АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/1530/2018 Суддя 1 інстанції - Осаулов А.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Постановою суду встановлено, що 21.01.2018р. о 11 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Хрещатик, 7, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, зіниці очей не реагували на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). На пропозицію працівників поліції від проведення огляду на стан сп'яніння у встановлений законом порядок відмовився у присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року та закрити провадження по справі.

За доводами апелянта оскаржувана постанова суду першої інстанції є передчасною та такою, що ухвалена без урахування усіх обставин справи.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва знаходиться справа № 760/5620/18 (провадження № 2-а/760/1168/18) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського 2 батальйону 7 роти 1 полку сержанта поліції Сідляренко Руслана Ігоровича про визнання протиправними дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від «21» січня 2018 року. Судове рішення у справі 760/5620/18 щодо визнання протиправними дій поліцейського щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від «21» січня 2018 року буде мати преюдиційне значення для розгляду справи № 761/3389/18 про адміністративне правопорушення.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 761/3389/18 знаходяться два його клопотання про зупинення провадження у даній справідо набрання законної сили судовим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі про визнання протиправними дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 21 січня 2018 року, однак суд першої інстанції їх безпідставно проігнорував.

Також ОСОБА_3 зазначає, що положення п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що саме на вимогу працівника міліції, а не поліцейського водій зобов'язаний пройти огляд на стан сп'яніння, а тому, у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння такий водій взагалі не повинен нести юридичної відповідальності.

Апелянт стверджує, що оскільки у зв'язку із набранням законної сили ЗУ «Про національну поліцію» в Правила дорожнього руху Кабінетом міністрів України зміни внесені не були, то посилатися при складанні протоколу на п. 2.5 Правил дорожнього руху, як формулювання суті правопорушення, пов'язаного із відмовою водія пройти огляд на стан сп'яніння, поліцейські не мають законного права.

Крім цього ОСОБА_3 вказує на те, що відповідно до п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведенню огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1103 віл 17.12. 2008 р. із змінами від 28.10.2015 р. у разі відмови водія транспортного засобу віл проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

На думку апелянта, саме ця норма повинна вказуватись при формулюванні суті правопорушення поліцейським у протоколі та постанові, а не п. 2.5. Правил дорожнього руху, однак із змісту вищевказаного протоколу вбачається протилежне і суд першої інстанції проігнорував і цей факт під час ухвалення оскаржуваноїпостанови.

ОСОБА_3 зазначає, що у поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 січня 2018 року він вказав про свою категоричну незгоду з притягненням його до адміністративноївідповідальності через відсутність вчинення мною порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху та через відсутність у нього будь-яких ознак наркотичного сп'яніння. Також, він відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння через відсутність обґрунтованих підстав для цього, оскільки висновки поліцейського ПП Сідляренко Р.І. ґрунтувалися лише на його власних припущеннях та не підтверджувалися свідками або іншими належними доказами.

Апелянт звертає увагу суду на той факт, що особи, які зазначені поліцейським Сідляренко Р.І. свідками в протоколі, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, були просто навмання зупинені Сідляренком Р.І. на вул. Хрещатик в м. Києві під час складання ним вищевказаних протоколу та навіть не підходили донього та не дивились на нього.

ОСОБА_3 стверджує, що вказані особи були зупинені Сідляренком Р.І. з єдиною метою - формально підтвердити власні припущення інспектора патрульної поліції з метою притягнення його (ОСОБА_3) до адміністративної відповідальності та здійснення психологічного тиску на нього для отримання хабара, оскільки правила дорожнього руху він не порушував та будь-яких ознак наркотичного сп'яніння не мав, а тому, на думку апелянта, свідчення вказаних в протоколі осіб не можуть бути належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами порушення ним п. 2.5. Правил дорожнього руху, а тому не стосуються предмета доказування.

Апелянт вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є незаконним та необґрунтованим внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_3 зазначає, що поліцейський СідляренкоР.І. так поспішав скласти протокол та постанову про адміністративне правопорушення, що навіть номер його телефону в протоколізазначив невірно.

На думку апелянта є очевидним, що поліцейському Сідляренко Р.І. у зв'язку із займаною ним посадою було відомо про вищенаведені норми законодавства, однак він грубо перевищив свої службові повноваження, використавши їх для незаконного накладення на нього штрафу, напевно виконуючи план керівництва по кількості накладених штрафів.

Також ОСОБА_3 стверджує, що жодних належних доказів того, що він порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, поліцейським Сідляренко Р.І. в протоколі не наведено, а ті обставини, на які, інспектор посилається в протоколі для обґрунтування притягнення його до адміністративної відповідальної, не є належними доказами його вини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, його захисника, дослідивши матеріали справи та відеозапис з Управління патрульної поліції м. Києва, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено уст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАПорган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду були дотримані в повному обсязіі висновок про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

Наведеними вище нормами права передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_3 винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, послався на досліджені судом докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії БД №039556 від 21.01.2018 року (а.с.1), згідно якого 21.01.2018р. о 11 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Хрещатик, 7, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, зіниці очей не реагували на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). На пропозицію працівників поліції від проведення огляду на стан сп'яніння у встановлений законом порядок відмовився у присутності двох свідків. Даний протокол складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка його склала - інспектором 7 роти 2 батальйону УПП в м. Києві Сідляренко Р.І. та безпосередньо ОСОБА_3, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що останній поставив підпис, при цьому, зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_3 в протоколі не вказав;

- письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до яких вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 В їх присутності вказаний водій відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, що вони засвідчили своїми підписами.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції переглянуто наявний в матеріалах справи відеозапис, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, відповідно до якого вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 було зупинено по вул. Хрещатик, 7 в зв'язку з допущеними порушеннями вимог ПДР України. Під час спілкування патрульних поліцейських з ОСОБА_3 були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, про що було повідомлено водію та запропоновано пройти в установленому законом порядку огляд на виявлення стану наркотичного сп'яніння, на що водій дав згоду, в зв'язку з чим на автомобілі патрульної поліції водія було доставлено до КМНКЛ &q?о ; Соціотерапія&quв ;. Проте, в зазначеному закладі ОСОБА_3 зазначив, що проходити огляд не буде, в зв'язку з чим були запрошено два свідки, дані яких зафіксовані і на відео, це ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в присутності яких працівником патрульної поліції було ще раз запропоновано водію ОСОБА_3 пройти огляд для виявлення стану наркотичного сп'яніння, від якого він відмовився в присутності свідків.

Вищенаведені докази підтверджують дотримання поліцейськими Інструкції &quf";Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?о ;, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та &qu:b;Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду&q? п;, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 та свідчать про порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України та, відповідно, вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Цими ж доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що особи, які зазначені поліцейським Сідляренко Р.І. свідками в протоколі, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, навіть не підходили до нього не дивились на нього, та були залучені формально, адже з відео чітко вбачається, що вся процедура пропонування поліцейськими проходження водієм ОСОБА_3 огляду на стан наркотичного сп'яніння та його відмова від проходження такого огляду проходила в присутності вказаних свідків.

При цьому, будь - якого рішення суду на підтвердження доводів апеляційної скарги про визнання протиправними дій поліцейського Сідляренко Р.І. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 21 січня 2018 року ОСОБА_3, суду апеляційної інстанції не надав, та не заявляв про його існування.

Окрім того, є безпідставними й доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_3 не повинен нести юридичної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР України та як наслідок відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв'язку з тим, що положення цього пункту передбачає, що саме на вимогу працівника міліції, а не поліцейського водій зобов'язаний пройти огляд на стан сп'яніння, оскільки відповідно до внесених на підставі постанови КМ України № 161 від 22 березня 2017 року змін до п. 2.5 ПДР України вбачається, що водій повинен саме на вимогу поліцейського пройти в установленому порядкумедичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи під час апеляційного розгляду захисника про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознак наркотичного сп'яніння, які ніби-то були виявлені у ОСОБА_3, а відтак, безпідставність пропонування проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп'яніння також не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно п. 4 розділу 1 Інструкції &qu; ;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q? с;, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що ознаками наркотичного сп'яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху з порожнини рота), звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. В свою чергу п. 3 розділу 1 зазначеної інструкції вказує на ознаки алкогольного сп'яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Як з протоколу про адміністративне правопорушення, так і з відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що поліцейськими вказувались наступні ознаки наркотичного сп'яніння: порушення мови, не реагування зіниць очей на світло та поведінка, яка не відповідає обстановці. А ці ознаки, і є ознаками наркотичного сп'яніння, згідно наведеної Інструкції.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена «поза розумним сумнівом», а відтак, постанова суду в частині визнання винуватим ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення не вбачаю.

Обраний суддею Смирнову О.В. вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 2.03.20178 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал