Справа № 181/255/18
Провадження №3/181/89/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

за справою про адміністративне правопорушення

17 квітня 2018 року смт Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Юрєва О.Ю., за участю сторін: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали по справам про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч.2 ст.123 КУпАП відносно ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2018 рокудо Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшли адміністративні матеріали у відношенні ОСОБА_1 за скоєння правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ч.2 ст.123 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №448432, 26 березня 2018 року о 03 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 на автодорозі Т-0428 керував автомобілем марки ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №448431, 26 березня 2018 року о 03 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 на автодорозі Т-0428

ЗД 17 №38 км, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1, здійснив виїзд на залізничний переїзд 38 км, коли рух через переїзд був заборонений, чим порушив п.20.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав лише у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, що стосовно адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, то останній зазначив, що вважає безпідставним та необґрунтованим складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не перебував в стані алкогольного спяніння, а ознаки алкогольного спяніння зазначені інспектором в протоколі, є не що інше, як характерні ознаки його втоми, психологічного навантаження та недосипання в останні дні. Тим паче від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі він не відмовлявся, а навпаки інспектори поліції Межівського ВП, не зясували обставин справи та не запропонували проїхати до найближчого закладу охорони здоровя та не видали йому направлення для проходження медичного огляду, щоб спростувати факт перебування в стані алкогольного спяніння.

Представник ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні наполягав на закритті провадженні по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, з підстав передбачених ст. 247 КупАП, а саме у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зважаючи на той факт, що в провадженні судді знаходиться дві справи про адміністративні правопорушення за правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ч.2 ст.123 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1, суд вважає, що, згідно ст. 36 КУпАП, вони мають бути об'єднані в одне провадження та їм слід присвоїти загальний номер справи №181/255/18 (провадження №3/181/89/18).

Таким чином, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частина ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Судом встановлено, що доказами скоєння ОСОБА_1 правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч.2 ст.123 КУпАП є протоколи про адміністративні правопорушення серії БД №448432 та БД №448431 від 26 березня 2018 року; рапорт інспектора СРПП №4 Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 26 березня 2018 року; та пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Оцінюючи рапорт інспектора СРПП №4 Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 26 березня 2018 року, як доказ скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає його недопустимим доказом адже відповідно до п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя, Міністерства внутрішніх справ №1452/735 від 09.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, не можуть бути залучені, як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумнів.

Згідно статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Таким чином з вищезазначеної норми вбачається, що у випадку, якщо водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, останній направляється уповноваженою особою поліції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоровя. І лише в разі, якщо водій транспортного засобу спочатку відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а потім відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоровя, тільки в такому випадку уповноважена особа поліції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Пунктом 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованого в МЮ України11.11.2015 року за №1413/27858, також передбачено що у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані алкогольного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 таке направлення відсутнє, що свідчить про те що працівник поліції у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоровя для проходження огляду на стан спяніння. В письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоровя.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду на стан алкогольного спяніння, що у свою чергу відповідно до п.22 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованого в МЮ України11.11.2015 року за №1413/27858 свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Також оцінюючи докази, суд вважає недопустимим доказом акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1, у звязку з тим, що у порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, вищезазначений акт не зазначено в додатках до протоколу про адміністративні правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 серії БД №448432.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Однак як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів адміністративної справи, докази відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі відсутні, що в свою чергу не узгоджується з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на підставі протоколу здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1, складений з істотним порушенням вимог чинного законодавства, тобто протокол не відповідає вимогам ст.ст. 256, 266 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, щодо якої складено протокол, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

За таких обставин вважаю недоведеною вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, тобто у вчиненні даного правопорушення, а тому вважаю за необхідне справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Що ж стосовно звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, суд вивчивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що належним способом здобуто достатньо доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 123 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №448431 від 26 березня 2018 року.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Обставин, що відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 34 КУпАП пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 суд визнає те, що правопорушення скоєно вперше та останній щиро розкаявся.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, відсутності обставини, що обтяжують відповідальність, особи порушника, який свою вину визнав та в скоєному щиро розкаявся, ОСОБА_1 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 123 КУпАП та піддати останнього адміністративному стягненню у вигляді штрафу, без оплатного вилучення транспортного засобу, передбаченого санкцією ч.2 ст.123 КУпАП, як найбільш доцільне і достатнє для виправлення.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, яка й приймається для розрахунку розміру штрафу по призначеному стягненню.

Таким чином, для розрахунку розміру штрафу по призначеному покаранню суд за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян приймає суму в розмірі 17 гривень.

Такої ж позиції дотримався Верховний Суд України під час винесення постанови від 01 жовтня 2015 року по справі №5-154кс15, що перебувала на розгляді судової палати у кримінальних справах цього суду.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з порушника стягується судовий збір, який станом на день винесення постанови складає 352 гривень 40 копійок.

Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст.1, 23,33, ч.2 ст.36, ст.173, ч.1 ст.130 КУпАП та, керуючись ст.ст.221, 249, 252, 283, ч.1 п.1 ст.284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Об'єднати справи про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 № 181/254/18 (провадження № №3/181/88/18) по ч.1 ст.130 КУпАП та №181/255/18 (провадження №3/181/89/18) по ч.2 ст.123 КУпАП, в одне провадження, присвоївши об'єднаним справам №181/255/18 (провадження №3/181/89/18).

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 (трьохсот п'ятидесяти двох) гривень 40 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Cуддя: О. Ю. Юр'єв