ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №640/5041/18 Суддя 1-ї інстанції: Божко В.В.
Провадження № 33/818/32/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката Гофельд Ганни Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, ОСОБА_2, 17.03.2018 року о 05:20 в м. Харкові по вул. Шевченко біля будинку 142-А, керував транспортним засобом «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 11.06.2018 року скасувати, та закрити провадження у справі на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що судові повістки, які були направленні судом першої інстанції, були надіслані на адресу за якою він фактично не проживає.

В апеляційній скарзі вказує, що суддя суду першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення ним вимог п. 2.5 Правил Дорожнього руху, і про наявність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування ним транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння. Вказує, що в самому протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені, які ж дії були ним вчиненні по ухиленню від проходження огляду.

Зазначає, що в постанові суд першої інстанції послався на пояснення свідків, але в судовому засіданні вони не допитувались.

Заслухавши пояснення захисника Гофельд Г.С., яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріли справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В апеляційному суді захисник Гофельд Г.С. наголошувала на тому, що ОСОБА_2 не було роз'яснено його права та про можливість самостійно звернутись до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння, а свідки самостійно не впевнились в наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що при перевірці доводів апеляційної скарги в було переглянуто відеозапис з нагрудних камер поліцейських, та встановлено, що до ОСОБА_2 під'їхали працівники поліції, які їхали за ним після порушення ним правил дорожнього руху, про що йому було повідомлено та роз'яснено, та на вимогу працівників поліції надати посвідчення водія, останній протягом певного часу відмовлявся, і в подальшому в присутності двох свідків на пропозицію пройти огляд на встановлення стану сп'яніння відмовився його пройти як на місці зупинки за допомогою технічного засобу, а також в закладі охорони здоров'я.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта щодо хибного висновку суду першої інстанції про керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

А також апеляційний суд відкидає доводи про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення опису його дій, які були ним вчинені по ухиленню від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 158074 від 17.03.2018 року чітко викладено «відмовився від проходження огляду», що також підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де незгоду ОСОБА_2 пройти такий огляд було ним озвучено в голос.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 158074 від 17.03.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_6, які не спростовані апелянтом, і у об'єктивності яких у суду немає пістав для сумніву, змістом наведеного вище відеозапису.

Цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на те, що судом не було допитано свідків зазначених у протоколі, але взято до уваги їх письмові пояснення, апеляційний суд вважає такими, що не спростовує правильність прийнятого рішення судом першої інстанції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 11.06.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П.Цілюрик