22.05.2018 Справа № 696/92/18
№ 3/696/140/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Камянка

Суддя Камянського районного суду Черкаської області Шкреба В.В.,

за участі прокурора Іщенко Т.В.,

особи, щодо якої вирішується питання

про притягнення до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли з Апеляційного суду Черкаської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого суддею Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, розлученого, має на утриманні дочку, яка продовжує навчання, являється учасником бойових дій та АТО, інвалід 2 групи, українець, громадянин України, проживає і зареєстрований по пров. Серпа і Молота, б. 5 в м. Сміла Черкаської області,

за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, -

встановив :

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на посаді голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, будучи згідно підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, 27 березня 2017 року уклав кредитний договір № 7935.23.01.2452 з ПАТ «КРЕДОБАНК», відповідно до якого отримав кредит для купівлі автомобіля в сумі 603 776 грн. 25 коп., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року (тобто на суму 80 000 грн.), та в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, без поважних причин, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав та показав, що кредитних коштів він не отримував, а вони були автоматично перераховані на рахунок юридичної особи продавця транспортного засобу, і даний факт вже був предметом перевірки правоохоронних органів та постановою Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року провадження по справі за ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно нього закрито за реабілітуючою підставою.

Прокурор, наводячи висновок у справі, просила визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення.

Всебічно, повно і обєктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, оцінивши за власним переконанням докази, суд приходить до наступних висновків.

За змістом статей 252 та 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням статті 9 КУпАП під адміністративним правопорушенням (проступком) слід розуміти протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади запобігання корупції» правопорушення, повязане з корупцією є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Обовязковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Статтею 172-6 ч.2 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п.2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З матеріалів справи вбачається, що одним з доказів вини ОСОБА_1 сторона обвинувачення вважає постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року, якою останнього визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП по факту неповідомлення ним про зміни у майновому стані через набуття у власність транспортного засобу, на який отримувався кредит, про який йдеться у протоколі № ГП 507761 від 15 січня 2018 року, що розглядається судом (а.с. 110).

Водночас, як випливає з наданих стороною захисту доказів вказана постанова суду від 06 вересня 2017 року скасована судом апеляційної інстанції, та постановою Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_1 провадження закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оскільки постанова Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року набрала законної сили і є не скасованою, суд вважає, що існує обовязок врахувати висновки викладені у ній при розгляді нової справи.

Так, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 «15.03.2017 року уклав з ПрАТ "Черкаси-авто" договір купівлі-продажу автомобіля "КІА Sportage", 2017 року випуску, загальною вартістю 785400 грн..

25.03.2017 року у відповідності до заяви ОСОБА_1 від 25.03.2017 року за № 115196117 до Територіального сервісного центру 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, автомобіль "КІА Sportage", 2017 року випуску, офіційно зареєстровано за останнім на праві приватної власності.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що у березні 2017 року він продав належний йому автомобіль Рено «Дастер», та, маючи намір на придбання нового автомобіля, він кошти, отримані від його продажу, вніс в рахунок першого внеску у ПрАТ «Черкаси-Авто». Оскільки всієї суми, необхідної для придбання нового автомобіля не вистачало, то він уклав кредитний договір з ПАТ «Кредобанк», який надав 603776,25 грн. для придбання автомобіля. Особисто ці кошти він не отримував. Дані обставини підтверджуються кредитним договором № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року. Одночасно між ним та ПАТ «Кредобанк», з метою забезпечення виконання щодо погашення кредиту, нотаріально укладено договір застави № 7935.23.01.2452/S-1 згідно якого придбаний автомобіль КІА переданий у заставу банку. Тобто на сьогоднішній день він лише формально є власником придбаного автомобіля, однак не може ним розпорядитися, не сплативши всю суму кредиту. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що у нього, як судді, на розгляді перебувала значна кількість справ в зв'язку з чим він не мав достатньо часу слідкувати за змінами в антикорупційному законодавстві, і був переконаний у тому, що про продаж та придбання автомобіля, про отриманий кредит, сплачені за ним кошти, йому потрібно буде зазначити у декларації за 2017 рік до 1 квітня 2018 року. Самостійно він свою електронну декларацію не заповнював, оскільки не мав для цього достатніх навиків, а доручив це працівникам суду, тому інформацію, яка вказана на сайті НАЗК, не читав. Випадково дізнавшись із публікацій у мережі Інтернет про те, що він повинен вносити дані у електронну декларацію про зміну майнового стану, у той же день він ці зміни вніс.»

Як зазначено у постанові суду апеляційної інстанції у ОСОБА_1 був відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, так як він не приховував купівлі транспортного засобу, для цього уклав відповідні договори кредиту та застави, офіційно отримав свідоцтво про реєстрацію за ним нового транспортного засобу. Крім цього, після того як дізнався про необхідність подання відомостей про суттєві зміни, які відбулися у його майновому стані, він подав їх 22 червня 2017 року.

Такі висновки встановлені судовим рішенням, є преюдиціарними, окремому доказуванню не підлягають і є обовязковими при розгляді нових матеріалів стосовно ОСОБА_1, так як повязані з кредитом, який ним оформлювався для придбання озвученого транспортного засобу.

Суттєвою для розгляду справи являється встановлена судом апеляційної інстанції обставина того, що «з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 при купівлі автомобіля "КІА Sportage" частину коштів отримав від продажу автомобіля Рено «Дастер», а інша частина є кредитними коштами про що свідчить договір кредиту № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року.»

Таким чином, при розгляді справи слід встановити чи існувала взагалі зміна у майновому стані ОСОБА_1 через отримання ним кредиту, і чи повязує чинне законодавство України факт отримання кредиту особою з поняттям «дохід», оскільки тільки в такому разі можливо говорити про зміну у майновому стані особи.

Як випливає зі змісту кредитного договору № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року (а.с. 29-32) ОСОБА_1 не отримав «на руки» кредитні кошти на суму 603 776 грн. 25 коп., а він погодив банку здійснити передачу таких коштів на транзитний рахунок ПрАТ «Черкаси-Авто», в якому він купляв транспортний засіб. Вказана обставина сторонами не заперечувалась.

Озвучений кредитний договір складений на умовах оплатності та поворотності, тобто ОСОБА_1 не отримав у власність кредитних коштів, а банк одразу перерахував їх на придбання майна.

При цьому, жодне положення вказаного договору не містить даних про те, що борг для ОСОБА_1 є прощеним і його не потрібно його повертати, а навпаки останній повинен повернути кошти строком до 26 березня 2024 року, разом з процентами та комісією за користування ними.

Зміст вказаного договору свідчить, що він є типовим для кредитних відносин.

Згідно статті 164.1 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За статтею 164.2.17 д) Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

З огляду на такі ознаки та поворотність оформленого ОСОБА_1 кредиту, кошти з банку на придбання транспортного засобу не можуть вважатись доходом згідно чинного законодавства України, так як він їх власником не став, кредитне зобовязання не було йому прощено, і наручно він їх не отримував, а сам кредитний договір незавершений і діє до 26 березня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_1 мав обовязок відобразити оформлений кредит як фінансове зобовязання при подачі звичайної електронної декларації, проте обовязку подавати повідомлення про зміну у його майновому стані у нього не виникло.

Слід також зазначити, що чинне законодавство України не містить визначення «зміна майнового стану фізичної особи», а тому таке поняття є оціночним, проте це не дає можливості вільно трактувати таке поняття, коли вирішується питання про відповідальність особи.

Суд має констатувати наявність протиріч у законодавстві України щодо правового визначення з даного питання.

В даному випадку, суд вважає за необхідне застосувати норми Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, так як у ст.ст. 8, 58 Основного Закону визначено, що він являється нормативним актом прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а практика Європейського суду з прав людини є обовязковою для застосування національними судами.

Європейська Комісія за демократію через право у Доповіді щодо верховенства права зазначала, що однією з складових верховенства права є правова визначеність, вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуації правовідносин, що виникають.

Так, у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 році) Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом» є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватись цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

Про це ж йдеться і у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2004 року по справі «Пукх проти Естонії», згідно якого кримінальне право не повинно надмірно тлумачитись на шкоду обвинуваченому.

Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформував у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи може мати негативні наслідки та привести до сваволі.

У звязку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у діянні, передбаченому ч.2 ст. 172-6 КУпАП є недоведеною через відсутність складу правопорушення, а саме субєктивної та обєктивної сторони, а тому провадження відносно нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись, статтями 7, 9, 252, 280, 283 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол № ГП 507761 від 15 січня 2018 року) про вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, прокурором через Камянський районний суд Черкаської області до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя