Провадження № 33/4820/125/18
Справа № 670/593/18 Головуючий в 1-й інстанції Потапов О. О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Коростелкіної Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, не працює, пенсіонера,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 26 липня 2018 року о 18 год. 45 хв. в смт. Віньківці по вул. Відродження, керував автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю, нестійка хода, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності свідків на місці зупинки та у Віньковецькій ЦРЛ, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. Апелянт вказує, що транспортним засобом він не керував, а працівниками поліції були порушені вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкцї про порядок виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного сп'яніння. Суд першої інстанції не врахував допущених порушень при складанні протоколу поліцейськими, протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Судом надана невірна оцінка доказам, порушено вимоги ст.252 КУпАП, неповно і необ'єктивно досліджено всі обставини справи в їх сукупності. Зазначене в поясненнях свідків не відповідає фактичним обставинам, які викликають сумніви щодо їх достовірності, в зв'язку з чим було заявлено клопотання про їх виклик, однак не допитано через їх неявку. В матеріалах справи відсутні відомості про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис з свідоцтвом, що стосується технічного приладу. В постанові не відображено та не спростовано його клопотання щодо закриття провадження у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Розгляд справи відбувся у його відсутність, хоча було заявлене клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в медичному закладі та проведення подальшого розгляду справи за його участю, проте суд до уваги дане клопотання не прийняв.

В засідання апеляційного суду 27 листопада 2018 року ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з'явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило. Тому, апеляційний суд вважає за можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 (в попередньому судовому засіданні) в підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставинах, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказах.

В суді першої інстанції апелянт не визнавав себе винним, повідомив, що керував автомобілем, проте алкоголь не вживав. Він чотири дні працював, не спав, не відпочивав, дуже втомився, тому в нього було червоне обличчя і втомлений зовнішній вигляд. В медичний заклад він погоджувався проїхати. Проте в наступних судових засіданнях ОСОБА_2 змінив свої показання, без обґрунтування такої позиції, повідомив суду, що він не керував автомобілем, ним керувала інша особа, тому він і не повинен був проходити огляд на стан сп'яніння. Такі ж показання давав і під час апеляційного розгляду.

Однак апеляційний суд критично оцінює такі його доводи, як намагання уникнути настання відповідальності за вчинене, позаяк такі його доводи спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Згідно даних відеозапису фіксування правопорушення працівниками поліції видно, що коли працівники поліції під'їхали до автомобіля апелянта, ОСОБА_2 сидів на водійському сидінні та на запитання поліцейських щодо причин зупинки, повідомив, що зупинився на узбіччі дороги оскільки почував себе погано (щось з серцем). На пропозицію поліцейських в подальшому вийшов з автомобіля та пішов діставати документи з пасажирської сторони автомобіля. На той час ОСОБА_2 не оспорював того факту, що він керував автомобілем, підтверджував факт, що він добирався з м. Нова Ушиця у м. Віньківці до товариша. При цьому апелянт не виказував жодних заперечень з приводу тих обставин, що автомобілем він не керував, не заперечував, що вживав алкоголь напередодні (у відповідь на запитання працівників поліції щодо відчутного запаху спиртного). В подальшому, коли під'їхали його товариші, вже вказував, що автомобілем керував не він, а його товариш. З відеозапису видно, що апелянт не оспорював факту наявності в нього ознак вживання алкогольних напоїв (повідомив що напередодні ввечері вжив 100 г горілки), також поліцейськими роз'яснено його право пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки та в медичному закладі в присутності двох свідків (присутність яких теж зафіксована на відео). За таких обставин доводи апелянта в апеляційному суді, що він не керував автомобілем, а автомобілем керував його знайомий, що в нього не було ознак сп'яніння, та що йому не пропонували огляд в медичному закладі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі суперечливі доводи апелянта та показання свідка ОСОБА_4, прийнявши до уваги показання свідка - працівника поліції ОСОБА_5, які узгоджуються з даними відеозапису.

