ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка займає посаду першого заступника директора комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпропетровської обласної ради, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 510 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 352 гр. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, 24 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради" з інформаційним запитом, зареєстрованим за вх. № 01-04/419, на отримання інформації стосовно освітнього рівня працівників, які працюють на посадах вихователів в закладі, а саме копії дипломів про здобуття вищевказаними працівниками відповідної освіти, передбаченою даною посадою. 25.04.2018 року за вих. № 01-04/321, ОСОБА_2, яка обіймає посаду першого заступника директора комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради, було відмовлено у надані запитуваної інформації ОСОБА_3, з віднесенням такої інформації до інформації з обмеженим доступом, а саме конфіденційної інформації, розголошення якої може здійснюватися лише за згодою особи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 поза межами строку його апеляційного оскарження звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови ОСОБА_2 посилається на те, що тексту зазначеної постанови вона не отримувала та матеріали справи не містять доказів її отримання або направлення судом у строки, визначені ч.1 ст. 285 КУпАП. Окрім того, зазначає, що суд не здійснював її виклику для надання пояснень у порядку, встановленому КУпАП, внаслідок чого було порушено її права, закріплені у КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 зазначила, що суд при винесенні постанови не дотримався вимог ст. 245, 251,252, 280 КУпАП, внаслідок чого постановив незаконне рішення. Звертає увагу, що працівники, що працюють на посаді вихователів у навчальному закладі, не є посадовими особами, що пов'язані з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та згоди на поширення своїх даних про освіту (копії диплому), що належить до персональних даних особи, на ім'я якої виданий такий диплом, навчальному закладу не надавали. Отже, відповідь навчального закладу на інформаційний запит заявника щодо освіти вихователів є конфіденційною та не підлягає наданню. Зазначає, що суд не звернув на це уваги та своїм рішенням порушив конституційні права осіб, відносно яких здійснено запит, у зв'язку з чим незаконно притягнув її до адміністративної відповідальності. При цьому звертає увагу, що ВАСУ у своїй постанові від 29.09.2016 №10, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, до інформації, що становить суспільний інтерес не відносить документи про освіту (дипломи), щодо яких здійснено запит у цієй справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 з наведеними ОСОБА_2 доводами не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На переконання ОСОБА_3, постанова винесена судом у відповідності з вимогами чинного законодавства України, з урахуванням всіх обставин справи, належною оцінкою доказів, а також дотриманням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 вказує на те, що прохав надати йому публічну інформацію стосовно наявності у працівників коледжу відповідної освіти, яка б дозволяла їм обіймати педагогічні посади, однак у наданні цієї інформації йому було відмовлено та необґрунтовано віднесено її до конфіденційної. Разом із цим, ОСОБА_3 посилається на пропущення ОСОБА_2 строку апеляційного оскарження постанови суду та відсутність поважних причин для його поновлення. ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_2 була обізнана стосовно розгляду справи та суд належним чином її повідомляв про дату та час судового розгляду. Ці обставини, на думку ОСОБА_3, ставлять під сумнів наведені причини в обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку та вказують на необхідність залишення його без задоволення. Окрім того, ОСОБА_3 зауважує, що ОСОБА_2 ухиляється від явки до суду апеляційної інстанції, хоча повідомлена належним чином про дату та час судового засідання.

У судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явились, однак були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу та ОСОБА_3

Вирішуючи питання про дотримання ОСОБА_2 строку апеляційного оскарження постанови суду та необхідності його поновлення, суд апеляційної інстанції виходить з того, що судове рішення було ухвалено без участі особи, що притягується до відповідальності та матеріали справи не містять відомості про вручення їй його копії. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вважає строк апеляційного оскарження постанови пропущеним та приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 підлягає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, й законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно, та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах поданих апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Відповідальність за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП настає у разі порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП виражається у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», «Про доступ до судових рішень» та «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 5 Закону гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють, зокрема, 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1) ненадання відповіді на запит;

2) ненадання інформації на запит;

3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4) не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону;

5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6) несвоєчасне надання інформації;

7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8) нездійснення реєстрації документів;

9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Згідно зі статтею 22 вищевказаного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник iнформацiї: не володіє i не зобов'язаний вiдповiдно до його компетенцiiї, передбаченої законодавством, володiти iнформацiєю, щодо якої зроблено запит;

2) iнформацiя, що запитується, належить до категорiї iнформацiї з обмеженим доступом, відповідно до частини другої статтi 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на iнформацiю, не оплатила передбаченi статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язанi з копiюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на iнформацiю, передбачених частиною п'ятою статтi 19 Цього Закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 квітня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради" з інформаційним запитом, зареєстрованим за вх. № 01-04/419, в якому просив надати інформацію стосовно освітнього рівня працівників, які працюють на посадах вихователів в закладі, а саме дипломів про здобуття ними відповідної освіти, передбаченої цією посадою. У відповіді від 25 квітня 2018 року за вих. № 01-04/321, за підписом першого заступника директора цього закладу ОСОБА_2, на яку покладено обов"язок з надання інформації на запити, було відмовлено потерпілому у наданні запитуваної інформації, у зв'язку з тим, що запитувана інформація є конфіденційною.

Між тим, вказана відмова по суті є неправомірною, оскільки запитувана інформація не містить секретності, чи конфіденційності, та виходячи зі свого характеру фактично є публічною.

З системного аналізу вищенаведених вимог закону видно, що ОСОБА_2 мала право відмовити у наданні копії дипломів працівників, однак зобов'язана була надати інформацію про їх освітній рівень, що законом не заборонено.

При цьому, суд звертає увагу на те, що "Дніпровський базовий медичний коледж" є Комунальним вищим навчальним закладом, фінансується за рахунок державного бюджету, та, відповідно, може бути розпорядником інформації, що становить суспільний інтерес та інформації, пов'язаної з виконанням їх обов'язків.

З огляду на викладені обставини, підстави вважати необґрунтованими висновки суду першої інстанції у суду відсутні.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що жодних перешкод у наданні запитуваної інформації ОСОБА_2 не мала, а тому її відмова у наданні інформації є безпідставною, а доводи апеляційної скарги - необгрунтованними.

Отже, суд першої інстанції повно, всебічно та об"єктивно з"ясував всі обставини справи, оцінивши докази у відповідності до ст.252 КУпАП, та дійшов до обгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість постанови, яка скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко