П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2018 Справа №607/16196/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дуди О.О.

при секретарі судового засідання Добрянської О.І.

за участю:

прокурора Штурми Н.В.

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Бучач, Тернопільської області, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженої, працюючої на посаді судді Збаразького районного суду Тернопільської області, жительки Грушевського, 151, м. Збараж Тернопільської області, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції",-

В С Т А Н О В И В:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшли для розгляду матеріали про притягнення ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції".

Як вбачається із протоколу №0900132 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 17.08.2018 р., ОСОБА_1, на момент вчинення правопорушення, працюючи суддею Збаразького районного суду, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Збаразький район, м. Збараж, вул. Грушевського, 13 та відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, в установлений законом термін, не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинила правопорушення повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, 02 лютого 1998 року ОСОБА_1 прийнято присягу судді. Згодом, ОСОБА_1, суддю Лановецького районного суду Тернопільської області,указом Президента України «Про переведення суддів» від 30 жовтня 2008 року,переведено на посаду судді Збаразького районного суду Тернопільської області безстроково.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції до 30.09.2016, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції до 30.09.2016, особа, призначена на посаду судді, набуває повноважень судді після складення присяги. Нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який вступив у дію з 30.09.2016, аналогічно передбачає набуття повноважень судді, а саме ч. 1 ст. 57 Закону.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, п. 5,6 ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на ОСОБА_1 покладено обовязки діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст.З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 статті 45 Закону, передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб - сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із частиною другою статті 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів працездатних осіб, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це НАЗК. Вказана інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону, субєкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 ч.1 ст.12 Закону, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обовязкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч.5 ст.12 Закону.

Так, рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» визначено, що система подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на першому етапі розпочинає свою роботу з 01.09.2016 для службових осіб, які станом на 01.09.2016 займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування подаються службовими особами, які станом на 01.09.2016 чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище (в тому числі й для ОСОБА_1Р.). На другому етапі розпочинає свою роботу з 01.01.2017 для всіх інших субєктів декларування, передбачених Законом.

Відповідно до пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, субєкти декларування письмово повідомляють НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форми. Згідно з пунктом 2 розділу II зазначеного вище Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті субєкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Пунктом 4 передбачено, що інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування, повинна бути також відображена в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до публічних відомостей, розміщених на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_1 подала декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічна за 2015 рік) о 15 год. 30 хв. 25.10.2016, о17 год. 31хв. 29.03.2017 за 2016 рік, о 16 год. 50 хв.03.04.2017 виправлену щорічну за 2016 рік, о 14 год. 12 хв. 15.03.2018 щорічну за 2017 рік та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані о 16 год. 30 хв. 12.06.2018 тобто своєчасно з дотримання вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджує її ознайомлення із вимогами вказаного вище Закону.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 порушено вимоги фінансового контролю, а саме не повідомлено НАЗК про суттєві зміни у майновому стані стосовно набуття права власності (придбання) на нерухоме майно, загальною вартістю 88 286 гривень.

Зокрема встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом№ 1443 (НВІ 496789) від 21.12.2016, набуто та зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, площею 33,6 кв.м. у м. Тернопіль, по вул. 15 Квітня, 1 квартира. 39, загальною вартістю 88 286, 00 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2016.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-УІІІ, установлено з 1 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1378 гривень.

За таких умов, у ОСОБА_1 в період з 00:00 год. 22.12.2016 по 23:59 год. 31.12.2016 виник обовязок, відповідно до вимог ч.2 ст.52 Закону у десятиденний строк з моменту отримання доходу повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до положень статей 251 - 253 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Він може визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 взагалі не повідомлено НАЗК про суттєві зміни у майновому стані стосовно набуття 21.12.2016 права власності на нерухоме майно, з унікальним ідентифікатором документа (https://public.nazk.gov.ua/search).

Згідно з ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), відповідальність за вказаною статтею настає за умови неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно з відповіддю НАЗК № 93-05/4886/17 від 02.Э3.2017 дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі-Реєстр) співпадає з фактичною датою подання субєктами декларування документів до реєстру.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи субєктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог вказаної вище статті не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані з моменту набуття права власності (придбання) на нерухоме майно (квартиру) загальною вартістю 88 286 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 68 000 гривень, встановлених на 1 січня відповідного року, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та повязаним із корупцією правопорушенням.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення повязаного з корупцією передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП є не визначеним, оскільки ОСОБА_1 мала можливість подати електрону декларацію (повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) через мережу «Інтернет» в будь-якому місці.

Часом та датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, є 00.01 год. 01.01.2017, тобто наступний день після 10 денного терміну визначеного Законом, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення повязаного з корупцією передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП є дата складання даного адміністративного протоколу працівниками УЗЕ в Тернопільській області, тобто «17» серпня 2018 року.

Склад указаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обовязкового елементу обєктивної сторони, в той час як обовязковим елементом обєктивної сторони формального складу завжди є діяння.

Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог статті 22 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАГІ визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу.

Таким чином, незалежно від виду субєкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обовязком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом статті 6 Конституції України).

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП підтверджується наступними зібраними матеріалами, які додані до протоколу: витягом (скріншотів) з офіційного сайту НАЗК щодо подання ОСОБА_1 щорічних декларацій за 2017, 2016 та2015 роки; електронною декларацією ОСОБА_1 з сайту НАЗК за 2015 рік; електронною декларацією ОСОБА_1 з сайту НАЗК за 2016 рік; електронною декларацією ОСОБА_1 з сайту НАЗК за 2017 рік; інформацією з Збаразького районного суду Тернопільської області №01-05/11/18 від 11.07.2018; витягом-інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Указом Президента України про переведення суддів № 975/2008 від 30.10.2008; присягою судді Щербатої Г.Р.; наказом про призначення ОСОБА_1 № 32-к від 13.11.2008 року.; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №1443(НВІ 49689).

Прокурор в судовому засіданні не підтримав протокол №0900132 від 17.08.2018 року, складений відносно ОСОБА_1

У судовому засіданні ОСОБА_1, вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не визнала, посилаючись на наступне.

На адресу голови Збаразького районного суду надійшов запит від управління захисту економіки в Тернопільській області №2547/39/02/50-2018 від 06 липня 2018 року про витребування інформації щодо неї стосовно працевлаштування в Збаразькому районному суді, з метою виявлення адміністративних правопорушень, на який 11 липня 2018 року були надані витребувані документи.

З приводу обставин, зазначених у протоколі №0900132, щодо неподання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані 31.12.2016 року, нею, 12 липня 2018 року працівнику Департаменту захисту економіки в Тернопільській області були надані пояснення з приводу декларування у 2014 році квартири номер 39 по вул. 15 Квітня, 1 м. Тернопіль, що перейшла до неї в порядку спадкування у 2014 році, а також в підтвердження пояснення були надані копії: Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2016 року, довідки нотаріуса від 31.10.2014 року про те, що згідно спадкової справи №03/2014, спадкоємцем до майна померлої 23.02.2014 року ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.03.2614 року.

Однак, працівник поліції не взяв до уваги подані докази, не дав їм належної оцінки, та не долучив до складеного ним протоколу копії Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.03.2014 року, а лише долучив до протоколу копії довідки нотаріуса від 31.10.2014 року про те, що згідно спадкової справи №03/2014, спадкоємцем до майна померлої 23.02.2014року ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2016 року.

17 серпня 2018 року під час ознайомлення її на робочому місці із вищевказаним протоколом було відмовлено у долучені до матеріалів протоколу копії Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, Декларації про майно, походи, витрат і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, з огляду на те, що ці докази не мають значення до обставин справи.

Незважаючи на те, що працівник поліції зобовязаний отримати пояснення у особи, відносно якої складає протокол, однак вказані вимоги Закону проігнорував і вона вимушена була написати коротке пояснення на зворотній сторінці протоколу.

Щодо суті обставин правовідносин спадкування нею квартири, з якою інкримінується вчинення правопорушення, зазначає наступне.

Її тітка - ОСОБА_3, за життя склала заповітне розпорядження, відповідно до змісту якого, все своє майно заповіла племінниці ОСОБА_1

ОСОБА_2 померла 23.02.2014 року і після її смерті відкрилася спадщина за заповітом та заведена спадкова справа №03/2014, що зареєстрована у спадковому реєстрі, про що видано витяг №36851858 від 12.03.2014 року.

Згідно даних спадкової справи №03/2014, спадкоємцем до майна померлої 23.02.2014 року ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 є - ОСОБА_1.

Прийнявши спадщину за заповітом у 2014 році, нею у Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік у розділі ІІ «відомості про доходи» у п.14 «спадщина» зазначена сума одержаного доходу - вартість успадкованої квартири 10072 (остання інвентарна оцінка) та у розділі ІІІ «відомості про нерухоме майно» п.25 квартира набута в порядку спадкування. В подальшому у Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015, 2016, 2017 роки вказана квартира була задекларована.

У 2016 році нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21.12.2016 року і відповідно до чинного законодавства для одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона повинна була провести оцінку квартири та сплатити податок у місцевий бюджет у розмірі 5 відсотків від суми оцінки, що нею і було зроблено.

Посилання працівника поліції у протоколі на ті обставини, що право на спадщину - на квартиру у неї виникло з моменту державної реєстрації права на спадщину, яким він вважає видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2016 року, суперечить нормам чинного законодавства, оскільки норми ст. 1299 ЦК України, які передбачали, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації виключено на підставі Закону № 402-VII від 04.07.2013 року і аж ніяк не можуть бути застосовані ці норми закону до правовідносин спадкування нею квартири після смерті ОСОБА_2, яка померла 23.02.2014 року та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вище вказане майно 21. 12.2016 року.

Натомість відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням с перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно ст. 1220 ЦК України, с день смерті особи, тобто в даному випадку 23 лютого 2014 року.

Згідно ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Слід зауважити також і те, що згідно п.4,10 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Таким чином у даному випадку право власності па квартиру номер 39, що в м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 перейшло до мене спадкоємця ОСОБА_1 та належить мені - спадкоємцеві з часу відкриття спадщини тобто з 2014 року, а не з 2016 року, як це стверджує працівник поліції.

