Справа № 127/3060/18
Провадження № 33/772/388/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Ващук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 р. м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Ващук В.П.

з участю секретаря: Доценко М.І.

прокурора: Каменяр С.В.

захисника - адвоката: ОСОБА_5.

розглянувши 17 травня 2018 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУ п АП:

ОСОБА_3,

народження ІНФОРМАЦІЯ_2

українця, громадянина України,

який на теперішній час є суддею у відставці

пенсіонера, проживаючого: АДРЕСА_1

за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2018 року, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23..04.2018 року, провадженян у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії №43 від 08.02.2018 року ОСОБА_3 будучи звільненим з посади судді Апеляційного суду Вінницької області, являючись особою, яка зобов'язана подавати декларацію відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», являючись відповідно п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимоги ч. 2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, а саме про придбання автомобіля марки «Renault Duster», 2016 р.в., кузов НОМЕР_1, вартістю 490000 грн..

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 ставиться питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2018 року. Постановити нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суб'єкти декларування , які припинили діяльність пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , є суб'єктами декларування, які згідно з положеннями ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни в їх майновому стані зобов'язані повідомити про це Національне агенство з питань запобігання корупції (дія подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані розповсюджується до моменту подання останньої щорічної декларації). А отже, ОСОБА_3 відповідно до ст. 3 Закону є суб'єктом декларування та зобов'язаний подавати декларацію відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». Таким чином ОСОБА_3 будучи звільненим з посади судді Апеляційного суду Вінницької області, являючись особою, яка зобов'язана подавати декларацію відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно повідомив Національне агенство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, а саме про придбання автомобіля марки марки «Renault Duster», 2016 р.в., кузов НОМЕР_1, вартістю 490000 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КупАП.

Вислухавши думку захисника - адвоката ОСОБА_5., в інтересах ОСОБА_3, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора Каменяр С.В., яка вважає постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 незаконною та підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав.

При провадженні у справах про адміністративне правопорушення, зокрема у ч. 2 ст. 250 КУпАП закріплено саме обов'язок прокурора приймати участь у провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, йдеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Відповідно до Інформаційного листа судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією" від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, в якому зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, прокурор наділений правом подавати апеляційні скарги та приймати участь у справах про адміністративні правопорушення пов'язанні з корупцією.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 7 та ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, ґрунтуватися на встановлених в ході судового розгляду обставинах та достатніх і беззаперечних доказах, оцінка яких проводиться в порядку ст. 252 КУпАП, шляхом всебічного, повного і об'єктивного їх дослідження як окрема, так і в сукупності з іншими обставинами.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язаних з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП України, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно із рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, що 08.12.2016 Рішенням Вищої ради юстиції № 3076/0/15-16, ОСОБА_3 звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Вінницької області, у зв"язку з поданням заяви у відставку.

14.12.2016 року Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області № 105/2-07к, ОСОБА_3 виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області.

28.10.2016 року ОСОБА_3 подав щорічну декларацію до Єдиного державного реєстру декларацій.

14.12.2016 року ОСОБА_3 подав декларацію перед звільненням до Єдиного державного реєстру декларацій.

15.03.2017 року ОСОБА_3 подав декларацію після звільнення до Єдиного державного реєстру декларацій.

31.01.2017 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу предбав у власність транспортний засіб марки Renault Duster, 2016 р.в., кузов НОМЕР_1, вартістю 490000 грн..

22.03.2017 року ОСОБА_3 подав декларацію про суттєві зміни в майновому стані до Єдиного державного реєстру декларацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції закону №1022-VIII від 05.10.2016), встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані, визначаються Національним агентством. Відповідно до частини 2 цієї ж статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції закону №1774-VIII від 06.12.2016), згідно Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набрав чинності з 01.01.2017, встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №961/29091, відповідно до якої під суттєвою зміною у майновому стані суб'єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 мінімальних заробітних плат, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яку такий суб'єкт декларування подає відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Диспозиція 2 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

З суб'єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування настає за умови, що суб'єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел спрямований на ухилення від повідомлення чи несвоєчасне повідомлення про відповідні зміни НАЗК, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Даною статтею, також, визначено, що правопорушення, пов"язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено в ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З врахуванням положень ст. 1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно із ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Зокрема, повідомлення в порядку ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу в учиненні зазначених дій, а відтак і наявності суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_3 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Окрім того, зі змісту ст. 7 КУпАП вбачається, що «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, і унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень.

Таким чином, з аналізу норм ст. 7, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, п. п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону України №1402 «Про судоустрій та статус суддів» і в розумінні цих норм права вбачається, що ОСОБА_3 не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки з він звільнений з посади судді Апеляційного суду Вінницької області і фактичного з того часу не є суб'єктом декларування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 -залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року , про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, у зв»язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя:

Згідно з оригіналом: