П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.06.2018 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я. за участю секретаря судового засідання Левицького М.І, прокурора Курача Ю.І., заступника начальника відділу Львівського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_1, Захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_3 , 12 травня 1988 року

народження, старшого інспектора відділу адмінпрактики

Управління патрульної поліції у Львівській області

Департаменту патрульної поліції Національної поліції,

ст. лейтенанта поліції, проживаючу та зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, буд., № 19АДРЕСА_1.

за ч.2 ст. 172-6 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2018 року до Франківського районного суду м. Львова надійшли матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, пов"язаного з корупцією відносно інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1, а з 17.01.2018 року старшого інспектора адміністративної практики Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, які передані на розгляд судді.

Відповідно до протоколу №10 про адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією від 11.04.2018 року, ОСОБА_3, будучи поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції, маючи спеціальне звання «лейтенант поліції», що надає їй статусу особи, яка відповідно до підпункту «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону є суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією та повинна була своєчасно декларувати зміни у її майновому стані.

Так, відповідно до договору купівлі - продажу квартири від сьомого лютого 2017 року , ОСОБА_3 придбала квартиру № 12-а у будинку " 11-а по вулиці Карамаській в м. Львові за 189833 ( сто вісімдесят девять вісімсот тридцять три) грн.

Однак в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України " Про запобігання курупції" у десятиденний строк з моменту придбання квартири письмово не повідомила про це НАЗК.

Вказану інформацію ОСОБА_3 подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції 10.11.2017 року, тобто несвоєчасно подала повідомлення про суттєві зміни від 07.02.2017, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення «Форми змін» , чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 10 від 11 квітня 2018 рорку, датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу, тобто 11 квітня 2018 року.

В судовому засіданні адмінправопорушник ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому адмінпорушенні не визнала, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення заперечила, покликаючись на відсутність умислу. Просить закрити провадження, у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення без встановлення вини.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просить закрити провадження, у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, мотивуючи тим, що правохоронні органи на власний розсуд тлумачать поняття строків виявлення корупційного діяння. Відтак, зазначина у протоколі дата виявлення розглядуваного адмінправопорушення є невірною. Такою датою слід вважати 10 листопада 2017 року, тобто ту дату, коли ОСОБА_3 сама повідомила державні органи про зміни у її майновому стані.

Заступник начальника відділу Львівського управління ДВБ НП України, полковник поліції ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтримав повністю, пояснення дав аналогічні, викладені в протоколі. Додатково пояснив, що правопорушення виявлено під час моніторингу сайту НАЗК , відтак проводилася перевірка обставини якої він не може розкрити, оскільки такі є недоступні загалу відповідно до Закону України "Про державну таємницю". У підтвердження цьому надав письмове пояснення начальника Департаменту внутрішньої безпеки Львівського управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 30 травня 2018 року, згідно якого автор рекомендує та розяснює суду, порядок ознайомлення з доказами у відповідності з вимогами Закону україни " Про державну таємницю".

Прокурор Курач Ю.І. в судовому засіданні просить суд визнати ОСОБА_3. винною у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення з призначенням стягнення, погоджуючись із поясненнями представника органу, що склав протокол., надавши при цьому письмовий висновок складений н6им, як прокурором відповідно до вимог ст. 250 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали адміністративних справ, суд встановив наступне.

Станом на 07 лютого 2017 року, тобто на час придбання квартири, ОСОБА_3 перебувала на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, маючи спеціальне звання «лейтенант поліції», що надавало їй статусу особи, яка відповідно до підпункту «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону була суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією та повинна була своєчасно декларувати зміни у її майновому стані відповідно до вимог національного законодавства.

ОСОБА_3, як і її захисником фактичні обставини придбання нерухомості та несвоєчасне повідомлення про це НАЗК не оспорюються, а тому судом не досліджуються фактичні обставини які сторони визнають.

У той же час, ОСОБА_3, як і її захисник в судовому засіданні заперечують дату виявлення вчинення адміністративного правопорушення та вважають безпідставним протоколя, який складено в супереч вимогам ст. 247 КУпАП.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією" № 13 від 25 травня 1998 року роз'яснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому, особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі, зокрема і питань, чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП. Будь-яке поновлення, продовження чи зупинення перебігу таких строків КУпАП не передбачено. Тому в разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення провадження у справі має бути закрито (п. 20 Постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2017 року, ОСОБА_3 внесено на сайт НАЗК повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а саме повідомлення про придбання нею 07.02.2017 року квартири на підставі договору купівлі - продажу.

