АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/170/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

14 березня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюМосковського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 27 жовтня 2017 року о 04-30 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Академіка Павлова, 144-Б у м. Харкові, з ознаками алкогольного сп»яніння (почервоніння очей, характерний запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу і в наркологічному диспансері відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуМосковського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що суд першої інстанції однобічно поставився до оцінки доказів у справі, зокрема, в судовому засіданні не було допитано працівників поліції, які склали протокол, свідків, які засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння. Разом із тим, критично поставився до пояснень самого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_4, зазначивши, що останні є братом та другом правопорушника, тобто, зацікавленими особами. Як наголошує апелянт, матеріали справи, зокрема, наданий УПП у м. Харків ДПП відеозапис, не містять зафіксованого факту пропозиції ОСОБА_2 з боку працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп»яніння на місці зупинки з використання спеціальних технічних засобів, так само як і відмову водія пройти такий огляд на місці та у закладі охорони здоров»я. Навпаки, ОСОБА_2 не відмовлявся пройти тест, а вчиняв неодноразові спроби пройти його, висловлюючи прохання до поліцейських надати йому алкотестер. Вказує, що поліцейські взагалі відмовились забезпечити доставку ОСОБА_2 до КЗОЗ ХОНД.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема, пояснив суду, що у день, коли мала місце вище вказана подія, він приїхав до ресторану «Альтбір» через дзвінок знайомої, яка відпочивала у зазначеному закладі, вживала алкогольні напої, а тому попросила чоловіка відвезти її додому. Від»їхавши від ресторану, метрів через 50, ОСОБА_2 зупинили працівники поліції та попросили надати документи. Як зрозумів ОСОБА_2, поліцейські мали скласти протоколи за ст. 122 КУпАП. В той же час, один з інспекторів сказав, що у водія наявні ознаки алкогольного сп»яніння, а тому необхідно пройти освідування. Як зазначив ОСОБА_2, він погодився пройти тест на місці зупинки, однак, спеціального приладу «Драгер - Алкотест» у патруля не було. Коли на місце події прибув інший патруль, не виявилось такого приладу і в них. Тоді ОСОБА_2 вирішив викликати поліцію самостійно. Інспектори, які відпрацьовували його виклик, приїхали та, не відібравши навіть пояснень, залишили місце правопорушення. Про те, що відносно нього був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, також не знав. При цьому, дії працівників поліції заявник не оскаржував.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 234293 від 27 жовтня 2017 року (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 4-5), рапортом інспектора ПП роти №2 батальйону №1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_7, (а.с. 6), відеозаписом події.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції (наказ МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 Розділу І Інструкції ознаками сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, про те, що вимога ОСОБА_2 надати алкотестер після складення протоколу за порушення п 2.5 ПДРУ, не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. У зв*язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Інших доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіМосковського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева