АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/138/18 Головуючий у І-й інстанції - Бровченко В.В. Справа № 175/3759/17 Головуючий у ІІ інстанції - Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАПнакладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим та накладено стягнення, за те, що він 04 жовтня 2017 року о 15.35 годині в районі 188 км залізничного переїзду - перегон «Самарівка - Новомосковськ» у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України з'їхав в кювет та допустив наїзд на залізничний стовпчик, спричинивши механічні пошкодження та завдавши матеріальних збитків. ОСОБА_3 чого, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився на вимогу працівника поліції від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто скоїв правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, на підставі неповно з'ясованих обставин справи і без належної оцінки доказів, а суд формально підійшов до розгляду справи. Зазначає, що він не керував вказаним автомобілем і на нього помилково складений протокол, оскільки керувала автомобілем інша особа. Вважає, що суд обґрунтував свої висновки показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не були очевидцями події, а прибули через деякий час і надали пояснення зі слів ОСОБА_6, який надав неправдиві свідчення стосовно його перебування за кермом вказаного автомобіля. Вважає, що суд порушив процесуальний закон безпосередньо не допитавши свідка ОСОБА_6, а пославшись на його письмові пояснення, які не можна вважати доказами. Зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_7, який знаходився в салоні автомобіля та ОСОБА_8, які стверджували, що він не перебував за кермом в момент скоєння ДТП. При цьому, ОСОБА_8 стверджувала, що під час скоєння ДТП він був поряд з нею у межах дачного кооперативу «Росинка» на відстані більше 500 метрів від місця ДТП. Стверджує, що керував вказаним автомобілем ОСОБА_9, який є знайомим свідка ОСОБА_7, однак відомості про якого він не міг надати суду під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки були йому не відомі, а знав тільки, що всі ОСОБА_9 кличуть «Коля». Також зауважує, що поліцейські помилково визначали його водієм, оскільки вже після ДТП він прийшов до автомобіля, сідав за кермо та знаходився біля нього з метою його схоронності та на пропозицію ОСОБА_7

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні доводам скарги та з викладених у ній підстав просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а справу закрити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2 та співставивши їх з матеріалами справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення, складеними уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; схемою місця ДТП та фото-таблицею до протоколу серії № БД № 450148 від 04.10.2017 року; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, зокрема, транспортних засобів, автомобільних доріг, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,а за ч. 1 ст. 130 КУпАП - за відмову особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яких водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а також Порядку направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року та інструкцій, затверджених спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року та наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, зокрема, що водієм вказаного транспортного засобу був не ОСОБА_1 і на нього помилково склали протокол, а також про неналежну оцінку судом вищевказаних доказів, апеляційний суд приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки вони спростовуються доказами, які досліджені судом першої інстанції належним чином із дотриманням процесуального порядку та прав особи, яка притягається до відповідальності. Фактичні обставини, вчинення ОСОБА_10 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, правильно встановлені судом першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що не він керував автомобілем під час настання події ДТП, а водієм була інша особа - «дядя ОСОБА_8» спростовуються, зокрема письмовими пояснення свідка ОСОБА_6, який впізнав, що під час описаного вище ДТП за кермом автомобіля НОМЕР_1 знаходився саме ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, зокрема, що, справа проти нього сфальсифікована, працівниками поліції, оскільки він раніше судимий за ст. 309 КК України, тому з метою перевірки відповідних доводів апелянта та за його клопотанням був викликаний та допитаний працівник поліції - інспектор ОСОБА_12, який пояснив, що гр. ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_1 як особу, яка керувала автомобілем, який потрапив у ДТП. Встановили даного свідка шляхом зворотного зв'язку, оскільки він здійснив дзвінок на лінію 102 та повідомив про подію ДТП.

Апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо оцінки письмових пояснень гр. ОСОБА_6 з точки зору їх належності та допустимості, оскільки судом неодноразово вчинялись дії, спрямовані на виклик та особистий допит вказаного свідка в суді, проте, посилаючись на незадовільний стан здоров'я (свідок 1945 р.н.), такі заходи виявились безрезультатними.

Водночас, такі пояснення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, а також є достовірними, оскільки пояснення свідка ОСОБА_6 підтверджуються показаннями інших свідків, які узгоджуються між собою.

Свідок ОСОБА_4, допитаний в суді першої інстанції, пояснив, що 04.10.2017 року він з іншими робітниками залізниці прибув на залізничний переїзд перегону «Самарівка - Новомосковськ» у смт. Слобожанське, де побачив двох молодих хлопців у неадекватному стані та автомобіль «Mersedes Benz Vito», який потрапив у ДТП і заважав проїзду потягів. По прибуттю працівників поліції, хлопці постійно змінювали пояснення щодо того, хто саме був за кермом автомобіля, постійно лаялися та намагалися вчинити бійку. Під час складання працівниками поліції документів прибув чоловік, як в подальшому стало відмо - гр. ОСОБА_6, який пояснив, що в момент ДТП автомобілем керував саме ОСОБА_1, і після ДТП цей свідок викликав поліцію. ОСОБА_1, який перебував з явними ознаками сп'яніння, на вимогу поліцейського відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану, а також відмовився від підпису протоколів про адміністративні правопорушення, схеми місця ДТП, а також від дачі будь-яких пояснень.

Крім того, свідок ОСОБА_4 пояснював, що коли він підійшов до автомобіля двоє хлопців повідомили, що автомобіль не їхній, що вони зупинили автомобіль і попросили їх підвезти, а водій кудись пішов. В подальшому, один з хлопців відкрив автомобіль, включав музику, намагався завести автомобіль та їхати. ОСОБА_3 приїзду працівників поліції почали тікати з місця пригоди в посадку, викинули скручені номери, а на одного з хлопців наділи кайданки, оскільки вів себе агресивно та намагався вчинити бійку, при цьому були в неадекватному стані.

Під час повторного допиту, який був здійснений за клопотанням ОСОБА_1, свідок ОСОБА_4 підтвердив раніше надані показання та додав, що автомобіль перешкоджав руху поїздів на одній колії, у зв'язку з чим рух поїздів був зупинений, поки не змістили автомобіль. Також, підтвердив, що хлопці постійно змінювали версії подій, відмовлялись писати будь-які пояснення працівникам поліції, а хлопець, відносно якого склали протоколи від підпису протоколів та схеми ДТП. Підтвердив, що прибув свідок, який викликав поліцію і вказав на ОСОБА_1 як водія автомобіля. Також, підтвердив, що хлопці були в неадекватному стані та намагались зверху евакуатора їхати з автомобілем Мерседес.

Свідок ОСОБА_5 дав аналогічні по суті пояснення.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є належними та допустимими доказами, які не викликають сумнівів у своїй об'єктивності та достовірності, враховуючи незаінтересованість вказаних свідків, відсутність будь-яких відносин між ними та особою, яка притягається до відповідальності, а також ці показання є системними, послідовними та взаємоузгоджуються між собою.

Апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки, як встановлено в ході перевірки апеляційним судом вказані свідки є заінтересованими особами, оскільки перебувають у дружніх стосунках з ОСОБА_1 і є спробою допомогти своєму товаришу уникнути відповідальності.

Так, показання вказаних свідків не узгоджуються між собою, є непослідовними, містять істотні розбіжності щодо дати і часу подій, часу коли ОСОБА_1 та ОСОБА_8, за їх версією, прибули на місце ДТП, а також обставин появи «дяді ОСОБА_8», який начебто перебував за кермом автомобіля.

При цьому, коли ОСОБА_1 давав пояснення в суді першої інстанції, вказав, що з ними на дачі був сусід - дядя ОСОБА_8, який в подальшому і запропонував сісти за кермо та відвезти ОСОБА_7 до міста.

Свідок ОСОБА_8 заперечувала факт знаходження в їх компанії на дачі сусіда - дяді ОСОБА_8 і пояснила, що коли вони гуляли на дачі, дядя ОСОБА_8 йшов за водою до криниці, яка розташована неподалік її дачної ділянки. В цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_11 і домовились з «дядей ОСОБА_8», щоб останній сів за кермо та відвіз ОСОБА_7 до міста.

Апеляційний суд приймає до уваги, що суд першої інстанції неодноразово відкладав судові засідання, роз'яснював ОСОБА_1 можливість знайти вказаного дядю ОСОБА_8, який є сусідом по дачі свідка ОСОБА_8 і подати клопотання про його допит в суді, проте останній в період часу з 04.10.2017 року по 02.01.2018 року цього не зробив.

В той же час, згідно апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1, наданих в апеляційному суді, під час різдвяних свят у м. Дніпро він випадково зустрів дядю ОСОБА_8, який за версією ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 керував автомобілем під час ДТП, ким виявився - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, оскільки спростовуються доказами, дослідженими в суді першої інстанції і перевіреними в апеляційному суді та розцінюються як спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

Водночас постанову суду щодо ОСОБА_1 підлягає зміні в частині накладення стягнення, а саме позбавлення права керування транспортними засобами.

Під час апеляційного провадження встановлено, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 /а.с. 12/, в яких, окрім іншого, зазначено, що він не має водійських прав.

З метою перевірки вказаної обставини апеляційним судом здійснений запит до Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, у відповідь на який надійшов лист від 02.02.2018 року за Вих. № 31/4-397, з якого випливає, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 130 КУпАП, вчинення дій, передбачених в диспозиції цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ст. 124 КУпАП, передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Таким чином, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу з обов'язковим позбавленням права керування транспортними засобами, а на інших осіб у виді штрафу в зазначеному розмірі. За ст. 124 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами, є альтернативним.

До «інших осіб», зазначених в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносяться особи, які не мають права керування транспортними засобами, але вчинили дії, передбачені диспозицією цією статті.

При накладенні стягнення за ст. 124 КУпАП в даному випадку, також не можна застосувати позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки неможливо позбавити спеціального права особу, яка такого права не мала.

Відповідно до п. 4 ч. 8, ч. 9 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову місцевого суду - змінити.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, в частині накладеного стягнення, змінити.

Вважати накладеним на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Повернути ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1020 гривень 00 копійок, помилково сплачену на р/р0004 згідно квитанції № 0.0.936833334.1 від 12.01.2018 року через ПАТ КБ «ПриватБанк».

Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 175/3759/17 відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: О. П. Піскун