Провадження № 33/792/5/18
Справа № 673/603/17 Головуючий в 1-й інстанції Потапов О. О.
Категорія: ч. 1 ст. 185-3 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Пелюх О.С., особи, що притягується до відповідальності - ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в

м. Хмельницькому, в тому числі в режимі відеоконференцзв»язку, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, з вищою освітою,

пенсіонера за віком, адвоката, проживає в АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 21 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 357 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 11 квітня 2017 року о 12 год. 50 хв. перебуваючи в особистих справах в приміщенні Деражнянського районного суду в м. Деражня Хмельницької області, діючи умисно, з метою проявити неповагу до суду та встановлених в суді Правил пасивно перешкоджав судді ОСОБА_3, який був одягнений в формений одяг, пройти до зали судових засідань для відправлення правосуддя. Проявивши емоційну нерівновагу, з криком, з проявом гніву змусив суддю зупинитись, вимагаючи надати йому відповідь на письмові звернення по його власній цивільній справі та негайно відповідати на його запитання, шарпав суддю за рукава мантії, в присутності сторонніх осіб - учасників процесу, чим порушив п. 7.2 Правил поведінки у приміщенні Деражнянського районного суду Хмельницької області, затверджених наказом голови Деражнянського районного суду Хмельницької області № 11 від 29 квітня 2014 року (розміщених на офіційному веб-порталі «Судова влада» та опублікованих у пресі, якими заборонено вчинення таких дій). Проявив явну неповагу до суду та встановлених у Деражнянському районному суді Хмельницької області Правил, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, з доповненнями до неї, просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції розглянув справу в його відсутність, за відсутності належних даних про його повідомлення про судовий розгляд справи, висновки суду про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не підтверджуються належними та допустимими доказами в справі, постанова суду винесена з грубими порушеннями норм процесуального та матеріального права, що підтверджено постановою Святошинського районного суду міста Києва в справі за його адміністративним позовом про визнання дій судового розпорядника Деражнянського районного суду Хмельницької області протиправними.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2017 року.

В засідання апеляційного суду 23 березня 2018року апелянт ОСОБА_2 вкотре не з»явився, суду подано чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду з підстав, які апеляційним судом визнаються неповажними причинами нез»явлення до суду; захисника, відомості про якого були б відображені в Єдиному реєстрі адвокатів України, який ведеться Національною асоціацією адвокатів України, не направив. Відтак апеляційний суд вважає можливим ухвалити рішення в його відсутність на підставі наявних в справі доказів, зважаючи, що дії ОСОБА_2 спрямовані на неодноразове відкладення розгляду справи, в тому числі з причин, що не є поважними, наслідком чого є неможливість дотримання розумних строків розгляду справи, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Ухвалюючи таке рішення апеляційний суд виходить з того, що повідомлені апелянтом причини нез»явлення до апеляційного суду(та повідомлення про його бажання призначення судових розглядів аж після 20 квітня 2018року в зв»язку з необхідністю надання йому часу для відновлення його здоров»я після хвороби дружини) не можуть вважатись поважними причинами нез»явлення до суду, а його доводи про необхідність здійснення догляду за хворою дружиною, зважаючи на наявність повнолітніх дітей, які також можуть здійснювати такий догляд, принаймні на час судового розгляду, не дають апеляційному суду підстав для інакшого висновку.

Доводи клопотання про необхідність відкладення судового розгляду в зв»язку з невирішенням всіх заявлених головуючій судді відводів в даному провадженні, як неможливість розгляду справи апеляційним судом, не приймаються до уваги, зважаючи, що на час апеляційного розгляду заявлені під час судового провадженні відводи головуючій вирішені постановами суддів Апеляційного суду Хмельницької області області від 19 жовтня 2017року, 28 грудня 2017року, 23 лютого 2018року, 13 березня 2018року та у задоволенні таких клопотань було відмовлено.

Зміст поданого клопотання про відкладення судового засідання дає апеляційному суду підстави вважати, що

ОСОБА_2 достовірно відомо про призначення апеляційного розгляду його скарги на 23 березня 2018року, про день та час судового розгляду апелянт також повідомлений з допомогою СМС-сповіщення за номером телефону апелянта. При цьому апеляційний суд враховує, що апелянт впродовж тривалого часу неотримує судові повістки за обома адресами, вказаними ним

(в м.Деражня та в м.Києві), ухиляється від отримання телефонограм, під час попередніх слухань відмовлявся від отримання повісток, перебуваючи в приміщенні апеляційного суду, що, зважаючи на те, що він як особа, що подала апеляційну скаргу, мав би сприяти найшвидшому розгляду справи, а не навпаки, дає суду обґрунтовані підстави вважати, що в такий спосіб апелянт намагається затягувати розгляд справи та вказує на його небажання брати участь в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 під час судового засідання 1 листопада 2017року в підтримання доводів апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_3, який заперечував проти поданої апеляційної скарги в зв»язку з її необгрунтованістю, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як підстави для скасування постанови суду першої інстанції, що в судді Віньковецького районного суду Хмельницької області не було підстав для розгляду складеного щодо ОСОБА_2 протоколу, не можуть бути враховані апеляційним судом , з наступних підстав. В зв»язку з закінченням повноважень у судді

ОСОБА_4, а суддя ОСОБА_3 є потерпілим в даній справі(що виключало можливість розгляду ним цієї справи) голова суду обгрунтовано звернулась до Апеляційного суду Хмельницької області з поданням про визначення підсудності даної справи ( т.1 а.с.20). Постановою судді Апеляційного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017року з цих підстав, зважаючи на відсутність в Деражнянському районному суді Хмельницької області інших суддів, подання голови Деражнянського суду Хмельницької області було задоволено, а складений щодо ОСОБА_2 протокол направлено до Віньковецького районного суду Хмельницької області. Апеляційний суд враховує, що у чинному КУпАП відсутні з цього приводу заборони, відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставну передачу цієї справи до іншого суду, наслідком чого став розгляд справи неповноважним, на думку апелянта, судом, не можуть бути враховані, зважаючи також, що ніхто з суддів Деражнянського районного суду Хмельницької області не мав би повноважень для розгляду цієї справи (суддя ОСОБА_3 - потерпілий, суддя ОСОБА_4 - свідок).

Погоджуючись з таким рішенням, апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява №16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням», відтак застосування Апеляційним судом аналогії закону при передачі справи для іншого суду з метою дотримання права на справедливий розгляд впродовж розумного строку, зважаючи на обмежені строки розгляду такої категорії справ, визначені законодавством, не дає підстав вважати обґрунтованими протилежні доводи апелянта.

Про розгляд справи 19 червня 2017року Віньковецьким районним судом Хмельницької області ОСОБА_2 був повідомлений, від отримання судової повістки відмовився, про що свідчить акт, складений судовим розпорядником цього суду(т.1 а.с.88), який був спеціально наказом керівника апарату відряджений до м.Деражня для вручення судової повістки ОСОБА_2 (т.1 а.с.86), зважаючи, що повістки за адресою проживання, яка вказана в протоколі та вказана ОСОБА_2 в профайлі адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України, повертались до суду першої інстанції(т.1 а.с. 78-83) без вручення. Вказані обставини підтверджуються також письмовими поясненнями

ОСОБА_5, ОСОБА_6, доповідної записки ОСОБА_7 (т.1 а.с. 89-92). Факт повідомлення ОСОБА_2 про це судове засідання та відмови його від отримання судової повістки від уповноваженої особи суду підтверджували під час апеляційного розгляду свідки

ОСОБА_7(судовий розпорядник Віньковецького районного суду Хмельницької області) та присутні при цьому випадкові свідки

ОСОБА_5(секретар Деражнянського районного суду Хмельницької області) та ОСОБА_6(прокурор Деражнянського відділу Хмельницької місцевої прокуратури). З врахуванням викладеного, доводи апелянта під час апеляційного розгляду та в апеляційній скарзі, що в суду першої інстанції не було підстав розглядати справу в його відсутність, суперечать встановленим обставинам справи. Впродовж тривалого часу розгляду справи, в тому числі під час апеляційного розгляду, апелянтом не надано доказів поважних причин нез»явлення апелянта в засідання суду першої інстанції, перебування його на санаторно-курортному лікуванні, що унеможливлювали його з»явлення до суду, тому в діях суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, відсутні порушення ст. 268 КУпАП, зважаючи, що при розгляді такої категорії справ згідно ч.2 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до відповідальності, не є обов»язковою. Суд зауважує, що з огляду на практику Європейського суду, право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням. Підстав для відкладення розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності до розгляду справи за його позовом адміністративним судом в суду першої інстанції не було, зважаючи, що перевірку належності та допустимості доказів, в тому числі і протоколу про адміністративне правопорушення, суд здійснює під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відтак судом обґрунтовано відхилене таке клопотання ОСОБА_2 Погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що згідно положень ст. 280 КУпАП саме орган, який розглядає справи про адміністративні правопорушення, при розгляді цієї справи зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення провадження в справі до розгляду справи іншим судом іншої юрисдикції.

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, які узгоджуються між собою, які були допитані судом безпосередньо під час апеляційного розгляду. Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду та вважає, що своїми діями вчинив неповагу до суду, що виразилась у вчиненні дій, які вказують на прояв зневаги до суду та встановлених в суді правил, за що передбачено настання відповідальності за ч.1 ст. 185-3 КУпАП.

Суд не приймає до уваги твердження апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-3 КУпАП, як такі, що не узгоджуються з дослідженими в суді доказами. Наведені судом докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги про необгрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Допитаний під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував, що 11 квітня 2017року в обідній час перед поверненням судді

ОСОБА_3 до зали судових засідань мав з тим розмову з приводу надання йому, як учаснику справи, роздруківки запису. Про те, що суддя ОСОБА_3 слухав справу, йому було невідомо, суддя ігнорував його звернення, однак апелянт почав голосно вимагати від судді надання відповіді на його запитання. При цьому вказував, що під час спілкування з суддею біля зали судових засідань він суддю не ображав, не перешкоджав судді зайти до зали судових засідань, за одяг не шарпав, а суддя жодних зауважень йому не робив. Після цього суддя спокійно пішов слухати справу до зали судових засідань. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст. 185-3 КУпАП, позаяк такі дії відбувалися поза межами судового засідання, під час обідньої перерви в суді, в судового розпорядника не було підстав для складення протоколу, який в таких випадках, на переконання апелянта, взагалі не складається, складення протоколу відбулось з порушеннями вимог законодавства, на підставі сфальсифікованих пояснень свідків, та він не може бути суб»єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-3 КУпАП, позаяк не брав участі в судовому засіданні, яке відбувалось в залі суду.

Однак такі твердження апелянта суперечать сукупності досліджених доказів, в тому числі і під час апеляційного розгляду, та, на переконання апеляційного суду, вказують на намагання винного ухилитись від відповідальності.

Допитаний під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_3 вказав, що 11 квітня 2017року біля 12год.50хв. під час процесуальної перерви (яка тривала декілька хвилин на прохання голови суду, до якої перед тим звернувся ОСОБА_2 щодо надання йому роздруківки запису по його ж цивільній справі) по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст. 166 КК України, він повертався з кабінету голови суду до зали судових засідань для продовження слухання справи. ОСОБА_2, який в цей час перебував в коридорі, в грубій формі, з гнівним криком, зупинив суддю на вході до зали судових засідань, вимагав надати йому відповідь на його звернення по цивільній справі за його позовом, протягом декількох хвилин перешкоджав судді зайти до зали судових засідань, стоячи на порозі зали, не давав закрити двері та продовжити судове засідання, на очах у присутніх в залі шарпав за рукав мантії, неввічливо голосно кричав, щоб суддя від нього не тікав, а щоб стояв та відповідав на його запитання, незважаючи на слова судді про зайнятість в іншому процесі та припинення протиправних дій, вчиняв вищевказані дії.

Такі ж показання під час апеляційного розгляду дали свідки

ОСОБА_9 (адвокат, який був захисником ОСОБА_8),

ОСОБА_5 (секретар судового засідання), ОСОБА_10 (прокурор Деражнянського відділу Хмельницької місцевої прокуратури),

ОСОБА_11(слідчий Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області), який в цей час перебував в коридорі суду. При цьому свідок ОСОБА_10 вказувала, що після надання нею письмових пояснень через деякий час до прокуратури до неї на особистий прийом приходив ОСОБА_2, впродовж двох годин доводив їй, що вона не могла бачити обставин, зазначених нею в поясненні, вимагаючи їх зміни, на що вона йому заперечувала, після чого він написав на прокурора до 20 скарг, ще раніше підтверджувала такі обставини в письмовому зверненні до апеляційного суду (т.3 а.с. 16-17). Ті обставини, що ОСОБА_2 приїжджав в село за місцем проживання свідка ОСОБА_12 та просив переписати пояснення свідка, обіцяв їй добре допомогти з дітьми, у відповідь на це та відмовилась, сказавши, що в її поясненнях зазначено все вірно, вказувала під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_12, стверджувала, що вона зустрічала людей в селі, які їй казали, що ОСОБА_2(якого до того судового засідання вона не бачила та не знала), коли шукав її, говорив людям, що проти неї відкрита кримінальна справа, що не відповідає дійсності. (При цьому апеляційний суд враховує, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 визнавав факт відвідування ним свідків ОСОБА_12, ОСОБА_10, а також ОСОБА_13)

Свідок ОСОБА_12 , яка сиділа на першій лавці, підтверджувала, що літній чоловік в куртці з бородою, який і приїжджав до неї в село(судом встановлено, що це був ОСОБА_2), шарпав суддю, який хотів переступити і зайти в зал, при цьому крики на коридорі були чути ще раніше. Свідок ОСОБА_13 (працівник служби в справах дітей Деражнянської райдержадміністрації), яка теж перебувала в залі судових засідань ) підтверджувала, що була очевидцем, що чоловік (як вже потім вона дізналась від присутніх, що це був ОСОБА_2, позаяк вона раніше його до того не знала) кричав до судді, з криком вимагав надати відповідь, шарпав за рукав мантії, поставив ногу в двері перед суддею. Згодом ОСОБА_2 через два тижні приходив на її місце роботи, в присутності її керівника, впродовж години вимагав пояснень, написання письмових пояснень, однак вона не хотіла йому нічого повідомляти, після чого він на вимогу її керівника залишив кабінет останнього.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 підтверджували добровільність наданих ними пояснень в суді, в тому числі долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, заперечували будь-які факти тиску на них чи прохання з боку суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4, тому твердження апеляційної скарги ОСОБА_2, що свідки давали неправдиві показання під тиском на них, а ОСОБА_12 - у відповідь на обіцянку в сприянні суду при розгляді справи щодо її доньки - не можуть заслуговувати на увагу.

Достовірність наданих ними письмових пояснень свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_8 підтвердили також в надісланих заявах вже під час розгляду справи апеляційним судом(т.2 а.с.228,229).

Обгрунтованих підстав сумніватись в таких показаннях ОСОБА_3, як і інших допитаних судом свідків, апеляційним судом не встановлено, не наведено таких і апелянтом в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду. Показання потерпілого та свідків є послідовними, такими, що узгоджуються між собою в деталях, підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_3 та свідки обмовили його, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Як видно з показань свідків, які були присутні в залі суду, після повернення до зали суду судді, той був схвильований, в зв»язку з подіями, які відбулись біля дверей зали, судове засідання було розпочато з затримкою, що в сукупності з поясненнями судді

ОСОБА_3 з цього приводу про спричинення йому діями ОСОБА_2 моральної шкоди, судовим розпорядником в протоколі обґрунтовано було надано ОСОБА_3 статусу потерпілого, що узгоджується з приписами ст. 269 КУпАП, а протилежні доводи з цього приводу ОСОБА_2 в апеляційній скарзі суперечать цим положенням законодавства.

Зважаючи на неодноразові відкладення розгляду справи за клопотанням апелянта, значну віддаленість місця проживання свідків від апеляційного суду Хмельницької області, з метою економії часу свідків та забезпечення оперативності розгляду справи, апеляційним судом прийняте рішення про допит свідків в режимі відеоконференцзв»язку між апеляційним судом Хмельницької області та Деражнянським та Віньковецьким районними судами, що не суперечить чинному законодавству, тому заперечення з цього приводу апелянта про неможливість допиту апеляційним судом свідків в режимі відеокоферензв»язку, не можуть бути враховані апеляційним судом.

Свідок ОСОБА_4 підтвердила факт, що після конфлікту

ОСОБА_2 з суддею, їй суддею ОСОБА_3 було надане повідомлення про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-3 КУпАП(т.1 а.с.4), та своїм розпорядженням вона доручила судовому розпоряднику ОСОБА_14 провести відповідну перевірку викладених суддею фактів.

Що ж стосується доводів апелянта про відсутність в судового розпорядника правових підстав для складення щодо нього протоколу та порушення норм процесуального права при його складенні, то з такими доводами апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок - судовий розпорядник ОСОБА_14 підтвердив факт отримання відповідного повідомлення з розпорядженням голови суду щодо проведення перевірки, за наслідками проведеної перевірки ним були відібрані відповідні пояснення в очевидців, та відповідно до його повноважень було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-3 КУпАП, щодо ОСОБА_2 Після складення 12 квітня 2017року протоколу ОСОБА_2, відмовлявся написати пояснення в складеному протоколі, вказавши, що надасть їх пізніше, про що був складений акт (який наявний в справі, т.1 а.с.10). Йому були роз»яснені його права згідно ст.ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП. 18 квітня 2017року ОСОБА_2 відмовлявся від підписання протоколу, однак свою копію протоколу він забрав та залишив приміщення суду, що засвідчували свідки - присутні в суді ОСОБА_15 (пояснення якого містяться в справі -т.1 а.с.16) та свідок - адвокат ОСОБА_16 (пояснення якого долучено до справи - т.1 а.с.17), та з їх участю було складено відповідний акт (т.1 а.с.18). Визнаючи такі обставини правдивими, апеляційний суд зауважує, що факт отримання ОСОБА_2 копії складеного щодо нього протоколу підтверджується також тим, що копію такого протоколу(вже з власними відмітками та записами) апелянт долучив до своєї заяви, адресованої Віньковецькому районному суду (т.1 а.с.63-65), та в нього було достатньо часу для захисту від висунутого звинувачення. Свідок ОСОБА_14 категорично заперечив складення ним протоколу під примусом суддів ОСОБА_4, ОСОБА_3, в чому намагався в своїх зверненнях до суду переконати апелянт, вказавши, що діяв відповідно до своїх посадових повноважень при перевірці фактів, викладених в поясненнях, тому такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на увагу не заслуговують.

Підстав вважати, що в судового розпорядника не було повноважень для складення щодо ОСОБА_2 протоколу, апеляційний суд не знаходить, зважаючи, що правом на складення протоколів про вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185-3 КУпАП, судовий розпорядник ОСОБА_14(який призначений на посаду судового розпорядника Деражнянського районного суду Хмельницької області з 18 грудня 2006року наказом голови цього ж суду від 18 грудня 2006року №79-к(т.1 а.с.105-106) та перебував на цій посаді і на час складення протоколу) наділений положеннями п.п.7-1 п.2 ч.1 ст.255 КУпАП, посадовою інструкцією судового розпорядника Деражнянського районного суду Хмельницької області (т.1 а.с. 101-104), наказом про призначення ОСОБА_14 судовим розпорядником (т.1 а.с. 105-106).

