Справа №201/4881/18
Провадження № 3/201/1824/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., за участі прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_1, особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Національного агентства з питань запобігання корупції, відносно ОСОБА_2, 14.04.1966р. народження, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, працюючого генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк», який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Баумана, 4, притягнутого за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції складено протокол № 43-03/134 від 18.04.2018р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_2, відповідно до якого останній, під час реалізації службових повноважень генерального директора ДП «Дніпропетровський державний цирк», будучи субєктом, визначеним підпунктом «а» п.2 ч.1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції», тобто посадовою особою юридичної особи публічного права, вчинив дії (прийняв рішення) в умовах реального конфлікту інтересів, а саме розробив та подав на затвердження штатний розпис зазначеного підприємства з 01.01.2018р., яким, зокрема, встановлювалась надбавка його дружині ОСОБА_4, чим порушим вимоги п.3. ч.1 статті 28 ЗУ «Про запобігання корупції».

ОСОБА_2 08.06.2018р. з'явився до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав. Пояснив, що його дружина ОСОБА_4 дійсно працює на посаді головного режисера ДП «Дніпропетровський державний цирк». Їй з 2012р., було надано звання Заслуженої артистки України, у звязку із чим, відповідно до Постанови КМУ від 30.08.2002р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу МКУ від 18.10.2005р. № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», він встановив ОСОБА_4 надбавку в розмірі 20 відсотків від окладу, а отже, приймаючи рішення про встановлення такої надбавки, він не мав приватного інтересу.

Захисник ОСОБА_5 просила суд дану справу про адміністративне правопорушення закрити, у зв'язку з відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор Кривцун С.О. вважав за можливе притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

Вислухавши думки учасників провадження, а також дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, згідно примітки до даної статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів також викладено і в Законі України «Про запобігання корупції».

Складовою реального конфлікту інтересів є приватний інтерес, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

ВССУ у листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017р. за № 223-943/0/4-17 зазначив, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати обєктивний вираз, а також часовий взаємозвязок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення. 3) наявність повноважень на прийняття рішення. 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП повинно бути доведено факт прийняття нею рішення саме в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності у особи будь-якого майнового чи немайнового інтересу, який впливає на її обєктивність або неупередженість.

Проте дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення суддею не було встановлено відповідних належних доказів, які підтверджують існування у ОСОБА_2 під час розроблення та подання на затвердження штатного розпису, яким встановлювалась надбавка його дружині ОСОБА_4, приватного інтересу, який би впливав на його обєктивність або неупередженість.

ОСОБА_2, як генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк», дійсно було підписано та направлено на затвердження Міністерству культури України штатний розпис цього підприємств з 01.01.2018р., відповідно до якого головному режисеру ОСОБА_4, яка приходиться йому дружиною, встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків від посадового окладу, однак лише наявність сімейних відносин між ними не свідчить достовірно про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності майнового чи немайнового інтересу, який обумовлює його необєктивність або упередженість (а.с. № 86-89).

Тільки той приватний інтерес у сфері службових повноважень, що може вплинути або впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

У Методичних рекомендаціях щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених Рішенням НАЗК № 839 від 29.09.2017р., підтверджено, що Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на обєктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

В цьому випадку підставою призначення головному режисеру ДП «Дніпропетровський державний цирк» ОСОБА_4 надбавки в розмірі 20 відсотків від посадового окладу стало те, що остання має звання Заслужена артистка України, а відповідно до постанови КМУ № 1298 від 30.08.2002р. «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а також наказу Міністерства культури України № 745 від 18.10.2005р. «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», працівникам, яким присвоєно почесне звання «Заслужений працівник України», встановлюється надбавка в розмірі 20 відсотків окладу.

Крім того, штатний розпис підписаний та направлений ОСОБА_2 був затверджений без зауважень заступником Міністра культури України ОСОБА_6 30.01.2018р., отже викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не вступав у суперечність між приватним інтересом, повязаним з сімейними стосунками, і своїми службовими повноваженнями, а лише виконував вимоги обовязкових нормативно-правових актів, які встановлюють надбавки для певної категорії працівників, зважаючи при цьому на те, що сам штатний розпис затверджувався іншою посадовою особою Мінкультури України. З цього випливає, що попри наявність приватного конфлікту інтересів у ОСОБА_2 при підписанні та подачі на затвердження штатного розпису із встановленням надбавки його дружині ОСОБА_4 у розмірі 20 відсотків, були відсутні дискреційні повноваження щодо можливості встановлення або ні цієї надбавки, також як і визначення її розміру, тобто вплинути на можливість встановлення надбавки своїй дружині та визначення її розміру, використовуючи свої службові повноваження, він не мав ніякої можливості.

В даній справі відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений обґрунтований висновок про те, що в даному випадку ОСОБА_2 діяв упереджено, тобто зважаючи на свій приватний інтерес, при цьому наявність такого приватного інтересу, який зумовлений лише сімейними обставинами, не є прямим доказом того, що особа скоїла корупційне правопорушення та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Стверджувати, що сімейні відносини між ОСОБА_2 з ОСОБА_4, впливали на обєктивність або неупередженість першого при прийнятті рішення про встановлення надбавки для другої за даних обставин є неможливим.

Приватний інтерес, який впливає на обєктивність або неупередженість особи при прийнятті рішення, є однією з обовязкових складових для встановлення наявності реального конфлікту інтересів, а тому його відсутність виключає в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950р., кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину уповноваженою особою НАЗК в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за вчинення дій чи прийняття рішень саме в умовах реального конфлікту інтересів, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, притягнутого за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ткаченко Н.В.