Справа № 626/2427/18
Провадження № 3/626/1315/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.12.2018 року м. Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Харківська область, Красноградський район, с.Наталине, вул.Лугова, 20, громадянина України, тимчасово не працюючого, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.164 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №326249 від 08.11.2018 року, який складений ДОП Красноградського ВП ГУН в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1 08.11.2018 року близько 08:10 год., за адресою с.Наталине вул.Лугова, 20, Красноградського району проваджував господарську діяльність без державної реєстрації як суб'єкт господарювання, а саме здійснював продаж дизельного палива чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що він не є суб'єктом господарювання та не здійснював продаж дизельною пального, з метою отримання прибутку.

Однак відповідно до протоколу його звинувачують у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації, як суб'єкта господарювання.

Вказані в протоколі обставини не відповідають дійсності, так як він не здійснював продаж дизельного пального з метою прибутку, а вилучене дизельне пальне він зберігав для особистих потреб, при цьому не здійснюючи підприємницьку діяльність.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Поняття господарської діяльності наведене у ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під якою розуміється діяльність суб'єкта господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкта підприємництва підприємцями (ч. 2 ст. З ГК України).

Згідно з ч.1 ст.42 ГК України підприємництво як вид господарської діяльності не самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, здійснення підприємницької діяльності передбачає систематичне вчинення особою певних дій, спрямованих, зокрема, на реалізацію продукції.

Загальними ознаками господарської діяльності є, в тому числі, систематичність, однак в протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно нього за ч.1 ст.164 КУпАП, не встановлено даної систематичності. Доказів цьому факту також немає і матеріали справи не містять.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про реалізацію дизельного пального населенню за готівкові кошти та систематично.

На підставі викладеного, вважає, що провадження у адміністративній справі відносно нього за ч.1 ст.164 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а вилучене майно повернуте.

Суд розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши додані до нього матеріали та заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом встановлено наступне.

За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, підлягають для з'ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частина 1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом.

Об'єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями.

Згідно ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати діяльність господарюючою суб'єкта підприємницькою (п.3 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів»№ 01-8/453 від 26.06.3995 р.).

Відповідно до положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. №17754Н, ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Ліцензіат - це суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, по його монтажу та пусконалагоджувані та калібруванні резервуара.

Проте, як вбачається із змісту даного протоколу вищевказаним вимогам закону він не відповідає, оскільки однією з обовязкових ознак підприємницької діяльності є отримання прибутку.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, жодних доказів отримання прибутку особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, матеріали справи не місять.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як субєкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, повязану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1 не є суб'єктом господарювання та не займається постійно (регулярно) продажем (торгівлею) дизельного палива з метою отримання суттєвого прибутку. Будь-яких доказів систематичності зайняття таким видом діяльності суду не надано.

В матеріалах справи містяться тільки пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких він тільки намагався залити в паливний бак свого знайомого каністру дизельного палива, однак не зробив цього і ніяких коштів(прибутку) взагалі не отримав.

Також, у протоколі серії ГР №326249 від 08.11.2018 року взагалі не розкрита об'єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться йому у провину, а саме: не зазначено кому саме останній надавав послуги з реалізації дизельного палива, в якій кількості, за яку вартість, також не зазначено жодного доказу з приводу реалізації дизельного палива та систематичного надання таких послуг (як однієї з ознак господарської діяльності, виходячи зі змісту ч.1 ст.3 Господарського кодексу України), без яких конкретно дозвільних документів та ким вони мають бути видані здійснював реалізацію дизельного палива останній.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст.251 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст.164 КУпАП, так як він не є суб'єктом вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин, у звязку з чим справу слід закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вилучене у ОСОБА_1 дизельне паливо, в кількості 500 літрів, підлягає поверненню його власнику ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, ст. 10, ч.1 ст.164, ст.247, ст.266, ст.278, ст.280, ст.283-285 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 (протокол про адміністративне правопорушення Серії ГР 326249 від 08.112018 року) - закрити, в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Дизельне паливо, в кількості 500 (п'ятсот) літрів (25 пластикових каністр), вилучене у ОСОБА_1 працівниками поліції - повернути власнику ОСОБА_1

Постанову по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд.

Суддя Дудченко В.О.