, що огляд на стан сп'яніння працівниками поліції проводився з порушеннями вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного …. сп'яніння від 09.11.2015 № 1452/735. Крім того, у справі відсутні належні і допустимі докази, які доводять його вину у скоєнні правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, стверджується доказами, які містяться у матеріалах справи в їх сукупності. Зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №264670 від 12.07.2018 (а.с.1), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.07.2018 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (1,1 проміле, а через 20 хв. - 0,9 проміле) (а.с.2), рапортами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.5,6), довідкою Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 від 09.06.2007 (а.с.8), письмовими поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.10-12).

В ході перевірки всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційним судом було надіслано запит до головного лікаря Старовижівської центральної районної лікарні щодо обставин проведення огляду ОСОБА_1 у медичному закладі.

У відповідь на даний запит надіслано копії документів щодо обставин проведення огляду в ОСОБА_1

Так, дослідженою копією Журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп'яніння стверджується, що у ОСОБА_1 зафіксовано алкогольне спяніння 1,1 %о (проміле).

Відповідно до копії направлення № 14 від 12.07.2018 у ОСОБА_1 в результаті попереднього огляду, проведеного поліцейським, виявлено ознаки сп'яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та ін. Проведеним оглядом за допомогою приладу Алконт 01СМ встановлено результати огляду - 1,1 проміле, а через 20 хв. - 0,9 проміле.

Копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння № 14 від 12.07.2018 також стверджується заключний діагноз ОСОБА_1 - алкогольне сп'яніння.

Свідок ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції показала, що була присутня під час огляду її чоловіка з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння. Зазначила, що в той день ОСОБА_1 алкоголь не вживав, а приймав валокордин. В стані алкогольного сп'яніння не перебував. Горілку вживав напередодні.

Вищенаведені докази, в тому числі Акт огляду №14 повністю спростовують показання дружини ОСОБА_1 в тій частині, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події та складу правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно розглянув справу без його участі, то вони не заслуговують на увагу.

Про те, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 має відбутися у Ратнівському районному суді, апелянт достовірно знав ще починаючи з 12.07.2018, оскільки дана обставина була зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, при складанні якого ОСОБА_1 був присутній, в тому числі, зазначаючи особисті письмові пояснення (а.с.1).

Крім того, ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Колєсніком Б.В. від 13.07.2018, у якому уповноважив останнього представляти його права та інтереси в суді (а.с.17).

Разом з тим, за ініціативою ОСОБА_1 та його захисника розгляд справи двічі відкладався, в подальшому ОСОБА_1 не виявив бажання отримувати судової повістки, яка надсилалась на адресу його місця проживання.

Судом першої інстанції вжито усіх заходів для повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1, однак останній, не виявив бажання отримувати кореспонденцію суду, яка надсилалась на його адресу проживання, не вживав будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя в повному обсязі дотримався даних вимог закону та обґрунтовано призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, з мотивів наведених в його скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року щодо нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов