Номер провадження: 33/785/1555/18
Головуючий у першій інстанції Жуковський С.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

секретаря - Чепрас А.І.,

за участю:

прокурора - Самборського О.П.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2,

захисника - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року,

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.09.2018 ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на користь держави, а такожстягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

ОСОБА_2 було визнано винним в тому, що він, перебуваючи на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС, в порушення ч. 2 ст. 52 Закону, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття у власність 23.05.2017 гаражу, вартістю 80837 грн.

12.09.2018 на постанову судді ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, а справу закрити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в його діях відсутній умисел, що виключає можливість притягнення до відповідальності за такою статтею; строк притягнення його до адміністративної відповідальності закінчився, оскільки правопорушення було вчинене 25.03.2018 року; національна поліція не є органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення; відсутній склад правопорушення через його малозначність, відсутні шкідливі наслідки порушення, вартість майна складає 80837 грн. при нижній межі вартості декларування 80000 грн.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2, його представника, прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Встановлено, що державний інспектор відділу митного оформлення № 4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 є особою, на яку розповсюджуються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ч. 2 ст. 52 Закону, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття у власність гаражу, загальною площею 32,6 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 80 837 грн.

Факт набуття майна у власність вбачається з договору дарування від 23.05.2017, посвідченого нотаріально, за відомостями якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 гараж, вартістю 80837 грн., а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта по реєстрацію права власності 23.05.2017.

Проте відомості про набуття майна були відображені ОСОБА_2 лише в щорічній декларації за 2017 рік у складі іншого майна лише 31.05.2018.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні.

Таким чином, набуття права власності на нерухоме майно - гараж ОСОБА_2 загальною вартістю 80 837 грн. перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідного року, що свідчить про суттєву зміну майнового стану.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 не були виконані вимоги ч. 2 ст. 52 Закону, а саме у десятиденний строк з моменту придбання майна - гаражу, він не повідомив НАЗК, що складає правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КпАП України.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2ст.172-6 КпАП України підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1-7);

-відомостями з Єдиного реєстру декларацій (а.с.11);

-договором дарування (а.с.59);

-іншими матеріалами, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.12-28,53-57).

Враховуючи такі фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення у діях особи.

Не можуть бути підставою для скасування постанови суду доводи про відсутність умислу на вчинення правопорушення, оскільки 14.10.2014 ОСОБА_2 підписав попередження про обмеження, спрямовані на запобігання корупційним та пов'язаним з корупцією правопорушенням, серед яких обов'язок дотримання вимог фінансового контролю і повідомлення про зміни у майновому стані (а.с.54), а відтак був обізнаний про обов'язкове подання повідомлення про зміни у майновому стані і не міг не усвідомлювати наявність обов'язку.

Саме через ознайомлення з такими обмеженнями, доводи про те, що законодавство є новим, суперечливим не може бути розтлумачено на користь особи, а доводи про те, що він не мав наміру приховати майно, оскільки сам зазначив про нього в щорічній декларації, за таких ознак об'єктивної сторони складу правопорушення, правового значення не мають.

Також виходячи з таких обставин не приймаються до уваги доводи про те, що нотаріус під час посвідчення угоди роз'яснив про відсутність необхідності в декларуванні майна, оскільки ОСОБА_2 як державний службовець, попереджений про відповідальність, зобов'язаний був усвідомлювати обов'язок повідомлення, а у разі сумнівів - звернутися за роз'ясненням.

Доводи апеляційної скарги про те, що органи Національної поліції не наділені повноваженнями щодо контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, спростовуються ч.2 ст.251 КпАП України про те, що обов'язки щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а останньою встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення мають право складати протоколи про правопорушення, в т.ч. і за ст.172-6 КУпАП, уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно ж до Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Голови Національної поліції України №81 від 07 листопада 2015 року, працівники вказаного Департаменту уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а повноваження щодо здійснення перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування, працівниками Департаменту захисту економіки Національної поліції України випливають із загальних завдань цього Департаменту, визначених у Положенні, в тому числі щодо боротьби з корупцією та хабарництвом і протидії корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаних з корупцію, задля чого у Положенні визначені функції Департаменту, а також права працівників Департаменту.

Отже, твердження апелянта про наявність повноважень на здійснення перевірки декларацій та повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування виключно у працівників структурного підрозділу апарату Національного агентства з питань запобігання корупції є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що до уваги повинна бути прийнята судова практика з аналогічних питань, підставою для скасування постанов бути не можуть, оскільки жодна з наведених як приклад постанов не має ознак правових висновків, та не спростовує вимог, встановлених нормами КпАП України.

Надаючи оцінку доводам скарги про наявність підстав для застосування норми про малозначність правопорушення, суд виходить з того, що сам склад правопорушення, визначений ч.2ст.172-6 КпАП України, не передбачає наявність шкідливих наслідків, тому відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення не може бути підставою для застосування ст.22 КпАП України.

Решта доводів, які позитивно характеризують особу ОСОБА_2, є ознаками, які підлягають врахуванню при накладенні адміністративного стягнення (ст.33 КпАП України), і суд застосував мінімальний штраф, тому підстав для застосування іншої відповідальності не має.

Протокол про адміністративне правопорушення складений 31.07.2018 року, про дозвіл на проведення перевірки працівник поліції звернувся 18.07.2018, відтак заходи адміністративного впливу застосовані в межах строків, визначених ст.38 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що часом виявлення порушення слід вважати 25.03.2018 року - час заповнення декларації, є необґрунтованими, оскільки виявлення порушення не є тотожнім факту заповнення декларації.

ОСОБА_2 заповненням декларації не повідомляв про наявність в його діях складу правопорушення, в свою чергу, виявлення факту порушення передбачає опрацювання та перевірку відомостей щодо майна, стягнення накладено в межах дворічного строку з часу вчинення порушення.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду від 04.09.2018 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Є.С.Сєвєрова