АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5993/17Суддя 1 інстанції Ніколенко Д. М.
Номер провадження 33/774/66/К/18Суддя- доповідач Коваленко Н. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

27 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Акімової М.Д., матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, директора ТОВ «Спарта» проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 8500,00 грн.; стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 352,40 грн.

За обставин, викладених у постанові, 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області було складено протокол про адміністративне правопорушення №230/4.2-5, згідно якого він будучи посадовою особою відповідальною за додержання законодавства про працю України на очолюваному ним ТОВ "Спарта", допустив порушення вимог ч.3 ст.41 КУпАП, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 здійснювали ремонтні роботи в цеху, підсобні роботи в цеху, прибирання території цеху, вантажно-розвантажувальні роботи в цеху, що є забезпеченням виробничого циклу товариства, та роботами, що виконуються під безпосереднім керівництвом адміністрації, виконання робіт передбачає забезпечення умов та засобів праці, необхідних для виконання робіт (надання необхідного інвентарю), постійне переукладання договорів з січня 2017 року по листопад 2017 року, що вказує на наявність трудових відносин між ТОВ "Спарта" та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у зв'язку з тим, що вони фактично були допущені до роботи без укладання трудового договору, даний факт є порушенням вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, згідно якої "Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом міністрів України.

Не погоджуючись з цією постановою, після закінчення встановленого ч.2 ст.294 КУпАП десятиденного строку на її апеляційне оскарження ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також, заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови, ОСОБА_2 посилається на те, що цей строк ним пропущений з поважної причини, оскільки, присутніми під час розгляду справи судом першої інстанції вінне був, а про винесення постанови дізнався лише 05 лютого 2018 року на сайті судової влади, після чого звернувся до суду зі скаргою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що постанова підлягає скасуванню, оскільки суд не мав жодних законних підстав для її винесення. Звертає увагу на те, що в судове засідання він жодного разу не викликався та справа розглянута за його відсутності, тобто судом було порушено право на захист. Також, зазначає, що судом не взято до уваги те, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення особи дійсно в період з січня 2017 року по листопад 2017 року виконували роботи у ТОВ «Спарта», але не на підставі трудових договорів, а на підставі цивільно-правових договорів, що жодним чином не порушило їх права. Також, зазначає, що оплата за виконані роботи проводилась не за фактично відпрацьовані години, а за конкретний результат виконаних робіт за договором та не була фіксованою. Тоді як суд першої інстанції, посилаючись на акт перевірки, як на беззаперечний доказ його вини, не здійснив належної перевірки цих обставин та не врахував, що цей акт був оскаржений у встановленому законом порядку до суду. Вважає, що наведене свідчить про те, що судом не доведено поза розумним сумнівом факту допуску осіб, зазначених в протоколі до роботи без оформлення трудового договору, та не взято до уваги наявність цивільно-правових договорів між цими особами та ТОВ «Спарта», що підтверджує відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Акімова М.Д., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 доводи клопотання про поновлення строку на оскарження постанови та апеляційної скарги підтримала у повному обсязі й наполягала на їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та апеляційної скарги, перевіривши поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, а також її законність і обґрунтованість, дійшов такого висновку.

Статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 не був присутнім у суді першої інстанції при розгляді справи і оголошенні постанови, та отримав її копію лише 06 лютого 2018 року. Постанова оскаржена ним з порушенням встановленого законом 10-денного строку, оскільки він звернувся до суду з апеляційною скаргою 15 лютого 2018 року, тоді як строк на її оскарження сплинув 29 січня 2018 року (а.с.14).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки справа судом була розглянута за його відсутності, а її копія отримана ним після сплину строку на оскарження, та з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає справедливим задовольнити клопотання і поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови, а апеляційну скаргу розглянути по суті.

Частиною 7 статті 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об'єкта і цілі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки здійснення цих прав передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і зіставити їх з матеріалами судової справи.

Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції належним чином виконані не були.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 надійшла до суду першої інстанції 20 грудня 2017 року та розглянута по суті з винесенням постанови 19 січня 2018 року за його відсутності без жодного виклику чи повідомлення, чим, на, думку суду апеляційної інстанції, обмежено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя та реалізацію права на захист, про що вірно зазначено в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом його права на повний та неупереджений розгляд справи є обґрунтованими, та приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення.

За змістом ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст.245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з'ясовує обставини справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст.251,252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з цим, суд першої інстанції, дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП послався лише на наявність в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення №230/4.2-5 щодо нього та акту перевірки долученого до протоколу, не з'ясувавши при цьому всіх обставин, що мають значення у справі, чим допустив неповноту судового розгляду та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП є не доведеною поза розумним сумнівом виходячи з такого.

Так, умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об'єкт, об'єктивну і суб'єктивну сторони та суб'єкта правопорушення.

Диспозиція ч.3 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, можуть бути, як посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, так і громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю. У цьому випадку, протокол складено щодо директора ТОВ «Спарта» ОСОБА_2

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вищезазначеного, зокрема, наказ або інший документ про прийняття ОСОБА_2 на роботу та призначення його директором ТОВ «Спарта», його посадова інструкція, що унеможливлює з'ясування питання, чи є він посадовою особою, яка відповідає за додержання законодавства про працю на підприємстві та чи відноситься до його посадових обов'язків укладання трудових договорів з робітниками, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, суд при визнанні ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, без врахування вищенаведеного, безпідставно дійшов висновку, що він, будучи директором ТОВ «Спарта», тобто посадовою особою відповідальною за додержання законодавства про працю України, допустив порушення вимог ч.3 ст.41 КУпАП, не дотримавшись положень ч.3 ст.24 КЗпП України, та фактично допустив до роботи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без укладання трудових договорів з останніми.

Також, судом не взято до уваги, що на підтвердження порушень, зазначених в протоколі та в акті перевірки, наявних у справі, не додано копій договорів, які були укладені між ТОВ «Спарта» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, що унеможливлює дослідити їх, встановити в них наявність або відсутність ознак трудових договорів (контрактів) та підтвердити або спростувати факт допущення до роботи без укладання трудового договору вказаних осіб, й відповідно перевірити чи мало місце в діях ОСОБА_2 порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні пояснення як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з яких, також, було б можливо встановити предмет укладених договорів, характер фактично виконаних робіт цими особами, вид і розмір оплати за договорами.

В суді апеляційної інстанції захисником було надано копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ «Спарта» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною і скасування постанови винесеної за результатами проведеної перевірки, та рішення у цій справі на теперішній час не прийнято, що свідчить про передчасність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Отже, з урахуванням викладеного та тих обставин, що у матеріалах цієї справи наявні лише протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки, що складені співробітниками Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, та самі по собі ці докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення не є беззаперечними, суд апеляційної інстанції вважає, що винаОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, є недоведеною поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП,за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 8500,00 грн. - скасувати.

Винести нову постанову суду апеляційної інстанції, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.В. Коваленко