Справа № 542/1142/18
Провадження № 3/542/344/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Афанасьєва Ю.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Янко Л.О.,

прокурора Дашівського С.І.,

особи, відносно якої порушено питання притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які складені Управлінням захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2018 року в провадження Новосанжарського районного суду Полтавської області після до оформлення надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення № 198 від 27.08.2018 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, згідно із яким ОСОБА_1, будучи завідувачем Новосанжарської державної нотаріальної контори, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобіганню корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобіганню корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування, а саме 08.04.2018 року, подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, не визнав, пояснив суду, що на виконання вимог законодавства щодо додержання фінансового контролю, будучи субєктом декларування, ним несвоєчасно подано електронну декларацію у звязку з технічною помилкою електронного цифрового підпису, а саме неможливості технічного доступу до реєстру декларацій. У двадцятих числах березня поточного року він неодноразово, в тому числі і у нічний час, намагався відкрити реєстр для подачі Декларації.

У перших числах квітня 2018 року він зателефонував на гарячу телефонну лінію НАЗК з метою встановлення причини технічного збою. 04 квітня 2018 року о 03 год.47 хвил. він звертався до служби технічної підтримки НАЗК з метою зміни адреси електронної поштової скриньки. 06 квітня 2018 року о 13 год. 47 хвил. він надіслав запит на зміну ЕЦП у Єдиному Реєстрі Декларацій. 06 квітня 2018 року о 13 год.49 хвил. його заявка була успішно прийнята з одночасним повідомленням, що на час розгляду заявки він не зможе користуватися Реєстром. Після зміни ЕЦП 08 квітня 2018 року о 10 год. 42 хвил. ним була заповнена Декларація.

Додатково пояснивши, що на гарячу телефону лінію НАЗК він звернувся лише в перших числах квітня, оскільки вважав, що він не міг подати Декларацію в двадцятих числах березня через технічні збої в роботі системи Реєстру Декларацій, а не через його особисті технічні проблеми з поштовою скринькою та електронним цифровим підписом. Після усунення яких він відразу подав Декларацію.

Тому вважає, що в його діях відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому просив справу закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні прокурор викладені у протоколі про вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, підтримав, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 ознак корупційного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді штрафу у розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення серед інших є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, повязане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки відповідно до наказу Головного управління юстиції у Полтавській області від 08.08.2016 року № 1266/7, займає посаду завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори (а.с. 31).

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 року, яким затверджено розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, розяснено етапність початку роботи системи декларування у 2016-2017 роках, яка визначена рішенням Національного агентства від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 3 розділу 1 цього Розяснення система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу.

Кінцевою датою для подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2017 рік було 31.03.2018 року.

Відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 08 квітня 2018 року о 10 год. 42 хв. (а.с. 39).

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, згідно розяснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22 травня 2017 року зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо. Субєктивна же сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення.

Натомість, протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять даних про форму його вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою. Матеріали справи не містять, та прокурором в судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1, несвоєчасно подавши декларацію, мав умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

З огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення дорівнює розміру штрафів, передбачених за вчинення деяких кримінальних правопорушень (ст. 53 Кримінального Кодексу України).

У справі «Малофєєва проти Росії» серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

Згідно з відомостями, які вказані у публічній частині інформаційно- телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_1 подав Декларацію за 2017 рік лише 08.04.2018 року о 10 годині 42 хвилини, тобто несвоєчасно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав намір подати е-декларацію своєчасно та вчиняв дії, щоб її подати до Реєстру. Після невдалих спроб увійти до Реєстру він звернувся на гарячу телефонну лінію НАЗК з метою встановлення причини технічного збою. Зясувавши, що проблеми виникли у нього через адресу його електронної скриньки та електронного цифрового підпису, 04 квітня 2018 року о 03 год. 47 хвил. він звертався до служби технічної підтримки НАЗК з метою зміни адреси електронної поштової скриньки. 06 квітня 2018 року о 13 год. 47 хвил. він надіслав запит на зміну ЕЦП у Єдиному Реєстрі Декларацій. 06 квітня 2018 року о 13 год.49 хвил. його заявка була успішно прийнята з одночасним повідомленням, що на час розгляду заявки він не зможе користуватися Реєстром. Після зміни ЕЦП 08 квітня 2018 року о 10 год. 42 хвил. ним була подана Декларація (а.с. 90, 110-115).

Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу, спрямованого на вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та, відповідно, про відсутність однієї із складових його елементів, а саме субєктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 176-2, 247, 276-280, 283-285,287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_2