За наведених обставин, спадкове нерухоме майно- квартира номер 39 у м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1 у 2014 році перейшла їй у власність в межах контролю (отримана по заповіту від близької родички тітки), була задекларована нею у Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, що свідчить про те, що це майно знаходилося в межах контролю в попередніх деклараціях за 2014, 2015 роках, та одержання нею 21.12.2016 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом не змінило рівень її майнового стану, а відбулася лише державна реєстрація цього майна - квартири, що жодним чином не вплинула на зміну її майнового стану та виникнення у неї зобовязання, як у субєкта відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в період ї 21 по 31 грудня 2016 року.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року (заява №10519/83, п.п. 29, 30), тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, повязана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з вимогами сі.283 КУпАП постанова суду мас ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, е будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.І с 1.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 22.05.2017 року №223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» предметом правопорушення, передбаченого сг.172-6 КУпАП є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-еайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціям. Субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, з яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст.9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення нього діяння через необережність ви ключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, повідомлення в порядку ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст.52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій, а відтак і наявності субєктивної сторони даного правопорушення.

Таким чином, будь-які докази того, що вона діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

За наведених обставин звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення, тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотивів (корисливий, особиста зацікавленість), неправильно зрозумілі інтереси служби, не зазначена мета інкримінованого правопорушення, посилання та застосування норм матеріального права, що втратили чинність, що свідчить про прояв надмірного формалізму в тлумаченні норм права на власний лад та розсуд працівника поліції, який виявив на його думку правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 176-6 КУпАП, відносно неї підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

02 лютого 1998 року ОСОБА_1 прийнято присягу судді.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 30 жовтня 2008 року №975/2008, переведено суддю Лановецького районного суду Тернопільської області Щербату Галину Романівну на роботу на посаді судді Збаразького районного суду Тернопільської області.

23.02.2014 року померла ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно витягу із спадкового реєстру №36851858 від 12.03.2014 року, спадкову справу №03/2014, зареєстровано у спадковому реєстрі за №55838642.

Спадкоємцем ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом є ОСОБА_1, яка спадщину прийняла.

У Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру ОСОБА_1 за 2014 рік, та за 2015 рік, копії яких надано ОСОБА_1 у судовому засіданні, зазначено квартиру АДРЕСА_1.

21.12.2016 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за №1443, відповідно до якого ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2, а спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із квартири АДРЕСА_1.

21.12.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта №129585686 від 03.07.2018 року.

Як вбачається із відомостей, які вказані у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_1 25.10.2016 року о 15:30 подано щорічну декларацію за 2015 рік; 29.03.2017 року о 17:31 подано щорічну декларацію за 2016 рік; 03.04.2017 року о 16:50 подано виправлену щорічну декларацію за 2016 рік; 15.03.2018 року о 14:12 подано щорічну декларацію за 2017 рік; 12.06.2018 року о 16:30 подано повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

У вищевказаних деклараціях ОСОБА_1 зазначено квартиру АДРЕСА_1.

Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1, викладені нею письмово та у судовому засіданні.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, ще у 2014 році, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла 23.02.2014 року, хоча у 2014 році і не отримала свідоцтво про право на спадщину та не зареєструвала права власності на цю квартиру.

При цьому, ОСОБА_1 зазначено квартиру АДРЕСА_1 у Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, та за 2015 рік, та у деклараціях, які подавалися нею у подальшому, а саме зазначених вище, відомості про які містяться у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи "Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування".

Згідно ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", який набрав чинності 26.10.2014 року та введений в дію 26.04.2015 року, у разі відкриття субєктом декларування або членом його сімї валютного рахунка в установі банку-нерезидента відповідний субєкт декларування зобовязаний у десятиденний строк письмово повідомити про це Національне агентство у встановленому ним порядку, із зазначенням номера рахунка і місцезнаходження банку-нерезидента. У разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством.

Водночас, відповідно до ч.2 Прикінцевих положень цього Закону, до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Зазначені декларації підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймається рішення Національного агентства з питань запобігання корупції. У 2016 році службові особи, які на день початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 цього Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобовязані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи.

Рішення №2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" було прийняте Національним агентством з питань запобігання корупції 10.06.2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 958/29088.

Таким чином, самі по собі факти видачі свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності у 2016 році на вже належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, як на спадкове майно, яка відображена у деклараціях ОСОБА_1 за 2014 та наступних, у даному випадку не створили для неї обов'язку повідомити про суттєві зміни у майновому стані згідно вимог ст.52 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки зміна майнового стану ОСОБА_1, у зв'язку із успадкуванням нею вказаної квартири, відбулася ще у 2014 році, до введення у дію цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, суд відзначає, що при складанні протоколу №0900132 від 17.08.2018 року, доводи ОСОБА_1 не було взято до уваги та не було долучено до матеріалів надані нею матеріали, що стосуються набуття у 2014 році права на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, доказами, які міститься у матеріалах справи, не підтверджується наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, тому суд приходить до переконання про те, що справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, слід закрити на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись статтями ст.172-6, п.1 ч.1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області ОСОБА_4