Справа № 199/8469/18
ПОСТАНОВА

іменем України

21.11.2018 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйов В.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції місцем проживання зазначена адреса: м.Дніпро, вул.Берегова, 125 (Амур-Нижньодніпровський район), у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

У відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії БД №143773 про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП (далі протокол), в тому, що він, «21.10.2018 року о 12-00 години в м.Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район вул. Берегова, біля будинку №125 керував автомобілем НОМЕР_1, вживав алкогольні напої, а саме горілку у кількості 200 мл. до проходження уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, після відсторонення його від керування транспортним засобом та до прийняття рішення про спяніння водія ОСОБА_1 від проведення такого огляду, чим порушив вимоги п. 2.10 є ПДР України».

Вважають що в діях ОСОБА_1 мається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, тобто вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

ОСОБА_1 до суду не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходили.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був своєчасно повідомлений про місце і час розгляду справи працівниками поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та шляхом направлення поштового повідомлення, вважаю за можливе на підставі ч.1 ст.268 КУпАП розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши наявні докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.

ОСОБА_1 згідно своїх письмових пояснення зазначив, що 21.10.2018 року приблизно о 12-00 годині, він припаркував свій автомобіль НОМЕР_1 біля свого будинку, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул. Берегова, 125. Коли вийшов з автомобіля до нього підійшов працівник поліції, якого зацікавив вказаний автомобіль та зі слів якого перебував у орієнтуванні. Після цього він зайшов у свій будинок, де дві чарки горілки, приблизно по 100 мл., кожна.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Виходячи з формулювання фабули правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у «вживанні алкогольних напоїв, а саме горілкки у кількості 200 мл. до проходження уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, після відсторонення його від керування транспортним засобом та до прийняття рішення про спяніння водія ОСОБА_1 від проведення такого огляду, чим порушив вимоги п. 2.10 є ПДР України».

Так диспозиція п.2.10 є ПДР України передбачає, що: у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Диспозиція ч.4 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за «вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду».

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо наявності дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_1, які і не містять відомостей щодо зупинки автомобіля НОМЕР_1 на вимогу поліцейського. Натомість згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль, і тільки після цього, через деякий час до нього підійшов працівник поліції. Після бесіди з яким пішов до дому, де випив 200 г. горілки.

Таким чином виходячи з наведеного, такі дії ОСОБА_1 не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки дорожньо-транспортної пригоди за його участю не було, а автомобіль, який останній керував ним було особисто припарковано біля свого будинку, тільки після чого до нього підійшов працівник поліції.

Матеріали справи також містять відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, де відсутні відомості щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, вказаний відеозапис не містить запису, щодо зупинки вказаного автомобіля саме працівником поліції. На відео є запис, де працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння у медичній установі, від якого він не відмовлявся, а натомість погодився. Також на відео зафіксований факт відібрання письмових пояснень у ОСОБА_1, згідно яких він не заперечив, факт вживання алкоголю, після того як припарку вав свій автомобіль, біля свого будинку та зазначив, що під час керування автомобіль у стані алкогольного чи будь-якого іншого спяніння він не перебував.

Матеріали справи містять рапорт інспектора взводу №1 роти «2 батальйону №3 УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_2 та рапорт заступника командира взводу №2 роти №1 батальйону №3 УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 відповідно до яких в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, натомість описується склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення огляду водіїв на стан спяніння регламентований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

-лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому, згідно пункту 7 Розділу І Інструкції, огляд в закладі охорони здоровя проводиться лише в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським. Суд вважає, що вказана норма дозволяє оптимізувати час на проведення огляду водіїв та убезпечує добросовісних водіїв від зловживань з боку працівників правоохоронного органу.

Відповідно до пункту 22 Розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Таким чином, виходячи з матеріалів справи вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, взагалі не проходив будь-який медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння, ні на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, ні у відповідній медичні установі, а також останній не відмовлявся від проходження такого огляду у присутності двох свідків. При цьому відповідно до відеозапису на пропозицію працівника поліції, ОСОБА_1 надав свою згоду на проходження медичного огляду у відповідній медичній установі. Таким чином, навіть при наявності письмових пояснень ОСОБА_1 з приводу вживання ним алкоголю у себе вдома, після того як він припаркував свій автомобіль, його дії без відповідних висновків за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння не можна вважати такими, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.Л.Воробйов