АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/449/18 Головуючий суддя І інстанції Токарєва Н. М.
Провадження № 33/790/516/18 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Харків

Суддя Апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В. вирішуючи питання щодо можливості призначення до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 7березня 2018 року,-

в с т а н о в и в :

Згідно цієї постанови

ОСОБА_1, 1977 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 грн.

На вказану судову постановуповторно11 травня 2018 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження цієї постанови, посилаючись на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав та про існування судової постанови не знав, копію цієї постанови отримав тільки 28.03.2018 року, а тому не мав можливості оскаржити це рішення.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судової постанови не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже закон повязує строк подачі апеляційної скарги на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення з датою ухвалення судового рішення.

Постанова суду винесена 7 березня 2018 року, тобто строк апеляційного оскарження спливає 17 березня 2018 року.

Лише 2 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на постанову Харківського районного суду Харківської області від 7 березня 2018 року та просив її скасувати, а провадження закрити. Разом з тим він просив поновити йому пропущений процесуальний строк оскарження цієї постанови, посилаючись на те, що в судовому засіданні участі не приймав, про існування судової постанови не знав, а копію судової постанови отримав тільки 28.03.2018 року.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 5 квітня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні процесуального строку апеляційного оскарження судової постанови.

Посилання апелянта на вимоги ст.289 КУпАП безпідставні, порядок та строк апеляційного оскарження постанов судді у справах про адміністративні правопорушення регламентовано виключно вимогами ст.294 КУпАП.

Звертаючись вдруге з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не навів жодної нової обєктивної причини пропуску строку апеляційного оскарження судової постанови ніж ті, на які він посилався у попередній апеляційній скарзі.

Так, посилання ОСОБА_1 на те, що він не був присутнім в судовому засіданні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовій постанові (а.с.18) зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_1 приймав участь та заперечував проти своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтверджує що йому було відомо про те, що справа розглядається саме Харківським районним судом Харківської області, а 23.02.2018 року, тобто до винесення судової постанови, ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення (а.с.12) до суду щодо обставин події.

Крім того, Войтенко посилається на те, що судові повістки йому направлялись на адресу за якій він не проживає.

Це посилання суд не бере до уваги, оскільки хоча судові виклики ОСОБА_1 і приходили не на ту поштову адресу, однак в своїй апеляційній скарзі (а.с.41) він підтвердив, що про те, що були судові засідання він дізнався пізніше та через канцелярію суду 23.02.2018 року надав свої письмові пояснення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Більш того, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про дане провадження апелянт без сумніву знав, а тому вказані причини пропуску строку не можна однозначно вважати як поважні.

Отже, ОСОБА_1 було достовірно відомо про те, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього буде розглядатись Харківським районним судом Харківської області, а згідно судової постанови він був присутнім в судовому засіданні та знав про наявність судової постанови.

Належних даних на підтвердження протилежного апеляційна скарга не містить.

Таким чином нехтування ОСОБА_1 протягом встановленого законом обмеження у часі на подання апеляційної скарги обєктивними причинами не обумовлено, і в клопотанні дані про наявність таких причин відсутні.

За вищенаведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після спливу встановленого строку, повертається судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновлені процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 7 березня 2018 року, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_1 через суд першої інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області Я.В. Чопенко