АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/851/2018 Постанова винесена суддею Піхур О.В. Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Путівль Сумської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня

2017 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 23 листопада 2017 року о 05 год. 40 хв. керував автомобілем «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_2, по вул. Герцена, 7, в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від

20 грудня 2017 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи неповно та не об'єктивно, безпідставно не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи, про що він просив у зв'язку з необхідністю отримати юридичну допомогу, щодо допиту свідків, зазначених у протоколі та свідків, які були присутні на місці події при складанні протоколу (ОСОБА_4 та ОСОБА_5), а також про передачу матеріалів справи на розгляд за його місцем реєстрації і реєстрації транспортного засобу відповідно до ч. 2 ст. 276 КУпАП, якою передбачено альтернативну підсудність даної категорії справ, отже позбавив його гарантованого права на захист.

Стверджує, що він транспортним засобом не керував, а лише перебував біля автомобіля, а тому, враховуючи положення п. 1.10 ПДР України, не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При цьому вважає, що письмові докази у справі є недопустимими доказами його вини. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, бо в ньому не сформульовано який саме огляд він мав пройти (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров'я), тобто не містить суті адміністративного правопорушення. Безпосередньо в судовому засіданні свідки не давали показання під присягою, а їх письмові пояснення викладені не власноручно, а на певних бланках, з виправленнями, одним почерком та не містять відомостей у який спосіб він відмовився від огляду на стан сп'яніння.

Звертає увагу апелянт і на те, що викладені в протоколі ознаки сп'яніння «зіниці очей не реагують на світло», не відповідають ознакам, викладеним в п. 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), до того ж в порушення вимог п. 12 Інструкції в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Вказує апелянт також на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, а посилання судді в постанові на начебто його пояснення про те, що у нього «не було часу» для огляду, не свідчить про відмову від проходження саме цього огляду і в такому порядку.

Крім того, на думку апелянта, суддя місцевого суду, пославшись в мотивувальній частині оскаржуваної постанови на керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, в резолютивній її частині взагалі не конкретизував за які дії його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а відтак такий висновок суду не підтверджений ні матеріалами справи, ні дослідженими по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання правопорушника.

З матеріалів провадження убачається, що правопорушення було вчинено по

вул. Герцена, 7 в м. Києві, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1

ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 жодних клопотань щодо розгляду цієї справи судом за місцем його тимчасового або фактичного проживання не заявив. Враховуючи, що питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ, провадження було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва і розглянуто суддею цього суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що узгоджується з положеннями

ст. 276 КУпАП, отже порушення вимог закону в цій частині апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази у справі, та, за відсутності клопотань щодо виклику свідків, витребування та дослідження додаткових доказів, відкладення розгляду і надання можливості ОСОБА_2 скористатись правовою допомогою захисника, бо в матеріалах провадження такі клопотання відсутні, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 117693 від

23 листопада 2017 року, який складений уповноваженою на те особою з дотримання вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, згідно з яким суть правопорушення викладена як порушення вимог п. 2.5 ПДР, зокрема зазначено, що 23 листопада 2017 року о 05 год. 40 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_3, по вул. Герцена, 7 в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безпосередньо протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та ОСОБА_2, який засвідчив своїм підписом про роз'яснення йому прав, передбачених

ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, повідомлення про місце розгляду справи, а також про отримання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом.

При цьому, ОСОБА_2 на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення скористався своїм правом надати пояснення щодо фактичних обставин справи, виклавши їх на окремому аркуші, в яких будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських не вказав і не оспорював керування ним транспортним засобом, повідомивши що його зупинили працівники поліції, водночас відмову від огляду на стан сп'яніння мотивував лише недовірою до відповідних фахівців (а.с. 1, 3);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2).

При цьому зазначені пояснення свідків складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 та, всупереч тверджень апелянта, не містять будь-яких виправлень.

Указані письмові пояснення в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами в справі та були оцінені судом відповідно до ст. 252 КУпАП.

- в розписці ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року про підтвердження залишення на зберігання транспортного засобу «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_2, за адресою:

м. Київ, вул. Герцена, 7 (а.с. 5).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази у справі, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, отже, не врахувавши позицію ОСОБА_2 в суді, яка спростовується письмовими доказами, дійшов обґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Між тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, не дивлячись на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 клопотання про допит свідків не заявляв, безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4

За поясненнями свідка ОСОБА_4, він 23 листопада 2017 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту в мікрорайоні Лук'янівка, бачив як ОСОБА_2 набирав воду в бюветі і грузив бутилі з водою до багажного відділення припаркованого автомобіля. Далі він побачив, що до бювету під'їхали поліцейські, спілкувалися з ОСОБА_2, але їх розмову він не чув. Потім до нього підійшов ОСОБА_2 з проханням бути свідком, але в чому полягала його участь як свідка не пояснив. Коли він підійшов до поліцейських, то вони повідомили, що його участь як свідка непотрібна, оскільки щодо ОСОБА_2 уже складений протокол про адміністративне правопорушення.

Від свідка ОСОБА_6, який в письмових поясненнях засвідчив відмову ОСОБА_2 23 листопада 2017 року від проходження огляду на стан сп'яніння, на адресу суду надійшов лист, в якому свідок просив розглядати справу за його відсутністю та підтримав у повному обсязі надані ним раніше свідчення (а.с. 38).

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів із нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, наданих Управлінням патрульної поліції на запит суду, вбачається, що до ОСОБА_2. звернулися працівники поліції у зв'язку з підозрою про керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі. При цьому ОСОБА_2 не оспорював того, що він керував автомобілем та жодних зауважень щодо незаконності вимог поліцейських про проведення огляду не заявляв. Крім того, поліцейським було роз'яснено ОСОБА_2 про наслідки відмови від огляду на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі, проте ОСОБА_2 від такого огляду відмовився в присутності двох свідків (а.с. 37).

Таким чином, досліджені в суді апеляційної інстанції докази, зокрема, відеозаписи із нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, у взаємозв'язку з іншими доказами, які досліджувалися в суді першої інстанції, беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому пояснення свідка ОСОБА_4 в даному випадку не спростовують висновки судді місцевого суду в постанові.

Що стосується доводів апелянта в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, з огляду на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу. При цьому та обставина, що поліцейський в протоколі зазначив про наявність у ОСОБА_2 такої ознаки сп'яніння як «зіниці очей не реагують на світло», яка дослівно не відтворює ознаку, викладену в п. 4 Інструкції, жодним чином не свідчить про незаконність дій поліцейського щодо вимоги про проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про неузгодженість висновків судді місцевого суду в постанові з огляду на наявність посилання щодо керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, оскільки такі твердження суперечать змісту судового рішення, яке в цілому відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 20 грудня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду

м. Києва від 20 грудня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко