АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1605/17 Номер провадження 33/786/61/18Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Рябішин А.О., при секретарі Журі Н.Л., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_9, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 320 гривень.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 17 червня 2017 року о 6 год. 20 хв. на 210 км а/д Київ-Харків керував автомобілем ЗАЗ-110307 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою приладу алкотестер «Драгер» № 0255 в присутності двох свідків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В принесеній апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2, просить постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.09.2017 року скасувати , а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляції вказує, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суддя не дослідив суттєві докази наявні в матеріалах справи та надав перевагу одним доказам перед іншими без відповідного відображення їх в постанові суду та обґрунтування.

Апелянт зазначає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був безпідставно зупинений працівником поліції, огляд на стан сп'яніння не було проведено на місці зупинки автомобіля, після незаконного адміністративного затримання ОСОБА_2,останній був доставлений не в лікарню, а стаціонарний пост на 208 км а/д Київ-Харків, де було проведено огляд за допомогою несертифікованого засобу вимірювальної техніки.

На думку апелянта, працівниками поліції були допущені грубі порушення Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що унеможливлює притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні особа , яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник апеляцію підтримали та просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Мотиви суду

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне , всебічне , повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом , забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані не в повному обсязі .

Визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_4 , який являється працівником поліції , письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які засвідчували результати тесту на встановлення стану алкогольного сп»яніння ОСОБА_2 , акт огляду на стан алкогольного сп»яніння за результатами якого встановлено , що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп»яніння - 0,89 %. При цьому суддя критично поставився до свідчень свідка ОСОБА_7 щодо незгоди ОСОБА_2 із результатами огляду та додатково зазначив , що відеозапис фіксування правопорушення не спростовує вини ОСОБА_2.

Проте вважаю , що суддя суду першої інстанції в даному випадку до питання встановлення фактичних обставин вчиненого правопорушення , надання особі права заперечувати свою провину відповідними доказами , оцінки доказів , на які він послався як на підставу визнання винуватості особи , поставився досить формально .

Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положеннями ст.266 КУпАП , п.2.5 Правил дорожнього руху України , постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103» Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду за метою виявлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів , що знижують їх увагу на швидкість реакції» встановлено обов»язок особи, яка керує транспортним засобом (водія) і щодо якої є підстави вважати , що вона перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або під впливом лікарських препаратів , що знижують їх увагу та швидкість реакції , пройти такий огляд та порядок його проведення, як на місці поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, так і в медичному закладі .

Згідно з розділом 1 п.2. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено , що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

За змістом п. 7 Розділу 11 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, вважається недійсним (ч.5 цієї статті).

Вказані приписи працівниками поліції дотримані не були, на що не звернув увагу і суддя суду першої інстанції, розглядаючи адміністративну справу.

Апеляційним судом під час перевірки доводів апеляції було допитано в режимі відеоконференції свідка ОСОБА_5 , який пояснив , що дійсно він та інший свідок були зупинені працівниками поліції для засвідчення факту перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп»яніння. В ході цього допиту свідок підтвердив той факт , що після встановлення результатів освідування на місці ОСОБА_2 не погодився з ними.

Свідок ОСОБА_8 , який складав протокол про адміністративне правопорушення , пояснив , що з метою перевірки правильності результатів освідування ОСОБА_2 , такий же тест проходив його батько , що спростовує версію сторони обвинувачення про згоду ОСОБА_2 із результатами огляду.

Аналізуючи показання ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8, приходжу до переконання , що за результатами встановлення факту перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп»яніння із допомогою приладу «Драгер» , мала місце його незгода із вказаними результатами і в такому випадку він мав бути доставлений до лікаря , який мав остаточно засвідчити або факт перебування у стані алкогольного сп»яніння або спростувати його. Проте працівниками поліції вказаного зроблено не було , була порушена процедура освідування водіїв на стан алкогольного сп»яніння визначена законом і доказів того , що це не відповідає дійсності суду стороною обвинувачення представлено також не було.

Перевіряючи постанову судді місцевого суду на предмет законності , обгрунтованості та вмотивованості варто також звернути увагу на таке.

Суддя як на одну із підстав визнання винуватим ОСОБА_2 послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6.

Проте вважаю , що вказані докази не є досить переконливими у розумінні доведення вини особи.

Як вбачається із змісту вказаних пояснень, вони носять досить незмістовний характер , підтверджують лише результати освідування і зовсім не висвітлюють процедуру проведення освідування , фіксування цього у розумінні положень ч.5 ст.266 КУпАП. До того ж, як вже зазначено вище, свідок ОСОБА_5 , на письмові пояснення якого послався суддя , в апеляційному суді дав більш детальні свідчення і в тому числі щодо незгоди ОСОБА_2 із результатами освідування. При цьому варто зауважити , що вказані свідки не попереджались працівниками поліції про кримінальну відповідальність , на відміну від допиту в суді , і тому вони не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Не є переконливим також і посилання судді у постанові на той факт , що ОСОБА_2 погодився із результатами тесту, про що власноруч засвідчив у акті огляду на стан алкогольного сп»яніння.

Поза увагою судді залишилась та обставина , що бланк вказаного акту є типовим , він заповнюється працівниками поліції і його зміст на відміну від наявності надрукованого тексту про «згоду» з результатами тексту не містить також надрукованого тексту «не згоден» або будь-якої іншої помітки. Особа лише ставить свій підпис у цьому акті , що в даному випадку і було зроблено ОСОБА_2.

Є суперечливим також і посилання судді в постанові на те , що СД-диск з відеозаписом не спростовує вини ОСОБА_2. Переглядом вказаного відеозапису в апеляційному суді встановлено , що він не містить жодної інформації , яка мала б доказове значення , а тому дійсно він не спростовує вину ОСОБА_2 , але в той же час і не підтверджує його вину. Про що, до речі, суддя не вказав. Інших відеоматеріалів фіксації правопорушення суду представлено не було.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення , є будь-які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність даної особи в його вчиненні та інші обставини , що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення , поясненнями особи , яка притягається до адміністративної відповідальності , потерпілих , свідків , висновком експерта , речовими доказами , показаннями технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото- і кінозйомки , відеозапису , у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками . а також працюючими в автоматичному режимі , чи засобів фото- і кінозйомки , відеозапису у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками , а також працюючими в автоматичному режимі , які використовуються при нагляді за виконанням правил , норм і стандартів , що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху , протоколом про вилучення речей і документів , а також іншими документами.

Статтею 62 Конституції України закріплено принцип, за яким обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачяться на її користь.

В даному випадку , аналізуючи докази , які маються в матеріалах справи, вважаю , що посадовими особами , які складали протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності , не було надано суду переконливих доказів винуватості особи , а суддя суду першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те , що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлені і інші порушення допущені суддею суду першої інстанції.

Так, положеннями статті 283 КУпАП передбачено вимоги до постанови судді по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова судді серед іншого має містити опис обставин , установлених під час розгляду справи.

Проте вказаних вимог суддя не дотримався і фактичних обставин по справі не встановив.

Як вбачається із змісту постанови судді від 15 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 опис обставин викладено у такій формі:» Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 червня 2017 року , 17.06.2017 о 06 год. 20 хв. на 210 км а/д Київ-Харків водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем ЗАЗ-110307 д/н/з НОМЕР_2 в стані алкогольного сп»яніння. Огляд проводився за допомогою приладу алкотестер «Драгер» № 0255 в присутності двох свідків , результат тесту 0,89%.

Фактично суддя лише погодився із викладеним у протоколі працівниками поліції , виклавши фактичні обставини , як їх встановили останні , що не можна вважати самостійним встановленням обставин справи , що зобов»язаний зробити суддя за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато , а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин , враховуючи , що в ході апеляційного розгляду не здобуто переконливих доказів події та винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , а всі сумніви тлумачяться на користь особи , допущені суддею процесуальні порушення , апеляція підлягає задоволенню , постанова судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУПАП скасуванню , а провадження у справі закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.293,294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити;

Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП скасувати і провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає

Суддя апеляційного суду

Полтавської області А.О.Рябішин