ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2018 року м.Рівне
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Діонісьєва Н.М.,
секретаря судових засідань ОСОБА_1,
прокурора Бабича О.А.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,
захисника адвоката ОСОБА_3,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої головним державним інспектором відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного Управління ДФС у Рівненській області, інспектор податкової та митної справи ІІ рангу, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, кв. 37,-
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №128 від 31 липня 2018, ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного Управління ДФС у Рівненській області, інспектор податкової та митної справи ІІ рангу, будучи згідно підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», та суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 даного Закону, з врахуванням пункту 6 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, чим вчинила правопорушення повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №129 від 31 липня 2018, ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного Управління ДФС у Рівненській області, інспектор податкової та митної справи ІІ рангу, будучи згідно підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», та суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, порушила вимоги встановлені ч. 2 статті 52 даного Закону, в частині обовязку повідомляти НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинила правопорушення повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчинених правопорушеннях не визнала та пояснила, що дійсно, будучи суб'єктом декларування, а саме обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Головного Управління ДФС у Рівненській області, зобовязана була подати щорічну Декларацію в строк до 01 травня 2016 року. Вона неодноразово намагалася її підписати, щоб відправити, однак система належним чином не працювала і не надавала їй таку можливість. Лише 02 травня 2016 року їй вдалося це зробити. Умисних дій несвоєчасно її подавати в неї не було. Так, вона попередньо підготувала всі необхідні документи для її заповнення, замовила та виробила в березні 2016 року електронний цифровий підпис з даною метою, що також підтверджує здійснення нею відповідних дій для її заповнення вчасно і підтверджує відсутність з її сторони бездіяльності.
Щодо неповідомлення про зміни в майновому стані, вказала, що 20.09.2017 року отримала від ОСОБА_4 в дарунок квартиру № 37 за адресою: м. Рівне, вул.. Відінська, 23 А, про що між ними було укладено відповідний договір дарування та посвідчено його в нотаріальному порядку. На той час вона не знала про обов'язок декларування даного об'єкта протягом 10 днів шляхом заповнення електронної форми декларації через офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції. Однак, заповнюючи декларацію за 2017 рік, вона зазначила набуте майно. Умислу на приховування інформації стосовно набутого майна не мала, воно набуте із законних джерел, в подальшому задеклароване, мотивів, щоб уникнути декларування не мала.
Прокурор вважає доведеним факт несвоєчасного подання суб'єктом декларування ОСОБА_2 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані та несвоєчасного, без поважних причин подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, що є підставою для визнання останньої винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.
Положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов'язані з корупцією, мають також з'ясувати мотив і характер вчиненого діяння.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за ч.ч. 1 та 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання, покладених на нього повноважень, має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обовязкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч.5 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції».
Крім цього, зазначена у п.1 цього ж рішення декларація (повідомлення) подається згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного Державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобовязаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначає порядок та підстави подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави. Зокрема, частина друга розділу XIII Прикінцевих положень ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», частиною 1 статті 12 якого передбачено, що субєкти декларування зобовязані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи ( служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону. Субєкти декларування, які не мали можливості подати до 1 квітня за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік через перебування у відпустці у звязку з вагітністю та пологами або по догляду за дитиною, через тимчасову непрацездатність, перебування за межами України, під вартою, подають таку декларацію за звітний рік до 31 грудня. Субєкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Субєкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобовязані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.
П.6.розділу II Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», строк подання щорічної декларації для осіб , які відповідно до ЗУ « Про запобігання корупції» подають таку декларацію вперше, продовжено до 01.05.2017 року.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року на рівні 1378 гривень, тобто розмір 50 мінімальних заробітних плат дорівнює 68 900 гривень.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими в судовому засіданні, ОСОБА_2 поясненнями, вона 02 травня 2017 року подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2016 рік та набула у власність від ОСОБА_4 в дарунок квартиру № 37 за адресою: м. Рівне, вул.. Відінська, 23 А, про що між ними було укладено відповідний договір дарування та посвідчено його в нотаріальному порядку.
На момент набуття квартири, ОСОБА_2 , будучи згідно підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» була суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, при цьому не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття квартири та несвоєчасно подала декларацію. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та самою ОСОБА_2
Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не доводять тих обставин, що остання мала умисел на несвоєчасне подання декларації та повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, виходячи з наступного.
Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 складів адміністративних корупційних правопорушень, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.
Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Доводи ОСОБА_2 про відсутність у неї прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання декларації та повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, заслуговують на увагу та підтверджуються зібраними матеріалами справи.
Окрім цього, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_2 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки квартира була набута нею у законний спосіб та з законних джерел, про її набуття ОСОБА_2 правдиво повідомила у декларації за 2017 рік, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.
Крім того, суд враховує пояснення ОСОБА_2 з приводу того, що вона намагалася подати вчасно декларацію, що підтверджується вчиненими нею сукупністю дій, а саме отриманням в березні 2016 року електронного цифрового підпису та неможливістю її подання через технічні несправності системи.
Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає.
Таким чином, судом встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_2 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення її до адміністративної відповідальності за даною статтею.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.
Враховуючи викладене, суд вважає що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд також приходить до висновку що в даному випадку також була недотримана процедура проведення перевірки компетентними органами своєчасності подання ОСОБА_2 декларації за попередній рік та про зміни в майновому стані.
Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції (далі Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.
Згідно п.2 п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:
1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали);
2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування;
3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування;
4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування відповідно до даних Реєстру;
5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;
6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських об'єднань, їх членів або уповноважених представників.
У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.
У випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це субєкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює субєкт декларування, та спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.
Якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому субєкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.
Тобто, з урахуванням поняття «субєкт декларування» зазначений у ч.2ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає субєктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання декларації чи відповідних змін субєктом декларування.
Таким чином, органи Національної поліції України, до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані субєктів декларування не відносяться. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції.
Посадовці Національної поліції, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, субєктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений субєкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Але усі обовязкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.
На думку суду, в даному конкретному випадку працівники Рівненського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, здійснюючи перевірку ОСОБА_2, як субєкта декларування, та складаючи відносно неї протоколи про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшли за межі своїх повноважень, та діяли не в межах, не в порядку та не в спосіб визначений Конституцією та законами України.
За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутності в її діянні складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відповідно до вимог п. З Постанови Верховного Суду України N 11 від 11 червня 2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 172-6, 247, 280, 287, 288, 294 КУпАП, суд, -
Справу щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.
Постанова може бути оскаржена у випадках передбачених ст.287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва