ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Згідно постанови районного суду, ОСОБА_2 09.08.2018 року о 02 год. 20 хв. в м.Чернівці по вул. Руській керував транспортним засобом марки Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння (тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя та очей, поведінка, яка не відповідає обстановці). Від медичного огляду у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

На дану постанову районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду.

Своє клопотання мотивує тим, що в судовому засіданні він присутній не був та про розгляд справи щодо нього він не знав, оскільки не отримував повідомлення із суду, про рішення районного суду дізнався лише 08 листопада 2018 року, а тому вважає, що пропустив строк на оскарження з поважних причин.

ЄУНСС: 725/4311/18

НП:№33/822/42/18 Головуючий у І інстанції: Федіна А.В.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Потоцький В.П.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2018 року, а провадження по справі закрити, за відсутності складу адміністративного правопорушення та закінченням 09 листопада 2018 року строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що свідки, які були залучені працівниками поліції та вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, є упередженими особами, оскільки були зупинені працівниками поліції за інші правопорушення. Вважає, що районним судом було порушено його права, оскільки справу було розглянуто без його участі.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з'явився, що, у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 під час судового розгляду справи присутнім не був, копія постанови від 09 жовтня 2018 року в строки і в порядок, передбачений ст.285 КУпАП, йому надіслана не була. За таких обставин, апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважний причин, а тому його слід поновити.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_2, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно вимог ст.ст. 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, суддя першої інстанції зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався та прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КпАП України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не визнав та вказав, що жодних ознак спяніння працівниками поліції виявлено не було. Крім того свідки, залучені працівниками поліції були упереджені особи, які також були зупинені патрульними за окремі правопорушення.

Такі доводи ОСОБА_2 не спростовані жодним доказом, наявним в матеріалах справи.

Так, із протоколу про адміністративне про правопорушення від 09 серпня 2018 року серії БД №046228 (а.с.1) встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння (тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя та очей, поведінка, яка не відповідає обстановці). Від медичного огляду у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Разом з тим, дослідивши відеозапис з нагрудних бодікамер працівників поліції, апеляційним судом встановлено, що працівник поліції при свідках вказав на наявність у ОСОБА_2 ознак сп'яніння, проте якого саме: алкогольного чи наркотичного, не повідомив, як і те, які саме ознаки, відповідно до ч.3,4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я від 09.11.2015 року №1452/735, ним були виявлені.

Крім того, із вказаного відеозапису встановлено, що працівник поліції, повідомивши ОСОБА_2 про те, що у нього є підозра, що він перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, в порушення ст. 266 КУпАП, одразу ж запропонував йому проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, на що ОСОБА_2 категорично відмовився, пояснивши це тим, що такі дії працівників поліції є незаконними та упередженими і пов'язані з його невизнанням вини за іншим правопорушенням.

Не можуть бути взяті до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які містяться на арк.3-4, оскільки у них зазначено, що ОСОБА_2 09.08.2018 року о 02 год.45 хв. в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, проте такі пояснення суперечать даним, які містяться у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, де вказано, що у ОСОБА_2 були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння.

Одночасно із матеріалів справи встановлено, що вказані свідки були викликані районним судом для дачі особистих пояснень, проте, будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явились та не повідомили суд про причини своєї неявки, що ставить під сумнів правдивість наданих ними письмових пояснень та позбавляє суд можливості перевірити правильність й відповідність даних, які містяться у складеному протоколі й дотримання порядку проведення огляду працівниками поліції.

Також апеляційним судом встановлено, що підстав для проведення огляду на стан сп'яніння не було, оскільки ОСОБА_2 чітко відповідав на поставлені йому запитання, його поведінка відповідала обстановці. При цьому, як вбачається із долученого відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції, такі ознаки, як: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя та очей, у ОСОБА_2 взагалі працівниками поліції не перевірялись та не встановлювались.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення також вбачається, що працівники поліції, склавши відносно ОСОБА_2 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в порушення вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП, не здійснили тимчасове затримання керованого ним транспортного засобу, не відсторонили його від керування цим транспортним засобом та дозволили йому продовжувати управляти автомобілем, підтвердивши цим необґрунтованість підозр щодо його перебування у стані наркотичного сп'яніння та відсутність підстав для направлення його для медичного огляду.

Згідно ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду особи на стан сп'яніння, а наявні в матеріалах справи докази, не можуть бути достатніми та належними для доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Також апеляційним судом було встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 зазначено, що він відмовився від підписання протоколу, проте така відмова не засвідчена підписами двох свідків, як того вимагає п.2 ч.2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За вказаного апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою не підтверджують факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, оскільки ставлять під сумнів взагалі підстави для проведення огляду, а тому справа підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 289, 294 КУпАП України,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду /підпис/ В.П. Потоцький

Згідно з оригіналом:

суддя Чернівецького

апеляційного суду (В.П. Потоцький)