Твердження апелянта, що судовий розпорядник вправі складати протокол за ч.1 ст. 185-3 КУпАП лише в разі встановлення таких фактів під час судового засідання, в робочий час, а інкриміновані йому дії відбувались під час встановленої в суді обідньої перерви, під час перерви в судовому засіданні, у його відсутність, не можуть бути враховані, зважаючи, що таких виключень з загального правила положення п.п.7-1 п.2 ч.1 ст. 255 КУпАП не містять.

Диспозицією ч.1 ст. 185-3 КУпАП неповага до суду може проявлятись в різних формах: в формі злісного ухилення від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи порушенні порядку під час судового засідання, а так само в разі вчинення будь-яких дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил. В даному випадку судом встановлено, що своїми діями, зазначеними в постанові суду при викладенні формулювання правопорушення, визнаного судом доведеним, суд констатував, що ОСОБА_2 вчиняв дії, які свідчать про явну зневагу до суду, встановлених в суді правил. Диспозицією ч.1 ст. 185-3 КУпАП, не визначено, щоб ці дії обов»язково вчинялись лише під час судового засідання. При цьому апеляційний суд зауважує, що в зв»язку з значним навантаженням на суддю, в цей період часу суддею здійснювався розгляд кримінального провадження, в якому було оголошено перерву, про що достовірно, на переконання апеляційного суду, був обізнаний апелянт, позаяк він в цей час перебував в коридорі суду після залишення кабінету голови суду.

Доводи апелянта про відсутність в суді Правил поведінки в приміщенні Деражнянського районного суду Хмельницької області ( порушення п. 7.2 яких суд першої інстанції уточнив та констатував в постанові суду при вирішенні справи), спростовуються наданими на запит апеляційного суду Правилами поведінки у приміщенні Деражнянського районного суду Хмельницької області, затвердженими наказом голови Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2014року №11(т.2 а.с.179-184). Крім того, посилання, зокрема, на п.5.1 цих Правил, є у графіку прийому громадян керівництвом Деражнянського районного суду Хмельницької області, затвердженому головою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 березня 2017року(т.2 а.с.189), що спростовує твердження апелянта про відсутність будь-яких правил поведінки у суді. При цьому апеляційний суд зауважує, що положення цих Правил регламентують поведінку відвідувачів суду не лише в судовому засіданні, а й поза ним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що в даному випадку протокол взагалі не мав би складатись суперечать положенням п.п.7-1 п.2 ч.1 ст. 255 КУпАП, якою чітко визначено, що в справах про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьої та п»ятою статті 185-3 цього Кодексу, протоколи про адміністративні правопорушення має право складати судовий розпорядник. Підстави для нескладення протоколу згідно ст. 258 КУпАП, в даному випадку відсутні. При цьому положення чинного КУпАП вказують, що протокол про адміністративне правопорушення (в разі його складення) складається після встановлення уповноваженою на те посадовою особою всіх обставин вчиненого правопорушення. Протокол щодо ОСОБА_2 судовим розпорядником був складений після з»ясування всіх обставин правопорушення, отримання пояснень від очевидців правопорушення, тому доводи апелянта про те, що протокол був складений 12 квітня 2017року, а подія відбувалась 11 квітня 2017року, як підстави для визнання протоколу недопустимим доказом, не можуть бути прийнятими до уваги. Чинне законодавство не містить заборони початку перевірки вчинення правопорушення на підставі повідомлення судді(т.1 а.с.4), тому доводи апелянта про необгрунтованість початку такої перевірки на підставі такого повідомлення, перевірку якого було доручено головою суду судовому розпоряднику, не можуть бути враховані.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, що в даному випадку слід було викликати працівників поліції для складення ними, в разі доведеності його причетності до правопорушення, протоколу. Вказані доводи не можуть бути враховані апеляційним судом з тих підстав, що згідно ст. 255 КУпАП, в разі вчинення правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2,3,5 ст. 185-3 КУпАП, протокол складається судовим розпорядником, при цьому в діях

ОСОБА_2 відсутній хуліганський мотив, а вчинені ним дії свідчили про явну зневагу до суду, встановлених в суді правил, з якими він, зважаючи на тривалий час зайняття адвокатською діяльністю, на переконання апеляційного суду, був достеменно обізнаний.

