Справа № 466/9227/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 33/783/259/18 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року апеляційний суд Львівської області у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського суду м. Львова від 01 лютого 2018 року, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та оштрафовано його на 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10200 (десять тисячі двісті) гривень в доход держави з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 (сорок) коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 12 листопада 2017 року о 06.27 год. керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Львові по вул. Липинського, 3 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою захисник ОСОБА_2 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказує, що судом не здобуто жодних доказів керування ОСОБА_1 автомобілем у дату та час, що вказані в протоколі серії БР№161478 від 12.11.2017 р. Зазначає, що постановою судді Шевченківського районного суду від 01.12.2017 р. закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1, оскільки судом встановлено, що останній 12.11.2017 р. не керував транспортним засобом, а керувала ОСОБА_3 Вважає, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані сп'яніння, а саме перебування за кермом в стані сп'яніння не є караним діянням. Зазначає, що ОСОБА_1 самообмовив себе, коли повідомив поліцейському про те, що саме він керував транспортним засобом.

Заслухавши думку правопорушника та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримуючи апеляційну скаргу пояснив, що транспортним засобом керувала ОСОБА_3, а він себе оговорив, автомобілем не керував.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 підтримуючи апеляційну скаргу зазначив, що ОСОБА_1 напередодні вживав алкоголь, однак автомобілем не керував. Автомобіль перепаковувала ОСОБА_3 В неї внаслідок ДТП виникла істерика і вона пішла додому, а ОСОБА_1 розбирався з поліцією і сказав, що це він керував автомобілем, тим самим оговорив себе.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із порушенням ним п.п. 2.9а ПДР України, а саме у тому, що він 12 листопада 2017 року о 06.27 год. керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Львові по вул. Липинського, 3 в стані алкогольного сп'яніння.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, всупеч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав стягнення в межах санкції вказаної статті. При цьому такий висновок суду першої інстанції підтверджується наявними у справі доказами, а саме: даними протоколу серії БР № 161478 від 12.11.2017 року, результатом тесту на алкоголь Drager від 12.11.2017 року, акту огляду на стан алкогольного сп'яніння, згідно яких встановлено, що за результатами тестування у ОСОБА_1 проба позитивна 1,87 %, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Покликання апелянта про те, що судом не здобуто жодних доказів керування ОСОБА_1 автомобілем 12.11.2017 р. є безпідставними і як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 неодноразово стверджував у своїх поясненнях, що саме він перебував за кермом автомобіля, на думку апеляційного суду, дані покликання свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не слід приймати до уваги покликання ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Львова, якою його звільнено від відповідальності за ст.124 КУпАП за відсутністю події і складу в його діях правопорушення, оскільки при розгляді даних матеріалів досліджувався факт вчинення ДТП, а не перебування за кермом автомобіля у стані сп'яніння.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.