АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/271/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

16 травня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1, за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 320 грн.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 12.11.2017 року приблизно о 00 год. 00 хв. в м. Харкові, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Renault Kangoo д.н. JGL 667 по вул. Героїв Праці, біля буд. 38, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення координації рухів, нестійка хода). Водій ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуМосковського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у вказаній справі у зв»язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення, з яким не погодився ОСОБА_2, у справі відсутні будь які інші докази наявності у його діях інкримінованого йому правопорушення. Як зазначає апелянт, ОСОБА_2 автомобілем не керував, про що наголошував і у своїх поясненнях в районному суді. Крім того, посилається на порушення, допущені інспекторами патрульної поліції при оформленні адміністративного матеріалу, зокрема: ОСОБА_2 не було роз»яснено його право на захист; не дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 р. за № 1452/735, зареєстрованим МЮУ 11.11.2015 р. за № 1413/27858, оскільки у справі відсутнє направлення правопорушника до КЗОЗ (воно взагалі не видавалось).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. Адвокат ОСОБА_3, зокрема, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення сфальсифікований, на його складення не було жодних підстав, так як матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем. Екіпаж поліції, який відпрацьовував виклик, прибув вже після події, а ОСОБА_2 був єдиним пасажиром автомобіля Renault Kangoo, який мав при собі водійське посвідчення. Зазначене, на думку захисника, стало єдиною підставою для оформлення адміністративного матеріалу саме відносно нього. При цьому, факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_2 не заперечує.

ОСОБА_4, допитаний апеляційним судом, пояснив, що ОСОБА_2 старший брат його цивільної дружини. Як вказував чоловік, у день, коли мала місце вище вказана подія, саме він керував автомобілем Renault Kangoo (всього в машині було троє чоловіків), так як останнє належить йому на праві довіреності, та передавати ТЗ будь кому він не міг. Чоловік, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з маршрутним таксі, після чого усі пасажири вийшли на вулицю, а до них підійшли співробітники поліції. Як вказує свідок, ніхто не міг бачити, хто саме був за кермом Renault Kangoo, зважаючи на пізній час доби та погану погоду (дощ). ОСОБА_4 намагався пояснити поліцейським, що автомобілем керував саме він, однак, доки він відлучався з місця події хвилин на 20, інспектори вже встигли вилучити у ОСОБА_2 посвідчення водія та скласти протокол. При чому посвідчення водія при собі він не мав. Пояснити апеляційному суду чому під час складення протоколу надав пояснення, що автомобілем керував ОСОБА_2 не зміг.

ОСОБА_5, також допитаний судом у якості свідка, пояснив, що того дня був одним із пасажирів автомобіля Renault Kangoo, за кермом був ОСОБА_4, а ОСОБА_2 на передньому пасажирському сидінні. Чоловік підтвердив, що водій не мав при собі прав, та відмітив конфлікт, який мав місце між пасажирами Renault Kangoo та маршрутного таксі. Як зазначив свідок, він знав, що на місці події ОСОБА_4 вказав, що за кермом був ОСОБА_2 Чому він так зазначив не знає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 124760 від 12.11.2017 р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 2-6), рапортом заступника командира РПСПОП «Східний корпус» ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 (а.с. 7), відеозаписом вказаного правопорушення (а.с. 41).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.02.18р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.05.18р., встановлено факт керування транспортним засобом під час ДТП 12.11.17р. саме ОСОБА_2. Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду щодо критичної оцінки пояснень, наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_11 В суді першої інстанції та Апеляційному суді свідок змінив свої первісні покази та зазначив, що за кермом Renault Kangoo був саме він. Пояснити суду зазначені розбіжності у наданих поясненнях ОСОБА_4 не зміг.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіМосковського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1