АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/336/17 Номер провадження 33/786/17/18Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області Рябішин А.О., при секретарі Журі Н.О. з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , захисника - адвоката Яковенка Григорія Миколайовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляцією ОСОБА_2 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Зубівка Миргородського району Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 не працюючого, громадянина України

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП,-

у с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно постанови судді, 11.02.2017 о 2 год 13 хв ОСОБА_2 по вул. Старосвітській в м. Миргород Полтавської області, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови судді місцевого суду щодо нього та просить закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляцію обґрунтовує тим, що ухвалюючи постанову, суд першої інстанції не повно з'ясував всі обставини справи, та в постанові не описано, які обставини встановлено саме судом відносно інкримінованого ОСОБА_2 в протоколі діянні, не вказано день, час, місце вчинення правопорушення та його суть, чітко не зазначено який саме пункт ПДР, було порушено на переконання суду, а не за змістом протоколу.

Апелянт посилається на те, що коли до нього підійшли працівники поліції він не був водієм, в цей час автомобіль стояв на стоянці, у дворі багатоквартирного житлового будинку, де ОСОБА_2 проживає, а працівники поліції шляхом обману змусили його керувати автомобілем.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні особа , яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник апеляцію підтримали та просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Мотиви суду

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне , всебічне , повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом , забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані не в повному обсязі .

Визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався на дані , що містяться в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП і при цьому критично віднісся до тверджень самої особи , яка притягується до адміністративної відповідальності.

Проте вважаю , що суддя суду першої інстанції в даному випадку до питання встановлення фактичних обставин вчиненого правопорушення , надання особі права заперечувати свою провину відповідними доказами , оцінки доказів , на які він послався як на підставу визнання винуватості особи , поставився досить формально .

Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положеннями ст.266 КУпАП , п.2.5 Правил дорожнього руху України , постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 "Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду за метою виявлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів , що знижують їх увагу на швидкість реакції" встановлено обов»язок особи, яка керує транспортним засобом (водія) і щодо якої є підстави вважати , що вона перебуває у стані алкогольного , наркотичного чи іншого сп»яніння або під впливом лікарських препаратів , що знижують їх увагу на швидкість реакції , пройти такий огляд та порядок його проведення, як на місці поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків , так і в медичному закладі .

Факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп»яніння був підтверджений висновком щодо результатів медичного огляду від 11 лютого 2017 року і самим ОСОБА_2 не заперечується.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи , пояснення особи , яка притягується до адміністративної відповідальності , пояснення свідка ОСОБА_4 , вважаю , що суддею суду першої інстанції висновок про той факт , що ОСОБА_2 керував автомобілем був зроблений передчасно.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення , є будь-які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність даної особи в його вчиненні та інші обставини , що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення , поясненнями особи , яка притягається до адміністративної відповідальності , потерпілих , свідків , висновком експерта , речовими доказами , показаннями технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото- і кінозйомки , відеозапису , у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками . а також працюючими в автоматичному режимі , чи засобів фото- і кінозйомки , відеозапису у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками , а також працюючими в автоматичному режимі , які використовуються при нагляді за виконанням правил , норм і стандартів , що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху , протоколом про вилучення речей і документів , а також іншими документами.

Виходячи із аналізу положень статей 130 ч.1 , 245 , 251 КУпАП , обставинами , які підлягають доказуванню у справі по обвинуваченню за ст.130 ч.1 КУпАП , є встановлення факту керування особою транспортним засобом та перебування при цьому у стані алкогольного сп»яніння.

Відсутність будь-якої із зазначених обставин виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за зазначеною нормою.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Як вже зазначено вище, єдиним доказом, на який послався суддя суду першої інстанції визнаючи ОСОБА_2 винуватим за ст.130 ч.1 КУпАП є протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому варто звернути увагу на зміст цього протоколу про адміністративне правопорушення від 11 лютого 2017 року , а саме пояснення ОСОБА_2 , який дослівно в протоколі власноруч зазначив: »прошу суд не лишать прав ехал в гараж вину визнаю».

Разом з тим будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_2 пояснював , що транспортним засобом він не керував , а лише знаходився в салоні автомобіля. в той час коли його знайома пішла до торгівельного закладу. До нього підійшли працівники поліції та запропонували відігнати автомобіль до нього додому, оскільки він перебував у стані алкогольного сп'яніння. За кермом автомобіля був інспектор поліції. Проте після цього його повезли на освідування. Категорично заперечує факт керування транспортним засобом.

Свідок ОСОБА_4 будучи допитаною в судовому засіданні в апеляційному суді повністю підтвердила свідчення ОСОБА_2 про те , що він не керував транспортним засобом.

Таким чином, аналізуючи показання ОСОБА_2 , які містяться у протоколі , показання в суді першої інстанції , зміст апеляції , в якій викладаються в тому числі і фактичні обставини по справі за версією сторони захисту , показання в апеляційному суді, не можна зробити висновку поза всяким сумнівом , що ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Сам по собі факт перебування особи у транспортному засобі , навіть і у стані алкогольного сп»яніння , не утворює складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, апеляційним судом вживались заходи щодо перевірки вказаних обставин справи за версією як сторони захисту, так і працівників поліції. Разом з тим, на неодноразові прохання направити матеріали відеофіксації правопорушення та забезпечити явку працівників поліції для допиту в якості свідків , позитивної відповіді від сторони обвинувачення апеляційний суд не отримав , а тому вимушений приймати рішення на підставі доказів , які містяться в матеріалах справи.

Статтею 62 Конституції України закріплено принцип, за яким обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачяться на її користь.

В даному випадку , аналізуючи докази , які маються в матеріалах справи, вважаю , що посадовими особами , які складали протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності , не було надано суду переконливих доказів винуватості особи , а суддя суду першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те , що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлені і інші порушення допущені суддею суду першої інстанції.

Так положеннями статті 283 КУпАП передбачено вимоги до постанови судді по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова судді серед іншого має містити опис обставин , установлених під час розгляду справи.

Проте вказаних вимог суддя не дотримався і фактичних обставин по справі не встановив.

Як вбачається із змісту постанови судді від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 опис обставин викладено у такій формі:» Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 №167741 від 11 лютого 2017 року , 11.02.2017 о 2 год 13 хв ОСОБА_2 по вул. Старосвітській в м. Миргород Полтавської області, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП».

Фактично суддя погодився із викладеним у протоколі працівниками поліції , виклавши фактичні обставини , як їх встановили останні , що не можна вважати самостійним встановленням обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато , а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин , враховуючи , що в ході апеляційного розгляду не здобуто переконливих доказів події та винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , а всі сумніви тлумачаться на користь особи , допущені суддею процесуальні порушення , апеляція підлягає задоволенню , постанова судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУПАП скасуванню , а провадження у справі закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.293,294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити;

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП скасувати і провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає

Суддя апеляційного суду

Полтавської області А.О.Рябішин