Справа № 201/4878/18
Провадження № 3/201/1822/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Шелестов К.О., з секретарем: Пухловою О.О., за участю: прокурора Кривцун С.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Національного агентства з питань запобігання корупції, стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, з повною вищою освіто, одруженого, який раніше до адміністративної відповідальності не притягався, працюючого генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, притягнутого за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою Національного агентства з питань запобігання корупції стосовно ОСОБА_1 було складено протокол № 43-03/131 від 18.04.2018 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до якого, останній під час реалізації службових повноважень генерального директора ДП «Дніпропетровський державний цирк», будучи субєктом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто посадовою особою юридичною особою публічного права, не повідомив у встановленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час розроблення та подання на затвердження штатного розпису зазначеного підприємства, яким, зокрема, встановлювались надбавки його дружині ОСОБА_3, чим порушим вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що його дружина ОСОБА_3 займає посаду головного режисера ДП «Дніпропетровський державний цирк» і підпорядковується генеральному директору лише з питань творчої діяльності, при цьому, остання з 2012 року має звання Заслуженої артистки України, у звязку із чим, відповідно до Постанови КМУ від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Мінкультури України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», його дружині встановлюється надбавка в розмірі 20 % від окладу, а отже, приймаючи рішення про встановлення такої надбавки, він не мав приватного інтересу, враховуючи, що штатні розписи з визначеними надбавками постійно надавалися на затвердження Мінкультури, посадовими особами яких, не висловлювалися будь-яких заперечень з приводу таких надбавок.

Прокурор Кривцун С.О. у судовому засіданні вважав за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думки представника останнього і прокурора, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність особи за цією статтею наступає у разі неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, повязане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з вимогами КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно тієї ж частини статті 1 ЗУ «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність таких складових, як приватний інтерес особи, службові повноваження такої особи, а також протиріччя між приватним інтересом і такими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно штатного розпису ДП «Дніпропетровський державний цирк», затвердженого 24.03.2017 року органом управління майном в особі заступника Міністра культури України ОСОБА_4, головному режисеру ОСОБА_1, яка є дружиною генерального директора цього державного підприємства, встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків від посадового окладу.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення цієї надбавки, на думку посадовою особи НАЗК, свідчить про надання генеральним директором ДП «Дніпропетровський державний цирк» ОСОБА_1 певних матеріальних привілеїв своїй дружині, що підтверджує вплив його приватного інтересу на обєктивність та неупередженість прийняття рішень, а також вчинення/невчинення дій.

Однак, з такими висновками посадової особи НАЗК не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а також наказу Міністерства культури України № 745 від 18 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», працівникам, яким присвоєно почесне звання «Заслужений працівник України», встановлюється надбавка в розмірі 20 відсотків окладу.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1, як генеральний директор ДП «Дніпропетровський державний цирк», підписав і направив на затвердження Мінкультури України штатний розпис цього підприємства, відповідно до якого, головному режисеру ОСОБА_3, яка з 2012 року має звання Заслужена артистка України, що не оспорюється сторонами, було визначено надбавку у розмірі 20 відсотків від посадового окладу, при цьому, цей штатний розпис без будь-яких зауважень, був затверджений заступником міністра Міністерства культури України ОСОБА_5 24 березня 2017 року, а отже, викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не вступав у суперечність між приватним інтересом, повязаним з сімейними стосунками, і своїми службовими повноваженнями, а лише виконував вимоги обовязкових нормативно-правових актів, які встановлюють надбавки для певної категорії працівників, зважаючи при цьому на те, що сам штатний розпис затверджувався іншою посадовою особою Мінкультури України, а отже, ці обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, повязаного із неповідомленням про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія - умисне неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів у встановлених законом випадках та порядку..

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно до Преамбули до закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За таких умов, з аналізу системного звязку Преамбули цього Закону із приписами ч.2 ст.172-6 КУпАП, наявність умислу є обовязковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

В даному ж випадку, слід звернути увагу на те, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення, а також час та місце його вчинення.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно нього підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6,7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: К.О. Шелестов