Номер провадження 3/521/1577/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року суддя Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 Іщенко, розглянувши у відкритому судовому засіданні справи, що надійшли з Управління поліції міста ОСОБА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючого за адресою: місто Одеса, вулиця Артилерійська, будинок № 4 В, квартира 2 б, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що 09 жовтня 2017 року о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Артилерійській, 4 В у місті Одесі не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. Після чого, ОСОБА_2 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, місце пригоди залишив. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 13.1, 2.10 а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тілесні ушкодження ніхто не отримав.

За даним фактом, інспектором УПП у м. Одесі відносно ОСОБА_2 складені протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

Постановою суду від 19 грудня 2017 року вказані справи обєднанні в одне провадження та їм присвоєно єдиний реєстраційний номер.

Постановою суду від 19 грудня 2017 року матеріали адміністративної справи повернуті до Управління патрульної поліції у місті ОСОБА_1 для належного оформлення.

30 січня 2018 року адміністративна справа після додаткової перевірки УПП у м. Одесі повернута до Малиновського районного суду м. Одеси

ОСОБА_2 у судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення від 02.11.2017 року він не підтверджує. 09 жовтня 2017 року він на автомобілі НОМЕР_1 приблизно о 22 годині приїхав за місцем свого мешкання ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 показав йому місце де він може на ніч залишити свій автомобіль. Припарковавши свій автомобіль на місце, яке йому вказав охоронець, він пішов додому. Приблизно через тиждень, до нього звернувся водій автомобілю Міцубісі - ОСОБА_4 та почав звинувачувати його в тому, що він нібито допустив зіткнення з його автомобілем. Він (ОСОБА_2 Л.) заперечував свою причетність до цієї пригоди, стверджуючи, що ніякого зіткнення він з автомобілем Міцубісі не вчиняв, та запропонував ОСОБА_4 надати йому докази, які б свідчили про його причетність до дорожньо транспортної події.

ОСОБА_4 будучи опитаний у судовому засіданні пояснив, що 09 жовтня 2017 року він залишив свій автомобіль НОМЕР_3, на парковочному місці ЖК «Фаворит». На наступний день він виявив, що на його автомобілі пошкоджений бампер та розбита протитуманна фара. Після спілкування з охоронцями і оглядом камери відео спостереження він встановив автомобіль НОМЕР_4, який був припаркований позаду його автомобіля. Через деякий час він знайшов водія автомобіля, ним виявився ОСОБА_2, який під час зустрічі не заперечував свою причетність до дорожньо- транспортної події, підтвердив той факт, що саме він допустив зіткнення з його автомобілем, при цьому ОСОБА_2 пояснив, що дуже поспішав, тому і поїхав з місця пригоди. ОСОБА_2 сказав, що весь збиток причинений внаслідок ДТП він відшкодує. Він поїхав на СТО, після чого повідомив ОСОБА_2 суму збитку, останній сказав, що це дуже для нього дорого, та почав казати, що доказів його(Савицького) вини про причетність до дорожньо-транспортної події у нього немає.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, а також пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого, суддя вважає, що провадження по справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За клопотанням ОСОБА_4 у судовому засіданні в якості свідка був опитаний ОСОБА_5, який пояснив суду, що він працює охоронником в ЖК «Фаворит» у жовтні 2017 року, точну дату не памятає, у вечірній час він робив обхід території та побачив як на територію заїхав автомобіль Хюндай. Звернувшись до водія, він запитав чи надовго він хоче залишити автомобіль, водій відповів, що до ранку. Після чого він знайшов позаду дома вільне місце, та показав його водію. Він зразу пішов на своє робоче місце, і не був присутній, коли водій припарковував автомобіль Хюндай. Через деякий час до нього звернувся водій автомобілю Міцубісі, та повідомив, що його автомобіль пошкодили, при цьому запитав, чи бачив він хто це зробив, однак він відповів, що ні не бачив. Також ОСОБА_4 запитав у нього які автомобілі стояли поруч з його автомобілем, він сказав NISSAN MAXIMA та Hyundai H 200.

На питання судді, ОСОБА_5 повідомив, що самого зіткнення не бачив, він тільки показав місце водію, де він може залишити автомобіль, і зразу ж пішов на своє робоче місце, а водій автомобілю Хюндай сам паркувався .

Суд не може прийняти як доказ винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_5 та долучені до матеріалів адміністративної справи письмові пояснення свідка ОСОБА_6, оскільки вказані особи не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а тільки засвідчили факт знаходження автомобіля Хюндай поруч з автомобілем Міцубісі.

Щодо відтвореного у судовому засіданні аудіо запису та відеозапису, який був наданий ОСОБА_4, то суддя зазначає наступне, що дані записи не підтверджують факт причетності ОСОБА_2 до дорожньо-транспортної пригоди. На аудіо запису міститься тільки розмова яка відбулася між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, однак вона не свідчить про те, що останній визнав винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення.

Що стосується відеозапису, то на ньому зображена територія ЖК «Фаворіт» після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, сам факт пригоди, яка сталася 09 жовтня 2017 року на відео не зафіксований.

Інших належних та допустимих доказів які б підтверджували причетність водія автомобілю Хюндай до дорожньо-транспортної пригоди до матеріалів адміністративної справи інспектором не долучено, та в судовому засіданні не встановлено.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наявність суттєвих протиріч в поясненнях учасників пригоди та відсутність пояснень свідків які б бачили факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди позбавляє суд зробити однозначний та обґрунтований висновок про наявність в діях конкретної особи порушень правил дорожнього руху.

Крім того, відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У даному конкретному випадку ідеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але оскільки Кодекс України про адміністративне правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону та статтю 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 247 п 1 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст. ст. 278, 277 КпАП України, - суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 про адміністративні правопорушення, передбачене ст. ст. 124, 122 - 4 КпАП України, закрити згідно до ст. 247 п 1 КпАП України у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілим через суд, що її виніс, протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя: О. В. Іщенко