Номер провадження: 33/785/451/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою суду

ОСОБА_5, який народився 18 квітня 1981 року в РФ, громадянин США, працює волонтером, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідка на тимчасове проживання ТР110937 видана 24.05.2017 року,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень без конфіскації вилучених грошових коштів. Валюту в розмірі 1500 доларів США, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил, повернути ОСОБА_6 або його законному представнику у встановленому законом порядку.Стягнутий судовий збір у розмірі 352 гривні 40 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, 29 листопада 2017 року о 14 годині 10 хвилин у оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль громадянин США ОСОБА_6, який вибував до Польщі з України літаком «CRJ9» б/н ESACJ авіакомпанії «LOT», рейсом №LO768, сполученням «Одеса-Варшава».

Формою проходження митного контролю громадянин США ОСОБА_6 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю (так званий «зелений» коридор), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_6 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на питання посадової особи митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» щодо наявності валюти в усній формі громадянин США ОСОБА_6 заявив, що має з собою 13 388 доларів США.

На вимогу інспектора пред'явити наявні у нього валютні цінності ОСОБА_6 надав наявну при ньому готівкову іноземну валюту, яку він переміщував через митний кордон України.

Після перерахунку іноземної валюти посадовою особою митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» у присутності громадянина США ОСОБА_6 встановлено, що загальна сума дійсно складає 13 388 доларів США.

Таким чином, на думку митного органу, громадянин ОСОБА_6 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю крім допустимої суми грошей (10000 євро) було виявлено іноземну валюту в сумі 1500 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому» коридору. Сума готівкової валюти в еквіваленті 10 000 євро (11 888 доларів США) громадянину США ОСОБА_6 було пропущено до переміщення через митний кордон України як норму, встановлену законодавством, а затримано 1500 доларів США.

На підставі вказаних обставин у відношенні громадянина ОСОБА_6 було складено протокол про ПМП №1862/50000/17 від 29.11.2017 року за ст. 471 МК України.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року скасувати, постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні ним порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 гривень та конфіскувати безпосередні предмети порушення митних правил валюти США у кількості 1500 доларів.

Свої доводи представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що постанова суду про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам діючого законодавства та винесена з порушенням норм матеріального права.

Зокрема представник Одеської митниці ДФС зазначає, що судом не обєктивно розглянуто справу, не враховано що валюта є обмеженим для переміщення товаром та підлягає конфіскації, а судом до ОСОБА_6 застосовано стягнення, яке не передбачене Митним кодексом України, оскільки санкцією ст.471 МК України передбачено накладення штрафу з конфіскацією предметів порушення Митних правил.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Одеської Митниці ДФС ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, в свою чергу, захисник ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні митного правопорушення при зазначених у постанові обставинах доведена змістом протоколу про адміністративне правопорушення, описом вилученої валюти, поясненнями правопорушника та іншими матеріалами справи і ніким з учасників процесу не заперечується.

За таких обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ст.471 МК України, як порушення порядку проходження спрощеного митного контролю («зелений коридор»), переміщення товару (валюта) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, тому суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, але дійшов неправильного висновку про можливість не застосування конфіскації валютних цінностей.

Так, ч. 4 ст. 197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватись Національним банком України.

На виконання цього положення закону, Інструкцією НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», яка затверджена постановою НБУ від 27.05.2008 року № 148 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НБУ від 25.07.2012 року №312, визначено максимальну суму еквівалентну 10000 ОСОБА_3, яка може переміщуватись фізичними особами через митний кордон України без декларування, а ОСОБА_6 переміщував, з порушенням митних правил, суму, яка перевищує 10000 ОСОБА_3 і його дії носять умисний характер.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції у постанові послався на приписи статті 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», які передбачають, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші правила, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору, тобто міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

Разом з тим, зазначена норма Конституції України відноситься до загальних засад і напряму не регулює правовідносини у справі стосовно ОСОБА_6

До того ж, ці правовідносини безпосередньо врегульовані ст.471 Митного кодексу України.

Крім того, відповідно до змісту частин 1 та 2 ст. 465 Митного кодексу України, конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 3 ст. 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання особою законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 був відомий порядок проходження митного контролю, оскільки він не вперше перетинає митний кордон України, а в зоні митного контролю «Міжнародний аеропорт «Одеса» розміщена інформаційна табличка щодо порядку переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, викладена на українській та англійській мовах.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 спочатку не зміг пояснити походження вилучених грошей, а потім пояснив, що вказані гроші були ввезені ОСОБА_6 на територію України.

Разом з цим, захисник не зміг пояснити, чи задекларував вказані гроші ОСОБА_6 під час їх ввезення на територію України.

Таким чином апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 був достеменно відомий порядок проходження митного контролю, але він умисно його порушив, свідомо не виконавши вимоги статей 197, 471 МК України та Інструкції НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України».

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 20.03.1952 року.

Так, зазначеною нормою Протоколу передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, зазначені положення Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

З таких підстав, наведені вище норми Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод не суперечать законодавству України у даних правовідносинах, тому висновок суду першої інстанції про достатність стягнення у виді штрафу не може бути прийнятий до уваги, оскільки конфіскація товарів (валюти) встановлена законом України, до того ж, за санкцією ст. 471 МК України є безальтернативною.

При цьому, частиною 2 ст.467 МК України передбачено, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

За таких обставин, виходячи зі ступеню тяжкості правопорушення та розміру грошових коштів, які переміщувались через митний кордон України з порушенням митних правил, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В своїй апеляційній скарзі представник Одеської Митниці ДФС ОСОБА_4 просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України встановлена доказами дослідженими в суд першої та апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст.527 МК України передбачено, що у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі, тому вимоги апелянта про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні зазначеного правопорушення не підлягають задоволенню.

У відповідності до п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову;

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, скасовуючи постанову суду першої інстанції приймає нову постанову, якою в межах строків передбачених ч.2 ст.467 МК України накладає на ОСОБА_6 стягнення за вчинення порушення митних правил передбаченого ст.471 МК України в межах санкції зазначеної статті, та стягує судовий збір у встановленому законом розмірі.

Керуючись статтями 285, 294 КУпАП, статтями 197, 465, 471, 527, 528, 529 МК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційної скаргу представника Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року, про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України скасувати в частині накладення адміністративного стягнення.

Прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_6 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. з конфіскацією предмету порушення митних правил, а саме валютних коштів в сумі 1500 (півтори тисячі) євро.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7