П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2018 Справа №607/3065/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О.М.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю

прокурора Штурма Н.В.

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності ОСОБА_2

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого юристом ПП «Качан 07», жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції»,-

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області одержано з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України для розгляду матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Як вбачається із протоколу №0900027 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 20.02.2018 р., ОСОБА_2, працюючи на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області (суддя у відставці), будучи згідно підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, а також відповідно до ст. 1, ст. 45 та ч. 2 ст. 52 Закону субєктом декларування, після отримання доходу у вигляді вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою на суму 100 898,45 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, без поважних причин, в установлений законом термін, тобто за період з часу з 17.02.2017 року по 27.02.2017 року, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не визнав, посилаючись на ті обставини, що він являється суддею у відставці і не є субєктом вказаного адміністративного правопорушення. Також, ним було подано е-декларацію в день звільнення, 15 лютого 2017 року, а тому в його діях відсутній умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Прокурор в судовому засіданні просить притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення, так як вважає, що в його діях наявний склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з липня 1999 року по серпень 2008 року працював на посаді судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області, із 05 серпня 2008 року суддя апеляційного суду Тернопільської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №164/0/15-17 від 31 січня 2017 року, вирішено: звільнити ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Тернопільської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Згідно із наказом голови апеляційного суду Тернопільської області №34-К від 15.02.2017 року, припинено трудові відносини ОСОБА_2 з апеляційним судом Тернопільської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя №164/0/15-17 від 31 січня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Тернопільської області у відставку» та відрахувати його зі штату апеляційного суду 15 лютого 2017 року. Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності апеляційного суду Тернопільської області виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за посадою судді апеляційного суду Тернопільської області станом на 15 лютого 2017 року.

Як вбачається із інформації викладеній в листі начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності №846/18 вх від 13.02.2018 р., платіжного доручення №74 від 15 лютого 2017 року, витягу з відомості №8 на виплату розрахункових за лютий 2017 року, розрахункові листи за лютий 2017 року, сума отриманих коштів ОСОБА_2 на картковий рахунок при звільненні (за мінусом відрахувань) становить 100 898,45 грн., які перераховано відповідно до даних платіжного доручення.

Згідно із частиною 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як вбачається із відомостей, які вказані у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_2, 03.02.2017 р. було подано щорічну декларацію за 2016 рік, 08.02.2017 р. подано виправлену декларацію за 2016 рік, 15.02.2017 р. подано декларацію перед звільненням, у якій було відображено вихідну допомогу в розмірі 95040,00 грн., які було зараховано на картку ОСОБА_2 16 лютого 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_2 вказуючи у декларації після свого звільнення, яку подав 15.02.2017 р., загальну суму отриманого доходу, в тому числі і того, який перевищує поріг у 50 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2017 року, повідомив НАЗК про сукупний грошовий дохід, у який була включена сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 95040,00 гривень.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що ОСОБА_2 виконав приписи частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

У матеріалах справи не міститься доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_2 вини у формі прямого чи не прямого умислу за неповідомлення про суттєві зміни у своєму майновому стані Національного агентства з питань запобігання корупції. Більше того, дії ОСОБА_2 свідчать про відображення ним спірної суми вихідної допомоги судді у декларації, яка була подана ним у день свого звільнення, тобто 15 лютого 2017 року.

Крім цього, суд зазначає, що ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Системний аналіз вжитого в ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст.36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема із положень Закону України «Про державну службу» (ст..83), Закону України «Про статус народного депутата» (ст. 4), тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом із тим, із цього правила є винятки.

Так, Закон України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення зазначеного Закону повністю кореспондують зі ст..126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття.

Зокрема, відповідно до ч. 7 ст. 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним.

Частина шоста ст. 126 Конституції України зазначає, що підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоровя; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3)вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обовязками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обовязку підтвердити законність джерела походження майна.

Крім цього, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом згідно із ст. 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є саме припинення повноважень судді. Звільнення судді з підстав, передбачених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті вищезазначених норм Конституції та Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_2, тобто суддя, який звільнився з підстав визначених ч.6 ст.126 Конституції України, внаслідок подання ним заяви про відставку, не може бути субєктом в розумінні ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що матеріалами адміністративної справи не доведено вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, тому вважаю, що адміністративне провадження відносно нього підлягає закриттю на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись статтями ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, закрити на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяОСОБА_3