Провадження № 33/801/78/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Клапоущак С. Ю.
Доповідач: Мішеніна С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 р. м. Вінниця

Суддя Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В.,

за участю прокурора - Каменяр С.В.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності-Каракоя С.М., захисника Білана В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2018 року про притягнення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Вінниці, громадянина України, працюючого інспектором штурмовиком 1 - го відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового) управління «Корпусу оперативно-раптової дії» в ГУНП у Вінницькій області, проживаючого АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Вінницького Вінницької області від 19.10.2018 року визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п»ятдесят) гривень на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 352 (триста п»ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

З постанови суду, вбачається, що ОСОБА_4 з 06 червня 2018 року, обіймаючи посаду інспектора штурмовика 1-го відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового) управління «Корпусу оперативно-раптової дії» ГУНП у Вінницькій області і будучи суб»єктом декларування відповідно до підпунктів «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов»язаний щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається НАЗК. Однак, за результатами моніторингу загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщені на веб-сайті НАЗК, установлено, що ОСОБА_4 декларацію подав лише 02 квітня 2018 року о 20.39 год., тобто, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону, без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2017 рік, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Згідно з листом НАЗК від 06 серпня 2018 року №71-05/33389/18 щодо послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 (за період з 01.01.2018 по 01.08.2018) встановлено, що він 03 березня 2018 року вніс інформацію до розділів щорічної декларації за 2017 рік, однак після кількох повідомлень про логічні помилки зберіг її в чернетках та припинив роботу в реєстрі. Подав щорічну декларацію за 2017 рік ОСОБА_1 лише 02 квітня 2018 року. Згідно з листом НАЗК від 07.09.2018 технічних несправностей та перебоїв у роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр, декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які б завадили поданню документів до вказаного Реєстру у період з 01.01.2018 по 01.04.2018 не зафіксовано. Датою вчинення правопорушення, пов»язаного з корупцією, є 02 квітня 2018 року.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2018 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області винесену по справі № 127/23989/18, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення суду прийнято з неправильним трактуванням положень норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом всіх обставин справи, що мають суттєве значення для справи, висновок суду не відповідає фактичним обставинами справи, оскільки декларацію за 2017 рік подав ще 03.03.2018 року, про що є відмітка та думав, що декларація зарахована, але із-за невідомих помилок декларація подана не була, а збереглась у чернетці, з 04.03.2018 року по 02.04.2018 року, згідно наказу начальника ГУНП у Вінницькій області був відряджений до відділу спеціальної підготовки Національної академії внутрішніх справ працівників ГУНП у Вінницькій області -кандидатів на службу до підрозділів поліції особливого призначення « КОРД» і не мав змоги подати декларацію, оскільки не мав доступу до інтернету, тобто виникли обставини, які не залежали від нього, тому з поважних причин пропустив строк подачі декларації на один день, а вірніше 20 год. 49 хв.

30.03.2018 року отримавши інформацію від колеги, яка повідомила, що його електронна декларація відсутня на веб -сайті НАЗК, 02.04.2018 року повернувшись з відрядження до м. Вінниці одразу вжив всі можливі заходи аби усунути недоліки, допущені ним при подачі декларації і цього ж дня подав.

Зазначає, що умислу на вчинення адміністративного правопорушення та на неподання електронної декларації він не мав, будь -яких порушень при перевірці його декларації НАЗК не було виявлено, зазначена інформація в щорічній декларації відповідає фактичним обставинам.

Вважає, що суд своїми діями, визнавши його винним у вчиненні адміністративного правопорушення фактично порушив його право на захист та справедливий суд, виніс своє рішення виключно на документах, які знаходяться в матеріалах справи, не дослідивши та не надавши належну оцінку його свідченням.

Суд не дав належну оцінку викладеній ним позиції щодо обставин, які унеможливлювали йому вчасно подати декларацію до НАЗК, що в свою чергу потягнуло за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений 20.09.2018 року.

Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП, дійшов хибного висновку про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, захисник Білан В.В. підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити з підстав наведених у ній

Прокурор Каменяр С.В. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, звернула увагу на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення є витяг з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року щодо послідовності дій ОСОБА_4 при подачі декларації, в якому вказано, що 03.03.2018 року ОСОБА_4 зайшов до системи заповнив декларацію, йому повідомили про технічні помилки, однак він продовжив заповнення декларації, перевів її в статус чернетки та не направив, а тільки 02.04.2018 року підтвердив подання вказаної декларації ЕЦП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4, захисника Білана В.В., прокурора Каменяр С.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП , суд всупереч вимог ст.252 КУпАП належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині невідповідності висновків судді фактичним обставинам справи слід зазначити, що згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв"язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією, суди зобов"язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов"язків осіб, національні органи зобов"язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов"язковим елементом його об"єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов"язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Крім того, згідно з п. 2 роз"яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов"язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_4 подана до Реєстру 02.04.2018 року.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4, зазначив, що 03.03.2018 року подавав декларацію за 2017 рік, що підтверджується відповідною відміткою зазначеною у документі послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави» та вважав, що декларація зарахована, але із-за невідомих помилок, як йому стало відомо пізніше, декларація подана не була, а збереглась у форматі чернетки.

З 04.03.2018 року по 02.04.2018 року, згідно наказу начальника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 був відряджений до відділу спеціальної підготовки Національної академії внутрішніх справ працівників ГУНП у Вінницькій та не мав змоги подати декларацію, оскільки не мав доступу до інтернету, умислу на вчинення адміністративного правопорушення у нього не було, а в силу того, що виникли обставини, які не залежали від нього з поважних причин пропустив строк подачі декларації (а.с.61-66).

Апеляційний суд, бере до уваги доводи апелянта, про те, що у нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки останній за його словами намагався подати вчасно декларацію, робив спроби 30.03-31.03.2018 року однак не міг цього зробити, бо певний час не мав доступу до інтернету, перебуваючи у відрядженні.

Будь-яких порушень при перевірці його декларації НАЗК не було виявлено, зазначена інформація відповідає фактичним обставинам, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості як зворотній доказ показанням ОСОБА_4

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг послідовності дій користувача «Єдиного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування», з якого убачається, що 02.04.2018 року ОСОБА_4 подав декларацію, що підтверджено ЕПЦ, таким чином, зазначене свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 подав витяги з електронної пошти, витяг листування з дружиною, колегою з приводу подання електронної декларації, що також підтверджує його намір своєчасно подати декларацію.

Крім того, причини несвоєчасної подачі електронної декларації ОСОБА_4 є поважними, враховуючи те, що він перебував у відрядженні, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

У зв'язку з вищевикладеним, постанова Вінницького міського суду відносно ОСОБА_4 є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задоволити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. .

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: С.В. Мішеніна

Згідно оригіналу: Суддя: