Справа № 363/453/18 Головуючий у І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження № 33/780/377/18 Доповідач у 2 інстанції Миколюк О. В.
Категорія 251 18.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Миколюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за участю:

особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

прокурора - Беженара М.Г.,

за апеляційною скаргою заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Демченка Д. на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення

Оголошено ОСОБА_2 усне зауваження.

Як вбачається з постанови суду, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 працює директором Фонду комунального майна у Вишгородському районі з 01.10.2016 року терміном на три роки на умовах контракту.

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами декларування є особи, зазначені у п. 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону зокрема є, особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Отже, ОСОБА_2, будучі директором Фонду комунального майна Вишгородського району Київської області, є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією. В порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, а саме 08.11.2017 року, ОСОБА_2 придбав автомобіль загальною вартістю 550000 грн., згідно договору купівлі-продажу. Згідно з відомостями з реєстру декларації, ОСОБА_2, лише 15.12.2017р. несвоєчасно повідомив до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, тим самим порушив десятиденний термін встановлений законом, чим вчинив адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Звільняючи ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності суд першої інстанції зазначив ряд обставин, які суттєво знижують суспільну шкоду вчинку ОСОБА_2, та обмежився усним зауваженням.

Не погоджуючись з постановою суду, прокурор в апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В обґрунтуванні вказує, що корупційне правопорушення не може бути малозначимим, оскільки важливість протидії корупційним проявам і створення атмосфери суспільного неприйняття корупційних вчинків є нагальною потребою сьогодення, і принциповість під час призначення покарання за вказаною категорією порушень є запобіганням вчинення більш тяжкого правопорушення у вказаній сфері суспільних відносин.

Крім того, судом не було враховано, що за своєю правовою конструкцією склад адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.2 ст.172-6 КУпАП є формальним і не передбачає настання жодних суспільно-небезпечних наслідків, у даному випадку таке діяння виявилось у формі бездіяльності ОСОБА_2, тобто пасивній поведінці, яка виразилась у формі не вчинення дій, які останній зобов'язаний був і міг вчинити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та ОСОБА_2, які просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Викладені у постанові висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 172-6 КУпАП підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів адміністративного провадження, ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, не мав наміру уникнути фінансового моніторингу доходів, про що свідчить та обставина, що отримав електронний цифровий підпис, після чого, подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік, у подальшому вніс інформацію про зміни у майновому стані, хоча із запізненням.

Крім того, на переконання суду, зазначене правопорушення не завдало і не могло завдати істотної шкоди правам і охоронюваним законом інтересам окремих громадян, відповідній територіальній громаді, державі чи іншим особам захист яких здійснюється нормами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції прийняв правильне рішення і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Демченка Д. залишити без задоволення, а постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Миколюк