Справа №461/3696/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №45141030 від 16 травня 2018 року, складеного державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №461/6786/14-у від 27.08.2014 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1176, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 20.06.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 не сплатив аліменти, заборгованість зі сплати яких перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 1831 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не зявився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, статтею 8 цього Кодексу визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Зазначені вище положення кореспондуються з правовими приписами частини 1 статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надано офіційного тлумачення цього положення та наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості субєктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Як розяснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають гуртуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Кодекс України про адміністративні правопорушення доповнено статтею 183-1 Законом від 07.12.2017 року № 2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який в цій частині набрав законної сили 06.02.2018 року.

Тобто, саме з цього часу встановлено адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Водночас, зворотної дії в часі цей закон не має, тобто поширюється тільки на відносини, які виникли після набуття ним чинності.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №45141030 від 16 травня 2018 року, вбачається, що державний виконавець покликається на наявність у ОСОБА_1. заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Проте державним виконавцем не вказано конкретної суми заборгованості. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості та інші документи з матеріалів виконавчого провадження на підтвердження зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення даних.

Враховуючи наведені положення закону та поширення його дії тільки на відносини, які виникли після набуття ним чинності, враховуючи, що відсутній розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів та відсутні інші докази на підтвердження зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин - суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом .

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7-9, 247, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя В.Є. Радченко