Згідно протоколу №10 про адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією від

11.04.2018р., в розділі "суть адміністративного правопорушення", ОСОБА_6 звинувачується в тому, що вона 10.11.2017 року несвоєчансо повідомила НАЗК про суттєві зміниу майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які настали 07.02.2017 року.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному на обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказано дату виявлення адміністративного правопорушення 11.04.2018 року, тобто дату складання адміністративного протоколу, з яим суд категорично не погоджується, оскільки державі в особі НАЗК про несвоєчасне повідомлення ОСОБА_3 про зміни в її майновому стані стало відомо з моменту несвоєчасного повідомлення самою ОСОБА_3, тобто 10 листопада 2017 року. Отже дату виявлення інкримінованого адміністративного правопорушення необхідно пов»язувати з днем оприлюднення вказаних даних, тобто 10 листопада 2017 року. Вважаю, що саме з цього часу уповноважений орган, держави, серед яких й Львівське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, мав необхідну інформацію про несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Судом відхиляються пояснення і твердження сторони обвинувачення, тобто представника органу, що склав протокол та прокурора, про час виявлення ними правопорушення, як це зазначено у протоколі 11 квітня 2018 року, оскільки такі виходять за межі логічного.

За вказаних обставин, часом виявлення правопорушення слід вважати 10 листопада 2017 року.

Таким чином, трьохмісячний строк, передбачений ч.3 ст. 38 КУпАП протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, сплив.

При цьому слід зауважити, що інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, у даному випадку не є триваючим. У даному випадку подія адміністративного правопорушення є разовою і строк для накладення адміністративного стягнення має обраховуватись з дня його виявлення, як це передбачено ч.3 ст.38 КУпАП, а саме з дня оприлюднення нею інформації про суттєві зміни в майновому стані - 10.11.2017 року.

В свою чергу, виходячи з ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов"язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Оскільки на момент подачі матеріалів справи, строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягає закриттю відповідно до вимог ст. 277 КУпАП, згідно якої, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Приймаючи рішення у даній справі, враховую проблеми контролюючих органів у застосуванні національного законодавства в частині визначення понять , - « час вчинення» та час « виявлення» корупційного діяння, а тому виходжу із загальних правил та принципів, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, за аналогією, і зокрема ту, яка знайшла своє відображення в рішенні у справі «Веренцов проти України», яке набуло статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції.

У даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «Національне законодавство у сфері свободи зібрань має відповідати міжнародним документам, ратифікованим цією державою; визначення законності національних законів теж здійснюватиметься у їхньому контексті. Тлумачення та виконання національного законодавства також має узгоджуватися з відповідними міжнародним та регіональним правом (п.9).

Суд зазначає, що відповідно до своєї усталеної практики, яка відображає принцип, повязаний з належним відправленням правосуддя, рішення судів мають адекватно вказувати підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обовязку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі «ГарсіяРуіс проти Іспанії» (&?н;…&?р;) [ВП], заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I, з подальшими посиланнями) ( п. 84).

У своїй практиці Суд визнав, що, як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права, включно з кримінальним правом, існуватиме неминучий елемент судового

тлумачення. Завжди існуватиме потреба у розясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються. З іншого боку, хоча визначеність є вкрай необхідною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а закон повинен бути здатним встигати за обставинами, що змінюються. Відповідно багато законів неминуче сформульовані у термінах, що тією чи іншою мірою є нечіткими, та тлумачення й застосування яких є питанням практики (див., mutatismutandis, вищенаведені рішення у справах «Газета «TheSundayTimes» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. UnitedKingdom (no. 1)), n. 49, та «Коккінакіс проти Греції» (Kokkinakis v. Greece), п. 40). Функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються (див., mutatismutandis, вищенаведене рішення у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France)) ( п. 65).

Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти (див., mutatismutandis, вищенаведене рішення у справі «Газета «TheSundayTimes» проти сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. UnitedKingdom (no. 1)), n. 47; рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), від 24 квітня 1990 року, п. 29, Series А № 176-А; та «Касадо Кока проти Іспанії» (CasadoCoca v. Spain), від 24 лютого 1994 року, п. 43, Series А № 285-А). Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право (див., зокрема, mutatismutandis, рішення від 18 червня 1971 року у справі «ОСОБА_7, Оомс та Версип проти Бельгії» (DeWilde, OomsandVersyp v. Belgium), n. 93, Series A № 12). У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами (див. рішення у справі «ЛейлаСахін проти Туреччини» (&lА;…&g4;) [ВП], заява № 44774/98, п. 88, ECHR 2005-ХІ).

52. Суд повторює, що вислів «встановлено законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (див., наприклад, рішення у справах «Газета «TheSundayTimes» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (TheSundayTimes v. theUnitedKingdom (no. 1)), від 26 квітня 1979 року, п. 49, Series А № 30; «Реквеньї проти Угорщини» (Rekvenyi v. Hungary) [ВП], заява № 25390/94, п. 34, ECHR 1999-III; «Ротару проти Румунії» (Rotaru v. Romania) [ВП], заява № 28341/95, п. 55, ECHR 2000-V; та «Маестрі проти Італії» (Maestri v. Italy) [ВП], заява № 39748/98, п. 30, ECHR 2004-І) (п.63).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 21, 55 , 62 Конституції України, ст. 5,6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. 1,, 2,8, 9, 38 ст. 277, 280, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу № 465/2021/18, судове провадження № 3/465/1736/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП провадженням закрити у звязку з пропуском строку накладення адміністративного стягнення за інкриміноване адміністративне правопорушення.

Повний текст постанови буде виготовлено 07 червня 2018 року.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Суддя В. Кузь