АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ІгнатовР.М., за участі:

захисника − ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постановуГолосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2018, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 01 рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник особи яка притягується до відповідальності ‒ адвокат ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2018 скасувати і закрити провадження у праві відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що докази по справі, а саме протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, відеозапис з нагрудної камери поліцейського були отримані з порушенням чинного законодавства, а зупинка автомобіля ОСОБА_3 була незаконною. Зокрема, як стверджує адвокат, ОСОБА_3 було зупинено вночі в неосвітленому місці, а тому вказані у протоколі ознаки сп'яніння останнього є суб'єктивним враженням поліцейських, а тому протокол є недопустимим доказом. Також апелянт припускає, що свідки по справі є знайомими поліцейських, а тому ставить під сумнів їх неупередженість. Наголошує, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського в судовому засіданні не досліджувався, в той час як ОСОБА_3 не було надано можливості з ним ознайомитись.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, 16.12.2017 о 02:40 год. керував автомобілем «AUDIA5» д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Лобановського, 50/2 в м. Києві, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, ознаками якого було: порушення мови, координація рухів, не реагування зіниць ока на світло, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на виявлення стану сп'яніння ОСОБА_3 відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_3 в частині відсутності складу адміністративного правопорушення в діях останнього та просив суд її задовольнити, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, п. 2.5. ПДР України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч.1 ст.130КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №092717 від 16.12.2017 (а.с 1), поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 3), розпискою про передачу автомобіля на зберігання ОСОБА_6 (а.с. 2), відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, які в своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_3 керував автомобілем «AUDIA5» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння в м. Києві по пр. Лобановського, 50/2 і відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, з огляду на що суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, доводи захисника, що ОСОБА_3 погодився пройти огляд спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано неодноразову вимогу з боку поліцейського пройти огляд з використанням спецпристрою «Драгер», на що водій відмовився в присутності двох свідків.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про безпідставну, як на його думку, зупинку інспектором поліції ОСОБА_3, то вказане не є предметом даного судового розгляду, поза як підставою даного судового провадження є протокол про адміністративне правопорушення, складений на водія ч.1 ст.130 КУпАП.

Необґрунтованими також суд вважає і твердження апелянта про невідповідність критерію допустимості доказу − пояснень свідків, оскільки будь-яких застережень щодо неможливості використання працівниками поліції надрукованих бланків при відібранні пояснень у свідків в справах про адміністративні правопорушення, закон не містить.

Щодо посилань захисника, що свідки по справі є знайомими поліцейських, з огляду на що останній ставить під сумнів їх неупередженість, то зазначене є лише припущенням адвоката, яке не підтверджено жодним доказом, у зв'язку з чим суд не бере їх до уваги.

Стосовно нероз'яснення ОСОБА_3. його прав поліцейським - апеляційний суд в даному випадку виходить з того, що суть правопорушення, яке ставиться в вину ОСОБА_3 викладено працівниками поліції в протоколі, з яким водія було ознайомлено, що підтверджується підписом останнього. А тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги захисника в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження, суддя апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2018та закриття провадження по справі відносно ОСОБА_3 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, як того просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2018, якою ОСОБА_3 визнано винним ч.1 ст.130 КУпАП України з накладенням на нього адміністративного стягнення, ‒ залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов