Провадження 3/200/3355/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_1, за участю прокурора Карпенко Р., захисника ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи, надіслані з Дніпропетровського Управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого заступником начальника начальником слідчого відділу ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 34, за ч.2 ст. 172-6 КпАП України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 відповідно до наказу №362 о/с від 26.12.2016 був призначений на посаду заступника начальника начальника слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.

Відповідно до пп. «з» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» начальник слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, як поліцейський, є субєктом декларування та субєктом відповідальності за корупційні та повязані з корупцією правопорушення.

У відповідності до ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зазначені службові особи, зобовязані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому зазначеним Законом. А у разі змін у майновому стані зазначені особи у відповідності до ст.52 зазначеного Закону зобовязані здійснювати письмове повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування у десятиденний строк з дня отримання доходу, придбання майна на суму, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

У відповідності до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) від 10.06.2016 та 18.08.2016 система подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування розпочала свою роботу з 00-00 годин 1 вересня 2016 року.

На виконання положень Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_3, займаючи вищевказану посаду, 20.03.2017 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі, в які у розділі «цінне рухоме майно-транспортні засоби» вказав легковий автомобіль «Ford Fiesta» з відміткою про набуття права власності 18.05.2010 року.

16.05.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ «Дімітрел», в особі ОСОБА_4, був укладений договір комісії. В подальшому вказаний автомобіль ОСОБА_3 через ТОВ «Дімітрел» був проданий ОСОБА_5, згідно договору купівлі- продажу №6896/17/000706 від 16.05.2017 за 150 000 гривень, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХМ377434 видане 16.05.2017. Акт огляду реалізованого транспортного засобу №6896/17/000706 від 16.05.2017 року.

На підставі отриманих документів, а саме договору купівлі-продажу, укладеному в СГ № ДКП6896/17/000706 від 16.05.2017 станом на 16 травня 2017 ОСОБА_3 достовірно був обізнаний про вартість проданого ним авто, яка становить 150 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2016 року.

Відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті НАЗК, встановлено, що ОСОБА_3 подав повідомлення про суттєві зміни в матеріальному стані лише 19.06.2017 року.

Таким чином, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді заступника начальника начальника слідчого відділу ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, будучи субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, 16.05.2017 року будучи обізнаним про вартість відчуженого ним майна автомобіля «Ford Fiesta» яка становила 150 000 гривень, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2017 року шляхом його продажу не повідомив у десятиденний строк, НАЗК про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування, повідомивши про них тільки 19.06.2017 року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні правопорушення не визнав та пояснив, що у нього у користуванні та власності знаходився автомобіль «Ford Fiesta», яки він декларував. У травні 2017 року, перебуваючи у м.Харкові у відпустці він 16.05.2017 уклав договір комісії з ТОВ «Дімітрел» про продаж його автомобіля, який був проданий ОСОБА_5, згідно договору купівлі- продажу №6896/17/000706 від 16.05.2017 за 150 000 гривень. До цього 12 травня 2017 року у нього зламався його компютер-ноутбук, на який був встановлений його електронний підпис, отриманий для користування при заповненні та направленні є- декларацій і після відновлення інформації на компютері та його ремонті 17 червня 2017 року він, повернувшись до м.Дніпро, здійснив повідомлення про продаж автомобіля. Він не звертався з приводу отримання або відновлення особистого ключа підпису, оскільки відновлення ключа триває довгий час і крім того він гадав, що скоріше відремонтує компютер. Крім того, особа, яка придбала автомобіль, ще досі з ним у повному обсязі не розрахувалася і тому отримана ним сума грошових коштів реально 148 000 гривень, не перевищує визначений законом розмір для повідомлення про суттєві зміни. Він самостійно направив повідомлення про суттєві зміни, про що повідомив своє керівництво та звернувся до НАЗК за розясненнями щодо наявності або відсутності в його діях порушень.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, позиції прокурора та захисника, а також дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що провадження відносно ОСОБА_6 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Водночас, положеннями ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу у звязку із адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов'язані з корупцією, мають також з'ясувати мотив і характер вчиненого діяння.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

ОСОБА_3 відповідно до наказу №362 о/с від 26.12.2016 був призначений на посаду заступника начальника начальника слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.

Відповідно до пп. «з» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» начальник слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, як поліцейський, є субєктом декларування та субєктом відповідальності за корупційні та повязані з корупцією правопорушення.

Згідно ч.1 ст..45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. 1, пп. "а" і "в" п. 2, п. 5 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції" у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Порядок інформування Національного агентства про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування визначений у Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який був затверджений рішенням Національного агентства № 3 від 10.06.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089).

Відповідно до п. 6 Розділу II зазначеного Порядку, суб'єкти декларування письмово повідомляють Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до ч.2 ст. 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форми.

Згідно з п. 2 розділу II зазначеного Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті суб'єкта декларування після реєстрації в Реєстрі. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подаються виключно в електронній формі, їх паперова копія не подається. Електронна форма для подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані - суб'єкта декларування затверджена рішенням Національного агентства № 3 від 10.06.2016 року.

Тобто, ОСОБА_3, як субєкт на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у його майновому стані, а саме у разі отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зобовязаний у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна письмово повідомити про це Національне агентство.

Як встановлено в суді, 16.05.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ «Дімітрел», в особі ОСОБА_4, був укладений договір комісії. В подальшому вказаний автомобіль ОСОБА_3 через ТОВ «Дімітрел» був проданий ОСОБА_5, згідно договору купівлі- продажу №6896/17/000706 від 16.05.2017 за 150 000 гривень, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХМ377434 видане 16.05.2017. Акт огляду реалізованого транспортного засобу №6896/17/000706 від 16.05.2017 року.

Відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті НАЗК, встановлено, що ОСОБА_3 подав повідомлення про суттєві зміни в матеріальному стані 19.06.2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Одночасно, судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року про те, що «якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права.» Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання» (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круслена проти Франції» від 24 квітня 1990 року).

«Жодна норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики» Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року.

Ступінь чіткості закону, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється цей закон, а також кількості та статусу тих, кому закон адресований. Ступінь чіткості, який треба забезпечувати при формулюванні конституційних положень, з огляду на загальний характер, може бути нижчим, ніж в інших законах» Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Реквеньї проти Угорщини» від 20 травня 1999 року.

В даному випадку слід враховувати, що диспозиція ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не містить вказівок на конкретний розмір фінансових змін у становищі особи, з якого починається відповідальність за неповідомлення про такі зміни. Цією нормою лише визначено, що відповідальність починається за неповідомлення про зміни у майновому стані особи, які мають ознаку «суттєвості». Не містить ця норма й бланкетних відсилок на інші законодавчі норми, якими врегульовано це визначення.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що практику притягнення відповідної особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП необхідно розглянути в аспекті дотримання вимог ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як суд вказує, що звідси випливає, що злочини та відповідні покарання повинні бути чітко визначені законом. Ця вимога виконується тоді, коли особа може знати з формулювання відповідного положення у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами і після отримання відповідної юридичної консультації, - які дії або бездіяльність тягтимуть за собою її кримінальну відповідальність та яке покарання вона може отримати в цьому звязку.

Окрім цього, відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на не подання інформації про суттєві зміни в своєму майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В даному випадку доводи ОСОБА_3 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни матеріального стану, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученими до матеріалів справи документами щодо ремонту компютера на якому була встановлена електронна підпис декларанта, а також його поясненнями, у тому числі, що він був ініціатором перевірки і самостійно повідомив про свої дії щодо направлення повідомлення.

Більше того, під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_3 будь-яких мотивів на уникнення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання повідомлення щодо суттєвих змін в майновому стані.

Також судом приймаються до уваги доводи ОСОБА_3 щодо того, що несвоєчасне подання повідомлення щодо суттєвих змін в майновому стані ним було допущено з необережності, оскільки при перебуванні у відпустці він не мав іншого виходу, як чинити компютер на якому була встановлена електронна підпис декларанта і не міг отримати інший підпис у визначений строк подання повідомлення, вважаючи, що ремонт компютера не буде перевищувати цей строк, а тому наведені обставини свідчать про наявність вини особи виключно у формі необережності, що, у даному випадку, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Після того, як відповідно до наданих суду документів акту виконаних робіт по ремонту компютера ФОП ОСОБА_7 від 17.06.2017 (ремонт тривав з 12.05 по 17.06.2017 року) ОСОБА_3 відновив роботу компютера та використання свого цифрового підпису, він відразу подав повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а отже умислу на несвоєчасне подання електронного повідомлення у особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки суб'єктивного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відтак робить неможливим його притягнення до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, приходжу до висновку, що провадження у справі необхідно закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративному матеріалу відносно ОСОБА_3 закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.О. Карягіна