Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/84/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Мягкий О.В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, одружений, учасник бойових дій в зоні АТО з 2015 року.

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.10.2018 року ОСОБА_3 визнано винним за те, що він 06.08.2018 о 03 годині 18 хвилин по вул. Гоголя в сторону вул. Декабристів в м.Кропивницькому керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився за згоди водія в установленому законом порядку із застосуванням приладу Drager в присутності двох свідків, результат тесту - 1,26 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі. Вказує, що винним себе не визнає, та вважає, що прийняття рішення є передчасним, не об'єктивним, без дослідження всіх обставин справи та з грубим порушенням його права на захист. Зазначає, що він заявляв клопотання про виклик свідків, вказаних у протоколі, бо вважає, що вони є упередженими та взагалі можуть бути колегами поліцейських по роботі, але йому було відмовлено в даному клопотанні. Також дані свідки не можуть бути свідками правопорушення, оскільки вони прибули вже після складання протоколу про адмінправопорушення. Також вказує, що дані особи не можуть бути свідками, оскільки їх пояснення були надруковані вже заздалегідь та в них відсутні відомості про працівників поліції, які їх відбирали.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно до оскаржуваного судового рішення ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, але таке рішення судді районного суду не можна визнавати законним та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення та про визнання його винним за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП, зокрема в зв'язку з неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»(далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 237453 від 06.08.2018 року щодо ОСОБА_3, оформлення протоколу проводилося в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що о 3 годині ночі того дня вона їхала в таксі як пасажир, водієм якого був ОСОБА_4 Їх зупинили працівники поліції, спочатку вийшов водій ОСОБА_4 з машини, потім хвилин через 5 попросили вийти і її та повідомити свої дані. Зазначає, що їй не повідомили причину зупинки автомобіля ОСОБА_3, при ній нічого взагалі не пояснювали та алкотестер в її присутності ОСОБА_3 не продував, те що він нібито знаходиться в стані алкогольно сп'яніння вона дізналась з їх слів, алкотестер їй також не показували. Також вказує, що ні в протоколі, ні в акті огляду вона не розписувалась, а наявні в матеріалах справи підписи їй не належать, тільки підпис в поясненнях трішки схожий на її власний. Зазначає, що зараз в судовому засіданні впізнати чи це ОСОБА_3 того дня зупиняли і вона була свідком вона не може, оскільки тоді було дуже темно та той чоловік стояв до неї боком. Також допускає, що свідок ОСОБА_4 міг бути знайомий з поліцейським, тому що він таксист та оскільки вони спілкувались та сміялись так, ніби знайомі. Всього на місці зупинки вони знаходились хвилин 10.

Допитати свідка ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим, оскільки на неодноразові виклики до суду за зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях долучених до нього адресою, свідок в суд не з'явився. Таким чином, апеляційний суд констатує, що судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту свідка ОСОБА_4, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, з метою перевірки доводів апелянта, а тому пояснення зазначеного в протоколі свідка ОСОБА_4 апеляційний суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вони не були перевірені судом під час судового розгляду, що суперечить принципу безпосередності.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідали вимогам п. 6 Розділу ІІ Інструкції, відповідно до яких огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Апеляційним судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_5, яка зазначена свідком в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактично знаходилась в автомобілі таксі, яким, керував інший свідок ОСОБА_4 та не бачила чи проходив ОСОБА_3 огляд на стан сп'яніння чи взагалі були у нього наявні хоча б візуальні ознаки сп'яніння чи ні. Та вказує, що на її думку, інший свідок був знайомий з поліцейським. Зазначає, що в протоколі міститься не її підпис. Наведені обставини свідчать про наявність реальних сумнівів в неупередженості свідка ОСОБА_4, зокрема змісту його пояснень, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, працівники поліції, всупереч вимогам Інструкції, залучили в якості свідка знайому особу при складанні протоколу щодо ОСОБА_3, а інший свідок взагалі не була присутня при його складанні, а знаходилась в машині поряд, та не підписувала даний протокол, що вказує на недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вказані особи були присутніми під час проходження огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3, апеляційний суд визнає недопустимими доказами, оскільки протоколи пояснень також не підписані поліцейським, а зміст пояснень свідка ОСОБА_5 фактично був спростований її ж показами під час допиту апеляційним судом.

Також апеляційним судом встановлено, що в порушення вимог підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» лейтенантом поліції Близнець О.О. надані громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заздалегідь заготовані бланки пояснень, які не передбачені «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Крім того, під час апеляційного розгляду, судом був досліджений диск з відеозаписами з нагрудної камери та відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані обставини зупинки автомобіля під керування ОСОБА_3

Положеннями ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» регламентований порядок використання нагрудних камер поліцейських.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 №100, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Апеляційним судом встановлено, що на відеозаписах, які містяться на диску, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, частково відображені події зупинки автомобіля ОСОБА_3 та проходження ним огляду на стан сп'яніння, але на них відсутні відомості щодо присутності при огляді свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, на диску міститься три самостійні відеозаписи, які перериваються, а тому з них неможливо достовірно встановити чи були дотримані поліцейськими вимоги ст.266 КУпАП, присутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідків відеозаписами не підтверджується, а тому цей відеозапис не відповідає вимогам Інструкції. Більш того зміст вказаних записів об'єктивно не підтверджує відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки окремий відеозапис на якому начебто якась особа проходить огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера є занадто не чітким, темним та відсутній нормальний звук, та з нього взагалі неможливо встановити хто на ньому присутній та які дії вчиняються. За таких умов зазначені відеозаписи апеляційний суд також визнає недопустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

За вище викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому факт перебування ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем, у передбаченому законом порядку встановлені не були.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_3 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко