Справа № 145/515/18
Провадження № 33/772/461/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач: Дедик В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 р. м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Дедик В.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.05.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України, та призначено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду, 26.03.2018р. державним виконавцем Тиврівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області встановлено, що ОСОБА_3 не сплатив аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно виконавчого листа № 2- 439, виданого Тиврівським районним судом Вінницької області 31.05.2006р., що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме: за період з 01.08.2013р. по 01.03.2018р. розмір заборгованості склав 44494,84 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю події і складу адмінправопорушення, оскільки період часу несплати аліментів особою не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості до вступу в дію 06.02.2018р. ст. 183-1 КпАП України, так як на час вчинення діяння воно не визнавалось законом як правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі та пояснили, що ОСОБА_3 не ухилявся від сплати аліментів, а сплачував суми, які були в нього, вже частково погасив заборгованість та буде продовжувати і дальше погашати заборгованість. Суд не взяв до уваги, що стаття за якою ОСОБА_3 притягнуто до адмінвідповідальності лише 06.02.2018 року, проте в протоколі про адмінправопорушення зазначена заборгованість, яка утворилася за період з 01.08.2013 року чим порушено загальні правила права, що правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, ознайомившись з матеріалами адміністративної справи та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції в постанові лише констатував наявність заборгованості, проте не з'ясував в результаті чого утворилась дана заборгованість: умисних дій чи з об'єктивних обставин.

Крім того не взято до уваги та не спростовані доводи захисту про безпідставність притягнення до адмінвідповідальності за Законом, який погіршує правове становище особи та суперечить загальним засадам дії Закону в часі, та не врахував, що такі правила поширюються і на триваючі правопорушення.

Стаття 8 КпАП України розкриває поняття чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КпАП України, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України запроваджена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів" та доповнення статтею 183-1 глави КпАП України, Закон України N 2234-VIII від 07.12.2017 року набрав чинності 06.02.2018 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Наведене узгоджується з висновками Конституційного Суду України так в рішенні N l-рн/99 від 09.02.99 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Конституційний суд зазначив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 року N 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи.

Також в рішенні від 02.07.2002 року N ІЗ-рп/2002 Конституційний Суд

України вказав, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПД, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінальне караними, так і покарання (рішення у справі М v. Germany від 17.12.2009).

Європейський суд з прав людини у справах "Енгель та інші проти Нідерландів" ("Engel and Others v. the. Netherlands", 08.06.76 року, N N 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21.02.84 року, N 8544/79), "Лутц проти Німеччини" ("Lutz v. Germany", 25.08.87 року, N 9912/82), тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ст. 183-1 КпАП України встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення (п. 6-1, ч. 1 ст. 24, ст. 31-1 КпАП України) то дана норма не має зворотної дії в часі.

Тому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст. 183-1

КпАП України не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КпАП України.

Притягаючи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КпАП України районний суд в супереч ст.ст. 8, 245, 251, 252, 280, 283 КпАП України, належним чином, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, розглянув справу однобічно, без об'єктивного з'ясування фактичних обставин, не звернув уваги, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, дійшов передчасного висновку про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 247, 293, 294 КпАП України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовільнити.

Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.05.2018 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України, - скасувати, закривши провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області: В.П. Дедик

Згідно з оригіналом:

Суддя: