АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/699/2018 Суддя 1 інстанції - Зубець Ю.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 320 гривень.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3 01.11.2017 року близько 01 год. 05 хв., керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Волоській, 23 в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На постанову суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За доводами ОСОБА_3, постанова суду першої інстанції винесена за неповного з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, а в основу обвинувачення судом взято незаконний та складений з численними порушеннями вимог КУпАП протокол про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у протоколі не зазначено, що він відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, а суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського.

ОСОБА_3 вказує на те, що звинувачення складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп'яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння (якого саме не зазначено), а тому стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками сп'яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого).

Апелянт стверджує, що відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп'яніння законодавством не встановлено. Необхідний для доказування саме факт сп'яніння.

ОСОБА_3 вказує на те, що дійсно, поліцейським було запропоновано йому пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, але інформації про те, що то за засіб, чи має він відповідні сертифікати, чи не є простроченим, чи дійсно він використовується в таких випадках, йому надано не було.

Апелянт стверджує, що зважаючи на той факт, що він був невпевнений в законності процедури перевірки запропонованої йому на місці зупинки, він був згоден пройти медичний огляд на встановлення факту сп'яніння у медичному закладі у відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, однак, пропозиція проходження медичного огляду у лікарні, працівниками поліції була проігнорована.

Також ОСОБА_3 вказує, що не дивлячись на те, що перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський повинен інформувати особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, працівник поліції не надав жодних документів, що стосуються даного технічного засобу, саме тому апелянт і виявив бажання провести медичний огляд у спеціалізованому закладі - лікарні.

Крім цього апелянт зазначає, що невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Посилаючись на ч. 2 ст. 254 КУпАП, ОСОБА_3 звертає увагу на те, що після того, як старший лейтенант поліції склав протокол, який ним був підписаний, в протоколі в полі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» написаний його телефон, але надати пояснення по суті порушення йому не запропонували.

Апелянт вказує на те, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров'я і у поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров'я.

ОСОБА_3 стверджує, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп'яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності, оскільки у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Апелянт вказує на те, що показання свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів, оскільки у своїх письмових поясненнях свідки робили записи під диктовку працівника поліції.

ОСОБА_3 стверджує, що такі ознаки сп'яніння як «зіниці очей не реагують на світло», чи-то «невідповідність поведінки обстановці» відповідно до Інструкції ознакою сп'яніння не являються. Ознакою є не відсутність реакції зіниць на світло, а «звужені чи розширені зіниці, що не реагують на світло». Таким чином, і ці показання є сумнівними.

Апелянт зазначає, що при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв'язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

ОСОБА_3 вказує на те, що при розгляді справи порушено його право на отримання належної юридичної допомоги, передбачене ст.59 Конституції України, оскільки повістку щодо розгляду моєї справи він не отримував, та лише напередодні судового засідання дізнався про дату та час засідання по телефону. Враховуючи той факт, що він не має юридичної освіти, та не мав достатньо часу для отримання відповідних юридичних консультацій чи-то залучення представника, адвоката, не зміг чітко довести свою позицію в судовому засіданні, внаслідок чого суд помилково зробив висновок, що він свою провину визнав, але це не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки сам факт провини чи взагалі склад адміністративного правопорушення відсутній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити, пояснення свідків, пояснення інспектора патрульної поліції, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст. 245 КУпАП завданнями в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглядаючи справу, суддя районного суду вірно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, згідно якого відповідальність настає не лише за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, але й у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №104278 від 01 листопада 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом. Також поліцейським в протоколі вказано перелік наявних у ОСОБА_3 ознак стану алкогольного сп'яніння, визначених Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей не реагують на світло), протокол підписаний особою, яка його склала та ОСОБА_3, якому були роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України (а.с.1);

- відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 01 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3;

- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2), з яких вбачається, що в їх присутності ОСОБА_3, ухилився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп'яніння, а відмовився пройти такий огляд лише за допомогою приладу «Драгер», без пропозиції проходження такого огляду в медичному закладі, що є порушенням вимог діючого законодавства з боку працівників поліції, то суд вважає їх безпідставними і такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, положеннями ст. 266 КУпАП регулюється порядок огляду водія на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Вказаною статтею закону передбачено також, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, передбачено порядок проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я і оформлення його результатів.

Так, ОСОБА_3 під час розгляду вказаної адміністративної в суді апеляційної інстанції, надаючи пояснення з приводу обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього, вказував на те, що коли його зупинили працівники поліції, то пропонували пройти огляд на стан сп'яніння лише за допомогою спеціальних технічних засобів, при цьому, були запрошені свідки, в присутності яких він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер».

Будучи допитаним інспектор 4 роти 3 батальйону полку з ОПБ УПП в м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_6, який складав відносно ОСОБА_3 протокол, в своїх показаннях вказував на те, що зупинивши автомобіль під керуванням ОСОБА_3, у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. Водій не заперечував що вживав алкогольні напої. ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився. У зв'язку з цим, іншим екіпажем був доставлений технічний засіб «Драгер» та запропоновано ОСОБА_3 в присутності запрошених двох свідків, пройти огляд на стан сп'яніння. ОСОБА_3 на місті зупинки відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння із застосуванням приладу газоаналізатор «Драгер», а також відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, в який йому двічі було запропоновано проїхати. При цьому будь-яких сумнівів з приводу сертифікації вказаного приладу чи іншого ОСОБА_3 не висловлювався. Крім цього, інспектор патрульної поліції пояснив, що на виконання вимог ст. 266 КУпАП ОСОБА_3 було відсторонено від керування транспортним засобом та передано автомобіль його брату. Даного факту не заперечував і сам ОСОБА_3 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказані показання інспектора патрульної поліції ОСОБА_6 повністю підтверджуються витребуваним та дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 01 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3 та спростовують доводи апелянта щодо недотримання поліцейськими роз'яснення процедури проведення відповідного огляду на стан сп'яніння, а також доводи про недотримання «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року та вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, зокрема і щодо не роз'яснення ОСОБА_3 його процесуальних прав та обов'язків, передбачених ст. 268 КУпАП.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність направлення на огляд не свідчить про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки по факту відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку, засвідченому двома свідками, такого направлення могло не бути.

Показання інспектора патрульної поліції повністю узгоджуються й з поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані в суді апеляційної інстанції, які пояснили, що в їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Після дослідження відеозапису, свідок ОСОБА_5 пояснив, що дійсно ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря нарколога. Особисто він, як водій навіть і без роз'яснення цього працівниками поліції відразу зрозумів, що пропонували пройти огляд як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря нарколога, оскільки це передбачено Правилами дорожнього руху України.

Крім того, обидва свідки підтвердили правильність викладених в їх поясненнях обставин. При цьому пояснили, що пояснення були оформлені працівниками патрульної поліції з їх слів, і в них все викладене відповідає дійсності.

Показання вказаних свідків ніяким чином не спростовані ОСОБА_3 та його захисником і підстав недовіряти їм у суду апеляційної інстанції немає.

Крім того, не погоджуючись з діями працівників поліції щодо порядку огляду на стан сп'яніння, ОСОБА_3 мав право оскаржити вказані дії у встановленому законом порядку, проте, таким своїм правом не скористався.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що протокол не може вважатись беззаперечним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки у ньому не зазначено, від якого саме виду медичного огляду на стан сп'яніння (на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер» чи у медичному закладі) ОСОБА_3 відмовився і які його дії свідчили про ухилення такого огляду.

Так, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому чітко зазначені всі фактичні обставини правопорушення, які в подальшому знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду справи, а не зазначення в протоколі більш розширено суть правопорушення, не спростовують події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого визнано ОСОБА_3 винним. Крім того, ОСОБА_3, підписуючи протокол, не був позбавлений можливості викласти в ньому свої зауваження чи заперечення щодо його складання, проте, такої інформації протокол не містить.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про винність ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не лише на підставі одного протоколу про адміністративне правопорушення, а на підставі всіх зібраних у справі доказів, яким було надано повну та всебічну оцінку.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Відтак, у даній справі вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена «поза розумним сумнівом».

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, то такі порушення судом першої інстанції були допущені, оскільки справу було розглянуто без його участі. Разом з тим, недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки права ОСОБА_3, передбачені ст. 268 КУпАП були в повному обсязі реалізовані в суді апеляційної інстанції, в тому числі шляхом участі захисника, надання пояснень, заявлення клопотань та інше.

Обраний суддею ОСОБА_3 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал