1Справа № 335/2845/18 3/335/618/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 414772, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ТОВ «Юрексперт» водієм, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення БД № 414772 вбачається, що 13.03.2018 року о 00-15 годин, в м. Запоріжжя по вул. Перемоги в районі перехрестя з вул. Маяковського, водій ОСОБА_1, керував автомобілем «ВАЗ 21112», номерний знак НОМЕР_1, після зупинки на вимогу працівників поліції вжив алкоголь «пиво», до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не визнав, пояснив суду, що був зупинений працівниками поліції у звязку з несправністю стоп-сигналу, під час зупинки надав інспектору всі необхідні документи та пообіцяв з ранку усунути всі несправності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

З положень ч. 4 ст. 130 КУпАП слідує, що адміністративна відповідальність у даному випадку передбачена за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до п. 2.10 «є» ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Проте, даних про причетність ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять. Згідно рапорту інспектора поліції, водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення ПДР, а саме: не працювала ліва фара, після чого останньому було винесено постанову за ч. 1 ст. 121 КУпАП, тобто ні до винесення зазначеної постанови, ні після, водію не було запропоновано пройти тест або огляд на стан алкогольного спяніння, та під час складання постанови, працівником поліції не були виявлені будь-які ознаки алкогольного спяніння.

Так, у цьому випадку, на думку УПП, винуватість особи підтверджується поясненнями свідків, але суд при вивченні показів останніх встановив таке.

Згідно даних протоколу особі, що притягається до адміністративної відповідальності предявлено звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП, яке полягала у порушенні п. 2.10 «є», яке мало місце 13.03.2018 року о 00-15 год., тобто саме ці обставини підлягають доказуванню у справі.

У той же час з даних, які містяться у поясненнях свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 випливає, що останні свої пояснення висловлювали зі слів інспектора поліції, тобто саме свідками події, що сталася 13.03.2018 року о 00-15 год. - зупинка водія, вони не були присутні. Вже в їх присутності водію було запропоновано пройти тест на стан алкогольного спяніння на місці, на що водій відмовився, а також відмовся проїхати до медичного закладу. Також з наданих пояснень зазначених свідків, не вбачається, чи були вони свідками вживання водієм ОСОБА_1 алкогольних напоїв після зупинки працівниками поліції.

Також слід звернути увагу на, те що в протоколі дата та час скоєння адміністративного правопорушення зазначено «13.03.2018 року о 00-15 год.», проте пояснення у водія з приводу події, що сталася відбираються інспектором о 00-10 год., тобто за 5 хвилин, до самої події, зазначеної в протоколі.

Так і з наданого відеозапису неможливо однозначно встановити факт наявності порушення вимог п. 2.10 «є» вказаних Правил.

Крім того, в наданих суду матеріалах відсутня будь-яка інформація про фактичну наявність технічного засобу Alcotest Dreger у працівників поліції.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у звязку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 4 ст. 130 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, які є суперечливими та не містять обєктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 порушень п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху, недотримання працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції руху та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, вбачається, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Ю.В. Геєць