Справа № 214/5518/18
3/214/2033/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого електриком ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.08.2018 серії БД №233376, ОСОБА_2 10.08.2018 о 14-43 годин керував транспортним засобом марки ВАЗ 21121, д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Обїзна дорога в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в районі АЗС АМП, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, зміна забарвлення покривів обличчя. Від проходження на вимогу працівників поліції огляду на встановлення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_2, будучи повідомленим про місце і час судового розгляду справи, до суду не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав.

За таких обставин, слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, коли кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_2, який, ухилившись від суду, не бажав особисто приймати участь в розгляді справи, з метою розгляду справи у розумні строки, суд вважає за необхідне розглянути справу в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі наявних у ній доказів та, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст.251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом обєктивних і суб'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об'єкт, об'єктивну і суб'єктивну сторони та суб'єкта правопорушення.

Обєктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає необхідність обовязкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема, відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Разом з цим, досліджені фактичні обставини справи свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 вказаних кваліфікуючих ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП й, відповідно, про доведеність вини останнього у його вчиненні.

Згідно з положеннями ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу, інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно зясовує обставини справи.

Як видно з матеріалів справи, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто до Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції для належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та усунення виявлених недоліків (а.с.10).

Разом з цим, під час перевірки матеріалів справи щодо ОСОБА_2, судом встановлено, що, працівниками поліції не усунуто виявлені недоліки в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу, складеного щодо ОСОБА_2, місцем вчинення ним правопорушення вказано вул. Обїзна дорога. На виконання постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018, у додатковій інформації, наданій до суду, інспектором патрульної поліції зазначено, що правопорушення ОСОБА_2 вчинив на вул. Обїзна дорога в м. Кривий Ріг, а саме біля АЗС АМП за адресою: бульвар Вечірній, буд.15. У вказаних відомостях суд вбачає суттєві протиріччя, а тому не може прийняти їх, як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, та приходить до висновку, що при складанні протоколу інспектором поліції було порушено вимоги ст.256 КУпАП та належним чином не розкрито обєктивну сторону вчиненого правопорушення.

Окрім вказаного недоліку, що належним чином не був усунутий після направлення справи на дооформлення, судом, під час вивчення матеріалів справи встановлено наступні порушення, які позбавляють суд можливості встановити в діях ОСОБА_2 наявність складу адміністративного правопорушення.

Так, в підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при наведених в протоколі обставинах, до матеріалів справи додано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до яких в їх присутності 10.08.2018 водій ОСОБА_2, відмовився від проходження огляду на встановлення стану спяніння (а.с.4).

На думку суду, пояснення цих свідків не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони не містять відомостей відносно того, з якими саме ознаками сп'яніння перебувала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи була така особа відсторонена від керування транспортним засобом. З таких пояснень свідків неможливо встановити, чи були підстави вважати, що водій перебував в стані алкогольного сп'яніння, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками сп'яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість вимог співробітників поліції для проходження водієм відповідного огляду на стан сп'яніння, від якого останній відмовився.

Отже, суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які наявні у матеріалах справи, є такими, що викликають сумніви, тому не можуть бути розцінені як докази вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, положеннями ч.1 ст.266 КУпАП та п.1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015, встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження належного виконання патрульними поліцейськими зазначених вимог закону про необхідність відсторонення особи, щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані спяніння від керування транспортним засобом.

Окрім того, відповідно до рапорту поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №2 полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_5, транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 екіпажем поліції було зупинено за порушення п.4.2 ПДР України (а.с.6).

В подальшому, за вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_2, постановою серії ЕАВ №528347 від 10.08.2018, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. При цьому, відповідно до вказаного протоколу, час вчинення правопорушення 14 год. 52 хв.(а.с.5).

Проте, як видно з протоколу, складеного щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, порушення п.2.5 ПДР України вчинене ним о 14 год. 43 хв., тобто до скоєння попереднього порушення, за яке, відповідно до рапорту, останнього було зупинено та встановлено у нього наявність ознак алкогольного сп'яніння (а.с.1).

Отже, з урахуванням викладеного, у суду виникають сумніви в неупередженості дій співробітників поліції, якими в повній мірі не виконано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп'яніння.

Таким чином, досліджені судом протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_2 та матеріали, додані до нього, не підтверджують наявності в його діях вказаних кваліфікуючих ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП й, відповідно, не свідчать про доведеність вини останнього у його вчиненні.

Окрім вищенаведених доказів у матеріалах справи наявні лише направлення ОСОБА_2 на проходження огляду на встановлення стану алкогольного спяніння та довідка про отримання ним посвідчення водія на право керування транспортними засобами, що складені співробітниками патрульної поліції, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, а отже самі по собі ці документи не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суду не надані.

Всі зазначені вище порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про недоведеність вини ОСОБА_2 та унеможливлюють притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку складання протоколу має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Поміж іншим, у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Згідно з ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Враховуючи, що обсяг наданих суду доказів в своїй сукупності не доводить винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та дійсність самого факту вчинення ним такого правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст.130, ст.245, п.1 ч.1 ст.247, 252, 280, 283,284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Хомініч С.В.