Апеляційний суд також зауважує, що як видно з даних переглянутого відеозапису видно, що в ході тривалого спілкування з поліцейськими, ОСОБА_2 жодного разу не згадав прізвище ОСОБА_4, як особу, що керувала його автомобілем.

Той факт, що автомобіль ОСОБА_2 не був безпосередньо зупинений поліцейськими, не дають підстав для інакшого висновку, ніж зроблений судом першої інстанції, позаяк зібрані докази в сукупності давали підстави для висновку, що до зупинки ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками вживання алкогольних напоїв.

Під час апеляційного розгляду підтвердив той факт, що він в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, підтверджував такий факт і в поданій апеляційній скарзі, вказуючи на присутність при цьому свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були зупинені та запрошені поліцейськими.

Доводи апелянта, що в складеному протоколі не зазначено свідків (а.с.1) не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що працівниками поліції було порушено вимоги оформлення протоколу, оскільки пояснення свідків додані до матеріалів справи, вказані обставини не дають підстав для визнання протоколу недопустимим доказом. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оспорював факту своєї відмови від проходження огляду в присутності двох свідків. Обставинами справи не викликалась необхідність у виклику та допиту судом першої інстанції свідків, тому такі твердження апелянта, які, на його думку, вказують на неповне з'ясування судом всіх обставин провадження, зважаючи також на наявний відеозапис, на увагу не заслуговують. Не наполягав на їх виклику і під час апеляційного розгляду.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 26 липня 2018 року був складений поліцейським СРПП Віньковецького ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_5, того ж дня, о 18 год. 45 хв. по вул.Відродження, в смт.Віньківці, ОСОБА_2 керував автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю, нестійка хода, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (а.с.1). Апелянт відмовився від написання пояснень та відмовився від підписання у всіх відповідних графах протоколу щодо ознайомлення з часом розгляду справи, про тимчасове вилучення посвідчення водія, отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом (а.с.1).

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, порушення ходи, зміни кольору шкіри.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2, керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), даними відеозапису, дослідженого під час судового розгляду, з яких видно, що поліцейський вказував на ознаки сп'яніння та відсутність з цього приводу заперечень апелянта, а також поясненнями ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду, який підтвердив факт своєї відмови від проведення огляду в присутності двох свідків.

В поліцейських були відсутні правові підстави для примусового доставлення особи для проведення огляду в медичному закладі після того, коли він відмовився від огляду на місці зупинки. Тому такі доводи апеляційної скарги, як підстави для висновку, що поліцейськими не дотримано порядку направлення водія для проведення огляду, не можуть бути враховані, зважаючи, що з переглянутого відеозапису видно, що він відмовився від огляду і в медичному закладі.

Твердження апелянта, що в матеріалах адміністративного правопорушення відсутні відомості про джерело походження відеозапису, а саме відсутній номер та серія відеокамери, дату її виробництва та назви камери на яку здійснювався відеозапис, не дає підстав вважати такі докази недопустимими, зважаючи, що як видно з даних запису, такий запис здійснювався на нагрудну камеру поліцейського ОСОБА_5

В разі згоди на проходження огляду на стан сп'яніння направлення поліцейського на огляд мало б залишатись в медичному закладі, відтак, за відсутності бажання пройти огляд в медичному закладі, за відсутності правових підстав для примусового його доставлення в медичний заклад, відсутність в матеріалах справи направлення поліцейського про направлення ОСОБА_2 для проведення огляду в медичному закладі (від проходження якого апелянт відмовився), не вказує про недотримання поліцейськими вимог відповідної Інструкції.

З врахуванням викладеного, підстав вважати покладені в основу доведеності вини ОСОБА_2 докази недопустимими доказами, про що вказує апелянт в своїй скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Судом першої інстанції ретельно перевірялись доводи апелянта про те, що він транспортним засобом не керував. Суд, спростовуючи такі твердження апелянта, навів в постанові суду обґрунтування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд. Доводи апелянта, що в той день 26 липня 2018 року за кермом транспортного засобу він не був, а був свідок ОСОБА_4, спростовуються показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка - працівника поліції ОСОБА_5 (підстави сумніватись в яких відсутні), при цьому, критично оцінюючи показання свідка ОСОБА_4, суд першої інстанції врахував, що цей свідок відсутній на відеофіксації, коли поліцейські підійшли до автомобіля, з-за керма якого вийшов ОСОБА_2 та який вказував про зупинку через начебто проблеми з серцем та впродовж тривалого часу не вказував, що автомобілем керував хтось інший, намагався уникнути проходження огляду, вказував при цьому, що обізнаний з процедурою такого огляду, як колишній працівник міліції.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо позбавлення його судом права взяти участь в судовому засіданні, а суд розглянув справу в його відсутність, не взяв до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи та його бажання особисто брати участь в судових засіданнях, незважаючи на його хворобу та перебування в лікарні, то такі доводи апелянта, як підстави для скасування постанови суду, не можуть бути враховані з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було подано заяву з вимогою про долучення до матеріалів справи довідки Новоушицької ЦРЛ про перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 з 9 жовтня 2018 року, яку суд першої інстанції взяв до уваги та ухвалив відкласти розгляд справи. В подальшому апелянта та його представника було належним чином повідомлено про наступне слухання справи (19 жовтня 2018 року), в яке учасники провадження не з'явилися. В наступне судове засідання 26 жовтня 2018 року апелянт повторно не з'явився, а представником було подано клопотання про закриття розгляду справи у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та заяву про продовження розгляду справи у відсутність представника ОСОБА_3, а тому суд мав можливість проводити подальший розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 та його представника, які належним чином були повідомлені. Доказів, що стан здоров'я ОСОБА_2 перешкоджав можливості йому взяти участь в судовому засіданні, матеріали справи не містять.

Наявні в провадженні докази не свідчать про неможливість залишити медичний заклад з метою відвідування судового засідання, в разі наявності в апелянта бажання взяти участь в судовому розгляді. Твердження апелянта, що стан його здоров'я перешкоджав можливості його участі в судовому розгляді, не можуть бути враховані. Згідно виписки із медичної картки № 3074 (а.с. 127) ОСОБА_2 перебував в медичному закладі з 9 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року та виписки № 3427 з 22 жовтня 2018 року по 27 жовтня 2018 року. Апеляційний суд зауважує, що після виписки з лікарні 19 жовтня 2018 року апелянт не повідомив про це суд та відразу не надав підтверджуючих документів.

Всі ці дії в сукупності вчинялись апелянтом, на переконання суду першої інстанції, з метою затягування розгляду справи, з чим погоджується апеляційний суд, відтак в суду першої інстанції були всі підстави для розгляду справи в відсутність особи, що притягується до відповідальності, законодавством не передбачено необхідності обов'язкової участі особи, яка притягується до відповідальності згідно ст. 268 КУпАП, а його представник не побажав приймати участь в останньому судовому засіданні. Підстави для скасування постанови суду першої інстанції з цих підстав відсутні. До того ж апеляційний суд враховує, що його права, передбачені положеннями статті 268 КУпАП, в тому числі права надавати пояснення, користуватись правовою допомогою, подавати докази та брати участь в їх дослідженні, тощо, відновлені під час апеляційного розгляду, а свідок ОСОБА_5 був допитаний судом першої інстанції за участю ОСОБА_8, необхідності повторного допиту ОСОБА_5 в суді першої інстанції за його участю, апелянт не навів.

В суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження в справі з підстав, заявлених представником апелянта, а невідображення в постанові суду даних про факт подання такого клопотання не вказує, що судом постановлено рішення без дотримання вимог ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя