АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/221/2018 Постанова винесена суддею Волошиним В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Кириленка Р.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кириленка Р.О. стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада

2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада

2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 04 жовтня 2017 року о 23 год. 50 хв., керував автомобілем марки «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, по

вул. Олени Теліги, 11/8 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння (характерний запах алкоголю з порожнини, нестійка хода, виражене тремтіння рук), від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кириленко Р.О. просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року та закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи неповно та не об'єктивно, не з'ясував усі істотні обставини справи, не допитав свідків, окрім того невірно виклав у постанові пояснення ОСОБА_2, надані безпосередньо в судовому засіданні, при цьому висновки суду в постанові про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення не ґрунтуються на матеріалах справи.

Щодо фактичних обставин справи апелянт зазначає, що ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції приблизно о 23 годині 04 жовтня 2017 року з підстав не підсвічування номерного знака автомобіля. Далі працівники поліції висловили підозру про перебування ним у стані алкогольного сп'яніння і запропонували пройти відповідний огляд за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер», на що він погодився. Оскільки у працівників поліції не було приладу «Драгер», ОСОБА_2 було запропоновано почекати інший наряд поліції, який повинен був доставити прилад на місце події. Прочекавши близько 40-50 хв., ОСОБА_2 намагався у працівників поліції з'ясувати скільки часу ще необхідно чекати, але, не отримавши конкретної відповіді, повідомив, що йому необхідно їхати додому, після чого поліцейський, не пропонуючи ОСОБА_2 проведення огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, у відсутність свідків, склав щодо нього протокол за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

Захисник стверджує, що свідки були залучені поліцейськими формально, після складання протоколу, тобто не були очевидцями відмови ОСОБА_2 від проходження огляду, і такі дії поліцейських обурили ОСОБА_2, внаслідок чого він відмовився на місці події підписувати протокол, отримувати його копію та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом і отримав вказані документи лише наступного дня в приміщенні патрульної поліції.

Апелянт також звертає увагу на те, що протокол, який міститься в матеріалах справи, відрізняється від протоколу, виданого 05 жовтня 2017 року поліцейським ОСОБА_2., а саме містить дописку щодо адрес свідків події. До того ж, час складання протоколу збігається з часом вчинення правопорушення, а час вчинення правопорушення суперечить іншим письмовим доказам у справі та поясненням ОСОБА_2 Зокрема, згідно з рапортом поліцейського ОСОБА_2 був зупинений о 23 год. 15 хв., після чого у нього начебто було виявлено ознаки сп'яніння та складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте відповідно до постанови поліцейського Сідляренка Р.І. про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, водій ОСОБА_2 вчинив це правопорушення 04 жовтня 2017 року о 23:41:28 і в даній постанові не йдеться про виявлені у ОСОБА_2 ознаки сп'яніння, що вказані у рапорті та протоколі поліцейського Заграя Т.О., а відтак протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та є недопустимим доказом у провадженні.

Крім того, як зазначає захисник, письмові пояснення свідків, які підтвердили відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, є формалізованими, оскільки викладені на однотипних бланках, які були заповнені поліцейським самостійно, а також не містять відомостей: стосовно місця і часу їх складання, щодо наявності у ОСОБА_2 видимих ознак сп'яніння та яких саме, чи були свідки одночасно присутніми під час пропозиції поліцейського водію ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння. Отже, письмові пояснення свідків є сумнівними доказами у справі.

За вказаних обставин, захисник вважає, що працівником поліції безпідставно було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і в справі немає доказів його вини у вчиненні цього правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника Кириленка Р.О. на підтримкуапеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додатково надані докази, прихожу до висновку, що апеляційна скарга захисника Кириленка Р.О. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) таПорядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість

ОСОБА_2 у порушенні ним п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався на протокол про адміністративне правопорушення від 04 жовтня 2017 року серії БР № 101087, письмові пояснення свідків, у той же час, указуючи в постанові, що ОСОБА_2 вину не визнав, належним чином не перевірив його доводів на обґрунтування такої позиції, зокрема тверджень про те, що працівники поліції не пропонували йому огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, а запрошення свідків відбулося вже після складання протоколу, отже і не спростував їх, не дивлячись на те, що вони стосувалися питання дотримання працівниками поліції вимог законодавства.

Враховуючи наведене, вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення допустив неповноту та однобічність з'ясування її обставин, а за результатами апеляційного розгляду слід визнати обґрунтованими доводи скарги захисника про те, що висновки судді в постанові не відповідають фактичним обставинам провадження і не підтверджуються доказами у справі.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що 04 жовтня 2017 року близько 23 години, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, по в ул. Олени Теліги, 11/8 в м. Києві, він був зупинений працівниками поліції з тих підстав, що не підсвічувався номерний знак автомобіля. Далі, при спілкуванні з поліцейським, останній висловив підозру про перебування ним у стані алкогольного сп'яніння та запропонував пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер», на що він погодився, бо не вживав алкогольних напоїв. Оскільки у працівників поліції не було приладу «Драгер» йому було запропоновано зачекати інший наряд поліції, який повинен був доставити такий прилад. Коли пройшов значний проміжок часу, він запитав у поліцейського скільки ще часу необхідно чекати і, не отримавши відповіді, повідомив, що не бажає більше чекати поки привезуть прилад для проведення огляду, після чого поліцейський склав відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2 стверджував, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, а свідки, які начебто підтвердили його відмову від проходження огляду, були залучені вже після складання протоколу, до того ж він у присутності свідків не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Для перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції неодноразово приймалися заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які в протоколі та окремих поясненнях формально підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Проте зазначені свідки до суду не з'явилися, встановити чи дійсно вони проживають за вказаними у протоколі адресами неможливо.

З огляду на доводи ОСОБА_2 і заперечення щодо вчинення адміністративного правопорушення, а також зміст письмових пояснень свідків, які викладені на певних бланках і не містять інформації щодо конкретних обставин, за яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, враховуючи неявку свідків у судове засідання і неможливість перевірки їх письмових пояснень та з'ясування тих обставин, які мають суттєве значення для прийняття рішення в справі, письмові пояснення свідків не можна визнати допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суд не бере їх до уваги.

Крім того, для встановлення обставин зупинки транспортного засобу і складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 судом апеляційної неодноразово викликалися в судове засідання: інспектор патрульної поліції Заграй Т.О., який склав відповідний протокол та інспектор патрульної поліції Сідняренко Р.І., який оформив письмові пояснення свідків події, але поліцейські до суду не з'явилися.

Від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на запит суду надійшли відеозаписи з камери/відеореєстратора поліцейського (а.с. 53, 56), які є ідентичними та стосуються вказаної події, проте вони відображають лише підстави та обставини зупинки 04 жовтня 2017 року поліцейськими автомобіля марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, але не містять подальшого перебігу подій, які безпосередньо стосуються події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та дій поліцейських, пов'язаних із оформленням протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, слід визнати, що жодним допустимим доказом у справі не спростовуються пояснення ОСОБА_2 про те, що 04 жовтня 2017 року о 23 год., після зупинки його транспортного засобу «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, поліцейськими не були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції і Порядку, зокрема, в присутності свідків не пропонувалося ОСОБА_2 проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, прихожу до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 відомості про керування ним 04 жовтня 2017 року о 23 год. 50 хв., по вул. Олени Теліги, 11/8 в м. Києві, автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та відмову від огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп'яніння, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджуються доказами, отже і протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати доказом вини ОСОБА_2 у розумінні ст. 251 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, що судове рішення стосовно ОСОБА_2 суддею місцевого суду постановлено з порушенням вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 268, 280 КУпАП, а тому воно підлягає скасуванню. Оскільки в справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу цього правопорушення. Отже, апеляційна скарга захисника Кириленка Р.О. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Кириленка Руслана Олександровича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада

2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко