АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/303/18 Справа № 695/619/18 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст. 183-1 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2018 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин виконання суспільно корисних робіт.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 352, 40 грн.

З постанови районного суду вбачається, що ОСОБА_3 не сплачував аліменти на утримання своєї дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а саме 52 049, 50 грн., за що передбачена відповідальність за ст. 183-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про зміну постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в частині накладеного заходу адміністративного стягнення та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, застосувавши усне зауваження.

Апелянт, посилаючись на норми КУпАП та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався за відсутності особи, щодо якої складено протокол, що є порушенням прав, передбачених ст. 286 КУпАП, в тому числі на захист та безпосередню участь в судовому засіданні. Стверджує, що з 27.03 по 29.03.2018 він перебував на лікарняному, що підтверджується копіями медичних документів, а тому не зявився на судовий розгляд з поважних причин.

Акцентує увагу на те, що про примусове виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2009, яким з нього стягнуто аліменти на користь відповідача у розмірі ? частини заробітної плати, але не менше ніж 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він дізнався лише в лютому 2018 року. Вказує, що постанова про відкриття провадження йому не надсилалась і про її існування він не знав, що підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження відповідних відомостей. Крім того, сама потерпіла ОСОБА_6 з будь-якими претензіями матеріального характеру до нього не зверталась, що, на думку апелянта, вказує на відсутність з його боку ухилень від утримання доньки.

Також, зазначає, що він добросовісно надавав кошти на утримання своєї дитини, придбавав їй одяг та необхідні речі. Крім того, у жовтні 2014 року стан його здоровя значно погіршився і він взагалі не мав змоги працювати, що було повязано з переломом шийки правої плечової кістки зі зміщенням та проведенням з цього приводу хірургічного втручання.

Звертає увагу, що при застосуванні судом заходу адміністративного стягнення не враховано положення ст. 33 КУпАП, яка передбачає врахування особи правопорушника, оскільки за станом здоровя він не може виконувати стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про успішну доставку sms-повідомлення, потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, про поважні причини неприбуття не повідомила, що, на виконання положень ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду по суті апеляційних вимог.

Заслухавши думку ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі з підстав, наведених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі точного додержання законності, всебічного і обєктивного зясування всіх обставин справи, правильного і справедливого її вирішення, а постанова суду повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, суд на підставі досліджених доказів в їх сукупності прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Зокрема, в основу прийнятого по справі рішення суд поклав наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення Серія ГП № 016975 від 21.02.2018; пояснення потерпілої ОСОБА_6, дані нею по факту її звернення про вчинення кримінального правопорушення та суду першої інстанції; пояснення ОСОБА_3 по факту складання щодо нього протоколу про адміністратвине правопорушення; дані довідки розрахунку Золотоніського міськрайонного ВДВС від 19.02.2018 № 2845.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серія ГП № 016975 від 21.02.2018, складеного інспектором з ЮПСП Золотоніського ВП капітаном поліції ОСОБА_7, ОСОБА_3 не сплачував аліменти на утримання своєї дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а саме 52 049,50 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 183-1 КУпАП.

Згідно наданих потерпілою пояснень, ОСОБА_3 зобовязаний за рішенням суду сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки, які не сплачує. Виконання даного рішення здійснюється в примусовому порядку Золотоніським ВДВС. За період з 2012 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментам сягає понад 52 000 грн.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 від 20.02.2018, наданих інспектору з ювенальної превенції сектору превенції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаської області ОСОБА_7, йому відомо, що з 2012 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області його зобовязано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі ? частини заробітної плати, але не менше ніж 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття. Він сплачував аліменти на особистий рахунок в банку «ПриватБанк» відкритий на імя ОСОБА_6, однак не кожного місяця, коли у нього були гроші. Останній раз він сплачував аліменти наприкінці 2017 року в сумі 500 грн. Також, зазначив, що він добросовісно надавав кошти на утримання своєї дитини, придбавав їй одяг та необхідні речі, давав кишенькові гроші.

Відповідно до довідки розрахунку Золотоніського міськрайонного ВДВС від 19.02.2018 № 2845, заборгованість по аліментах ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, 2003р.н., в розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно згідно виконавчого листа № 2-1196 від 20.07.2009 Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, починаючи з 13.06.2012 по 01.02.2018 становить 52 049,50 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що про примусове виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2009, яким з нього стягнуто аліменти на користь потерпілої ОСОБА_6, він дізнався лише в лютому 2018 року. При цьому, постанова про відкриття провадження йому не надсилалась, а сама ОСОБА_6 з будь-якими претензіями матеріального характеру до нього не зверталась.

Повторно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_3, оцінивши наведені докази в їх у сукупності, прихожу до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та наявність підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2009 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки у розмірі ? частини заробітної плати, але не менше ніж 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 13.06.2012 ОСОБА_6 звернулась з заявою про примусове виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2009. 13.06.2012 державним виконавцем органу ДВС Золотоніського МУЮ ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1196, виданого 20.07.2009.

Дані про те, що ОСОБА_3 володів інформацією про відкриття щодо нього виконавчого провадження по примусовому виконанню судового рішення, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Сукупний розмір відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання складає 3085, 25 грн.

Станом на 01.02.2018 загальна сума заборгованості становить 52 049,50 грн.

Диспозиція ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім'ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З обєктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обовязку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обовязковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 07.12.2017, що набрав законної сили 06.02.2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

З огляду на наведене, за загальним положенням, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом. Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що помякшують або скасовують відповідальність і саме тому, мають зворотну силу.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє відображення і в ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Враховуючи викладене, оскільки ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі.

Тому, в період несплати аліментів особою до вступу в дію ст. 183-1 КУпАП не має прийматися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладаючи на нього відповідне стягнення суд першої інстанції, всупереч ст.ст. 8,245,251,252,280,283 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без зясування фактичних обставин, що мають значення для її розгляду, не звернувши уваги на те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.

Враховуючи, що обєктивна сторона правопорушення полягає у несплаті аліментів протягом певного періоду часу, а ОСОБА_3 інкримінують несплату аліментів з 13.06.2012 по 01.02.2018, то таке його діяння не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується посилань апелянта на порушення його права на захист та розгляд адміністративної справи за його відсутності, то вони є доречними, разом з цим, судом апеляційної інстанції поновлено останнього в його правах шляхом проведення апеляційного розгляду за його участю та за участю його захисника, в тому числі, шляхом заслуховування пояснень по факту складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в тому числі і у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

У звязку з тим, що провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю, судовий збір, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, при умові його сплати, підлягає поверненню останньому.

Керуючись ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 247, п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2018 року щодо ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Повернути ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп., при наданні доказів його сплати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Биба