Справа № 487/6682/17 22.03.2018 22.03.2018 22.03.2018
Номер провадження: 33/784/123/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Клімової Л.В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Майкоп Красноярського краю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 18.12.2017 р. о 19 год. 00 хв. в м. Миколаєві по вул. Шосейна, 71 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Felicia державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що рішення суду прийнято без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що згідно мотивувальної частини оскаржуваної постанови, судом зроблено висновок про те, що він порушив вимоги п. 2.9 -А Правил дорожнього руху України, якими водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує, за які саме дії його визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення.

Стверджує, що висновки суду не підтверджуються ані матеріалами справи, ані дослідженими по справі доказами, які б прямо вказували на перебування його у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння.

Апелянт вважає, що суд своїм рішенням фактично визнав його винним у правопорушенні, протокол про яке не складався, в саме - винним у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, а не у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння.

Також зазначає, що ознаки наркотичного сп'яніння, які, на думку поліцейських, повинні були знижувати увагу та швидкість реакції водія, не підтверджуються протоколом та поясненнями поліцейських, наданими під час судового засідання. Фактично, зниження уваги чи швидкості реакції не мало місця, у нього лише боліла голова, про що ним зазначалося, як безпосередньо поліцейським, так і під час судового розгляду.

Також апелянт додає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів його відсторонення від керування транспортним засобом та передачі керування ним іншій особі, що також спростовує факт перебування його у стані наркотичного сп'яніння та ставить під сумнів законність дій поліцейських при оформленні адміністративних матеріалів.

За такого вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального і процесуального права у зв'язку з чим підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, які були присутні при його складанні, згідно яким ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння в установленому законом порядку в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, підтверджується його власноруч зробленими поясненнями у протоколі про адміністративне правопорушення, в яких зазначено про його згоду з обставинами, викладеними у протоколі.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції інспектори патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та пояснили, що 18.12.2017 р о 19:00 год. при патрулюванні м. Миколаєва по вул. Шосейна ними був зупинений автомобіль Skoda Felicia під керуванням водія ОСОБА_1 в зв'язку з технічною несправністю автомобіля - не була ввімкнена фара. Під час спілкування з водієм, у нього були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, а саме: дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя. Водію було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому законом порядку, на що він відмовився в присутності двох свідків.

Наведені пояснення повністю узгоджуються з даними відеозапису, згідно якому працівник поліції перевіряв зіниці очей ОСОБА_1, та запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, на що ОСОБА_1 відмовився.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно яким, в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Хоча свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були допитані судом, але письмові пояснення свідків відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно пояснень, які ОСОБА_1 надав суду першої та апеляційної інстанції, він підтвердив факт його відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, мотивуючи тим, що у нього боліла голова. Однак наведені апелянтом мотиви відмови не є підставою для визнання рішення судді незаконним, про що просить апелянт.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що судом зроблено висновок про порушення ним вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України не заслуговують на увагу, оскільки за змістом постанови, посилання судді на порушення п. 2.9 а є фактично опискою, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №240747 від 18.12.2017 р. зазначено про порушення ОСОБА_6 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що і було предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, його вид та розмір штрафу передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, відсутні підстави для скасування постанови, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: