Справа № 545/260/18
Провадження № 3/545/129/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2018 р. Суддя Полтавського районного суду Полтавської області Гальченко О.О., при секретарі Новак Ю.М., з участю прокурора Айдаєва Р.А., захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава адміністративний матеріал, який надійшов від Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, майор внутрішньої служби, працюючого на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «Божківська виправна колонія (№ 16)», раніше до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 27 від 01 лютого 2018 року, гр. ОСОБА_2, являючись з 28.08.2017 року по теперішній час черговим помічником начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)», будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання крупції» субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції, про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А саме, з 03.11.2017 року по 13.11.2017 року гр. ОСОБА_2, у порушення вимог ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, після придбання 03.11.2017 року у власність автомобіля «Фольксваген Кадді», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 120 000 грн., розмір якої перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, і є суттєвою зміною в майновому стані гр. ОСОБА_2, упродовж 10 днів з моменту придбання письмово не повідомив про це Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом подання відповідного електронного повідомлення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Вищевказане електронне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані було надіслано гр. ОСОБА_2 на офіційний веб-сайт НАЗК лише 29.11.2017 року. Окрім цього, встановлено, що гр. ОСОБА_2 був заздалегідь ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчить витяг із вказаного закону підписаний 10.05.2016 року гр. ОСОБА_2

В судовому засіданні гр. ОСОБА_3 свою провину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснив, що умислу на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в своєму майновому стані не мав, не мав наміру приховувати офіційно придбаний ним автомобіль. Оскільки, він був попереджений згідно пам»ятки-застереження як працівник Державної кримінально-виконавчої служби України та ОСОБА_3 із Закону України «Про запобігання корупції» від 10.05.2016 року про відповідальність лише за ст. 22, 23, 24, 37, 38, 65, то йому було не відомо про відповідальність за ст. 52 даного Закону. А коли його повідомили про відповідальність за ст. 52 Закону 19.02.2018 року, то дізнавшись про це, він одразу вніс вказані відомості на офіційний веб-сайт НАЗК 20.11.2017 року. Тобто до складання стосовно нього вказаного протоколу 01.02.2018 року. Крім цього, він раніше ніколи не подавав декларації щодо суттєвих змін, а подавав тільки щорічну декларацію. Надав суду письмові пояснення з додатками до них ( а. с. 65 87, 131 139 ). Прохав закрити щодо нього вказаний матеріал за відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Захисник особи, яка притягається до адмінвідповідальності адвокат ОСОБА_1 ( а. с. 62 63 ) на захист притягуваного вказала, що особа за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП може бути притягнута до відповідальності лише за наявності прямого умислу у неї, який необхідно довести належними доказами та про це повинно бути вказано прямо у протоколі про адмінправопорушення, але в протоколі цього не зазначено та також всупереч вимогам діючого законодавства не зазначено в чому полягав прямий умисел. Крім того, договір купівлі-продажу притягуваним оформлений офіційно, знаходиться у відкритому вільному доступі в відповідному реєстрі, тому він не бажав приховувати придбаний автомобіль, бо неможливо приховати те, що може побачити кожен. Притягуваного як вбачається з ОСОБА_3 в матеріалах справи не повідомляли саме про відповідальність за ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», а за іншими статтями, тому він не знав і не міг знати про таку відповідальність. А коли дізнався, то одразу повідомив про це НАЗК належним чином, про що є докази, та на момент складання даного протоколу щодо нього ним відомості вже були подані. Тому, в складеному протоколі зафіксовано лише факт не своєчасного повідомлення, що не утворює склад даного адмінправопорушення. Враховуючи вказане прохала закрити провадження у справі, в звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП в діях гр. ОСОБА_2

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що в діях гр. ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому прохав винести постанову, якою визнати його винним та притягнути до відповідальності у виді штрафу. Вказав, що особа притягуваного є суб»єктом декларування, він повинен знати положення Закону України «Про запобігання корупції» в повному обсязі і виконувати його належним чином незалежно від його повідомлення чи не повідомлення, та вважає, що оскільки він раніше подавав щорічну декларацію, то значить бачив на сайті і віконечко щодо суттєвих змін. Діюче законодавство, на яке посилається адвокат притягуваного стосується лише діяльності суду та не носить ні рекомендаційного ні обов»язковго характеру, а лише містить думку окремих фахівців. На ухвалу суду від 26.02.2018 року за клопотанням адвоката про витребування доказів надав суду документи, які на його думку підтверджують повноваження особи, що складала даний адмінпротокол ( а. с. 95 - 112 ).

Судом встановлено, що притягуваний є майором внутрішньої служби, працює черговим помічником начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «Божківська виправна установа № 16» з 28.08.2017 року та по теперішній час. Тому, відповідно до вимог ст. 172-6 ч. 2 КУпАП є суб»єктом правопорушення та суб»єктом декларування згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ( а. с. 22 )..

Згідно витягу із Закону України від 14.10.2014 року «Про запобігання корупції» він не був ознайомлений із відповідальністю саме за ст. 52 даного Закону ( а. с. 19 ).

Згідно відомостей ( витягу ) з Єдиного Державного реєстру МВС України притягуваним придбано автомобіль 03.11.2017 року, вартість якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2017 року ( а. с. 36 44, 133 - 134).

Враховуючи, що вартість отриманого у власність автомобіля перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, притягуваний у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна, тобто до 16.11.2017 року включно, зобов»язаний був письмово повідомити про суттєву зміну майнового стану Національне агентство запобігання корупції.

Згідно з Єдиним державним реєстром декларацій 19.02.2018 року притягувавним подано декларацію про суттєві зміни, тобто несвоєчасно ( а. с. 45 46 ).

Під час складання протоколу не встановлено бездіяльності з його боку та мотивів на уникнення фінансового контролю з отриманого доходу, оскільки майно ним набуте у власність у законний спосіб шляхом укладення договору купівлі-продажу про набуття права власності на це майно, ним правдиво повідомлено у декларації про зміни у майновому стані у 2017 році, що свідчить про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб»єкта декларування.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням ( проступком ) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.2 ст.172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають, у тому числі, і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб»єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб»єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій Держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року на рівні 1 600 гривень, тобто розмір 50 прожиткових мінімумів дорівнює 80000 гривень.

Разом з тим, вимогами ст.280 КУпАП, на орган ( посадову особу ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов»язок з»ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб»єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб»єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП ( адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх настання або свідомо допускала настання цих наслідків ) та ст.11 КУпАП ( адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати ). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов»язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб»єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи гр. ОСОБА_2 та його захисника свідчать про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються фактом самостійного внесення до реєстру декларацій відповідної інформації суб»єктом, що притягується до адміністративної відповідальності.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи не має.

Крім цього, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності гр. ОСОБА_4 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки об»єкт ( автомобіль ) був придбаний у власність у законний спосіб, про набуття права власності гр. ОСОБА_2 правдиво повідомив у декларації про зміни в майновому стані у 2017 році, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб»єкта декларування.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що в бездіяльності гр. ОСОБА_2 відсутні ознаки суб»єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов»язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За вимогами ч.2 ст. 6 «Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини», кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст. 6 «Конвенції…» грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Протее, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд також зазначає, що одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений у статті 6 «Конвенції…», є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Враховуючи відсутність в диспозиції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП опису порушень, за які передбачається відповідальність, зазначення форми та органу, якому необхідно подати декларацію, строки подачі декларації про зміни в майновому стані, суб»єктів правопорушення, посилання на інші нормативні акти, які передбачають зазначені ознаки, право на справедливий суд особи, що притягується до відповідальності за даною статтею, є порушеними, так як має місце недотримання вимог ст.7 Конвенції ( «Ніякого покарання без закону» ).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівської парафії проти України» від 1 червня 2007 року зазначено, що «положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування». Аналогічні висновки ЄСПЛ зробив у справах «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року, «Говенда проти Польщі» від 14.03.2002 року.

Також, слід звернути увагу, що за ч.2 ст.172-6 КУпАП відповідальність передбачена за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Тобто об»єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що в суб»єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані; субєкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що придбання майна ( або його продаж ) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб»єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною Державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

За таких обставин, відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 287, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена у випадках, передбачених ст.287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов»язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Скарга подається до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області.

Постанова надрукована суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя Полтавського районного

суду Полтавської області ОСОБА_5