П О С Т А Н О В А

Справа № 126/215/18

Провадження № 3/126/212/2018

"21" березня 2018 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем Притуляк І.І.

за участі прокурора Круковської Г.М., адвоката ОСОБА_2,

розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, котра народилася в с. Великий Мидськ Костопільського району Рівненської області, жительки м. Бершадь Вінницької області вул. Григорія Сковороди, 1/4, ІНФОРМАЦІЯ_2, депутата Бершадської міської ради, працює секретарем Бершадської міської ради, одруженої, має на утриманні двох малолітніх дітей, до адміністративної відповідальності раніше не притягувалася,

за ст.ст. 172-6 ч.1, 172-7 ч.1, 172-7 ч.2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 172-6 ч.1, 172-7 ч.1, 172-7 ч.2 КУпА відносно ОСОБА_3.

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 21 від 18.01.2018 року, ОСОБА_3, являючись суб'єктом визначеним у п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 43-03/27 від 06.02.2018 року, ОСОБА_3, будучи секретарем Бершадської міської ради Вінницької області, тобто особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», зокрема в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, 26.07.2017 року під час виконання обов'язків міського голови на підставі розпорядження голови Бершадської міської ради Вінницької області ОСОБА_4І, перебуваючи в приміщені Бершадської міської ради Вінницької області за адресою: вул. Героїв України, 23 м. Бершадь Вінницької області, видала (підписала) розпорядження № 47/05-01 «Про преміювання працівників міської ради», в якому серед інших працівників, які підлягають преміюванню за липень 2017 року, встановила собі, як секретарю міської ради премію в розмірі 40 % посадового окладу, не повідомивши при цьому про наявність в неї реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги встановлені п.п.1,2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративні правопорушення № 43-03/28 від 06.02.2018 року, ОСОБА_3, будучи секретарем Бершадської міської ради Вінницької області, тобто особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», зокрема в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, 26.07.2017 року під час виконання обов'язків Бершадського міського голови на підставі розпорядження голови Бершадської міської ради Вінницької області ОСОБА_4І, перебуваючи в приміщені Бершадської міської ради Вінницької області за адресою: вул. Героїв України, 23 м. Бершадь Вінницької області, видала (підписала) розпорядження № 47/05-01 «Про преміювання працівників міської ради», в якому серед інших працівників, які підлягають преміюванню за липень 2017 року, встановила собі, як секретарю міської ради премію в розмірі 40 % посадового окладу, тобто вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги встановлені п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 36 КУпАП справи за зазначеними протоколами про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3, за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та ч.1 ст.172-6 КУпАП об'єднав в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вказаних адміністративних правопорушеннях передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП не визнала, заперечувала проти складених протоколів, пославшись на відсутність в межах вказаних правовідносин реального конфлікту інтересів та просила суд про закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративних правопорушень, наполягала на тому, що прийняте нею розпорядження щодо преміювання, стосувалося всіх працівників міської ради, а не лише її одної, а отже вказані обставини виключають наявність впливу на об'єктивність чи неупередженість прийнятого розпорядження. Також не визнала вину у в чиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП пояснивши, що не встигла подати декларацію за 2016 рік на сайт НАЗК до 01.05.2017 вчасно, в зв'язку з перебоями у належному функціонуванні Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні повністю підтримала позицію своєї підзахисної ОСОБА_3 щодо відсутності в її діях ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Також зазначила, що посадова особа Національної поліції здійснюючи перевірку відносно ОСОБА_3, як суб'єкта декларування та складаючи протокол за ст. 172-6 ч. 1 КУпАП без відповідного звернення (доручення) НАЗК, взагалі вийшла за межі своїх повноважень та діяла поза межами діючого законодавства України. Просила закрити провадження у справі відносно ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Прокурор Круковська Г.М. в судовому засіданні вказала, що зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а також ч. 1 ст. 172 - 6 КУпАП. Просила суд визнати її винною та накласти адмінстягнення в межах санкції відповідної статті.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо особи яка притягається до адміністративної відповідальності та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених Законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність спеціального суб'єкта адміністративних правовідносин у разі прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. При цьому враховано п. 2 примітки вказаної норми, в якій зазначено, що в цій статті під реальним конфліктом інтересів необхідно розуміти суперечність між приватним інтересами особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Під потенційним конфліктом інтересів розуміється наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідальність за ст. 172-7 КУпАП настає за умови наявності чотирьох взаємозумовлених і взаємопов'язаних елементів: об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає наявність корупційного діяння.

Суб'єктивна сторона правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно вчиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Об'єктивна сторона вказаного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях, що зазначено у абзаці 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Закон України «Про запобігання корупції від 14.10.2014 року № 1700-VII потенційний конфлікт інтересів відрізняє від реального конфлікту інтересів. Потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального конфлікту інтересів тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Окрім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об'єктивний вираз, а також часовий взаємозв'язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, будучи секретарем Бершадської міської ради Вінницької області, тобто особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», зокрема в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, 26.07.2017 року під час виконання обов'язків міського голови на підставі розпорядження голови Бершадської міської ради Вінницької області ОСОБА_4І, видала (підписала) розпорядження № 47/05-01 «Про преміювання працівників міської ради», в якому серед інших працівників, які підлягають преміюванню за липень 2017 року, встановила собі, як секретарю міської ради премію в розмірі 40 % посадового окладу.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, та має таку структуру. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників організацій, що фінансуються за рахунок бюджету, здійснюється на підставі актів Кабміну в межах бюджетних призначень (Постанова КМУ від 09.03.2006 року № 286 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»). Обсяги витрат на оплату праці таких працівників затверджуються одночасно з бюджетом. Відповідно до ст. 22 вищезгаданого Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ч. 1 п. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - структура виконавчих органів ради, загальна чисельність апарату ради та її виконавчих органів, витрати на їх утримання затверджуються за пропозицією сільського, селищного, міського голови. Здійснюється це виключно на пленарних засіданнях цих рад (Рішення сесії Бершадської міської ради від 12.01.2012 року «Про затвердження Положення про преміювання працівників апарату міської ради» та Положення «Про преміювання працівників апарату міської ради»), що узгоджується із ст. 51 Бюджетного Кодексу України - голови рад мають самостійно визначити структуру та чисельність працівників відповідної ради виходячи з реальних фінансових можливостей їх утримання, ухваливши таке рішення на пленарному засіданні відповідної ради.

Відповідно до пп. 4.1. п. 4 Положення «Про преміювання працівників апарату міської ради» - начальник фінансового - господарського відділу - головний бухгалтер міської ради нараховує премію працівникам апарату міської ради щомісячно в межах видатків на оплату праці, передбачених кошторисом видатків на утримання апарату ради відповідно до рішення міської ради щодо преміювання міського голови і заступника міського голови та розпорядження міського голови щодо розміру преміювання працівників за відповідний період.

Згідно з п. 13 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міського голову визначено розпорядником бюджетних коштів, і він має використовувати їх лише за призначенням, визначеним радою.

Згідно з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради.

Отже, при відсутності міського голови, повноваження, в тому числі щодо преміювання, були покладені на секретаря - Рижавську О.В., а тому суд вважає, що розпорядження № 47/05-01 «Про преміювання працівників міської ради» від 26.07.2017 року було підписано ОСОБА_3 в межах наданих їй повноважень і у вказаному розпорядженні, серед премійованих працівників, значилась виплата премії секретарю міської ради ОСОБА_3 в розмірі 40% посадового окладу, тобто нарахування премії відбувалося у такому ж розмірі, яка виплачувалась їй протягом 2017 року.

Таким чином, у діях ОСОБА_3 не вбачається реального конфлікту інтересів, оскільки згідно із прийнятим розпорядженням, преміювання стосувалось всіх працівників, а не лише її особисто. А тому вказані обставини виключають наявність впливу на обєктивність чи неупередженість прийнятого нею розпорядження. Відтак, виключає наявність у діях ОСОБА_3 реального конфлікту інтересів.

Нормативно-правовими актами передбачено цілу низку обовязків державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави. Тому, слід враховувати, що дії таких осіб належать до корупційних правопорушень лише за умови, що вони вчинені з метою незаконного одержання матеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг. За відсутності такої мети чи за недоведеності такої мети відповідними доказами, складення протоколу про корупційне правопорушення за ст. 172-7 КУпАП є передчасним.

Отже, у зв'язку з відсутністю реального конфлікту інтересів, відсутнє й порушення вимог пунктів 1 - 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, ст. 62 Конституції України закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

При цьому слід зауважити, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, в даному випадку особа що склала протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та прокурор не довели, що остання при прийнятті рішення або вчиненні дій на свою користь переслідувала приватний інтерес і як наслідок вчинила вказані адміністративні правопорушення.

Відповідно вимогам ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин суд приходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак події та складу корупційних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.172-7 та ч. 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто відсутність об'єктивної та суб'єктивної сторони складу правопорушення, тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 172-7 ч.1, 172-7 ч. 2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Щодо протоколу № 21 від 18.01.2018 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, являючись суб'єктом визначеним у п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При призначенні покарання суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно правил п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на те, що вчинене ОСОБА_3 правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП було виявлене 08.12.2017 року, підтвердженням чому є її пояснення надані о/у УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ Національної поліції України майору поліції ОСОБА_5, провадження в справі підлягає закриттю в звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі ст. 38, п.п. 1,7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 172-7 ч.1, 172-7 ч. 2, 283-285 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції»,

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУАП закрити на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 172-7 ч.1, 172-7 ч. 2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя В. І. Гуцол