АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/502/18 Головуючий у І-й інстанції - Шофаренко Ю.Ф.
Справа № 202/162/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мудрецький Р.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. Вирішено стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, 28.12.2017 року о 23 год. 20 хв. в м. Дніпро по вул. Почтовій, 42, водій ОСОБА_2 керував т/з BMW 318i д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Огляд на стан алкогольного спяніння зі згоди водія ОСОБА_2 проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків, результат огляду позитивний 0,40 % проміле. ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 вказує на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду, а також фіксації його результатів. Апелянт зазначає, що пройти огляд у медичному закладі йому запропоновано не було, а для проведення огляду було використано пристрій, відомості про який йому не надавались, та при цьому не були зазначені у протоколі. На переконання ОСОБА_2, «ДРАГЕР» використовувався поліцейськими незаконно. Поряд із цим, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив пояснення працівників поліції та понятих, хоча й неодноразово здійснював їх виклик. Таким чином, з позиції апелянта, суд належним чином не оцінив наявні у справі докази та дійшов до необґрунтованого висновку про наявність його вини.

Заслухавши думку ОСОБА_2 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протоколом серії БР 208641 від 28 грудня 2017 року, в якому відображені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були залучені в якості понятих при проходженні тесту на встановлення стану спяніння останнього, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано складання протоколу, а також актом огляду на стан алкогольного спяніння, який містить відомості про прилад, за допомогою якого здійснено огляд та дані про результат тесту 0,4 проміле.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням обєктивної сторони скоєного ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про відсутність доказів на підтвердження його вини, то останні спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано факт визнання ОСОБА_2 перебування у стані алкогольного спяніння.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у разі незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу мав можливість пройти огляд у медичному закладі у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, однак своїм правом не скористався.

З огляду на відсутність доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставин вчинення кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання ухваленого ним рішення незаконним.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1