В своїх поясненнях апелянт вказував, що, на його переконання, відповідальність за ч.1 ст. 185-3 КУпАП, може наставати лише в разі вчинення неповаги до суду, а не до судді, що, на його думку, виключає настання відповідальності. Однак апеляційний суд не може погодитись з такими твердженням апелянта з наступних підстав. Суддя в Україні є носієм судової влади, для кваліфікації дій особи за ч.1 ст. 185-3 КУпАП, немає значення, чи вчиняла особа такі дії, зневажаючи суддю чи суд, як установу. Тому такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що прояв неповаги до судді ОСОБА_3 не дає підстав для такої кваліфікації його дій, не відповідають положенням ч.1 ст. 185-3 КУпАП. Апеляційний суд звертає увагу апелянта, який є адвокатом за професією, що згідно приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що ОСОБА_2 достеменно має бути відомо, тому протилежні твердження з цього приводу ОСОБА_2 суперечать закону. Його ставлення до судді

ОСОБА_3, в тому числі з підстав притягнення того до кримінальної відповідальності, про що неодноразово вказував ОСОБА_2 в суді, не давало йому жодних прав вчиняти такі дії, у вчиненні яких його обґрунтовано судом визнано винним. В разі порушення його прав, як учасника цивільної справи, в тому числі права на отримання відповідних документів, у апелянта були дозволені чинним цивільно-процесуальним законодавством можливості отримати вказану інформацію, оскаржити в передбачений законодавством спосіб дії чи бездіяльність судді, не вдаючись до порушення вимог ч.1 ст. 185-3 КУпАП, що є неприпустимим.

Передбачених законом підстав для закриття провадження в справі в зв»язку з наявністю рішення Святошинського районного суду м.Києва від 8 грудня 2017року в справі за адміністративним позовом

ОСОБА_2 до судового розпорядника Деражнянського районного суду Хмельницької області ОСОБА_14 про визнання протиправними дій та відшкодування понесених витрат (т.3 а.с.114-118), (яке за повідомленням в.о. голови того ж суду, на час апеляційного розгляду скарги

ОСОБА_2, перебуває на розгляді в Київському апеляційному адміністративному суді), про що вказує апелянт, немає.

Стягнення судом накладено в межах строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 38 КУпАП, відтак підстави вважати, що на час розгляду судом першої інстанції закінчились такі строки, що має наслідком закриття провадження в справі, про що вказував апелянт, в апеляційного суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що його не можна притягувати до відповідальності в зв»язку з здійсненням ним адвокатської діяльності згідно з законом і не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання в справі, тому він не є суб»єктом відповідальності за ч.1 ст. 185-3 КУпАП, не можуть враховуватись судом, зважаючи, що він діяв як позивач, мав намір отримати від судді відповідь у його особистій справі.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону та норм матеріального права, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, допущено не було.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність вини

ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, дав вірну оцінку зібраним та дослідженим судом доказам, з якою погоджується апеляційний суд. За таких обставин доводи апеляційної скарги апелянта про те, що висновки суду ґрунтуються на недостовірних показаннях свідків та потерпілого, не відповідають фактичним обставинам справи, зібрані з порушеннями вимог законодавства, не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Суд першої інстанції обґрунтовано обрав стягнення в вигляді штрафу в розмірі двадцяти одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 357 грн., що, на думку суду, є достатнім для виховання особи, що вчинила правопорушення та попередження вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2017року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар