Справа № 522/479/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Дерус А. В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

за участю:

прокурора - Острік О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1

Згідно проколу про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1, будучи особою, звільненою з посади головного спеціаліста відділу цивільного захисту та взаємодії з ДСНС департаменту оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Одеської міської ради, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги пункту 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до розпорядження голови Одеської міської ради № 1247к від 03.10.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу цивільного захисту та взаємодії з ДСНС департаменту оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Одеської міської ради, тобто у відповідності до п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є державним службовцем, на якого поширюється дія цього Закону.

26.08.2016 року ОСОБА_1 попереджений про обмеженнями під час прийняття на державну службу та її проходження.

У пункті 3 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу» категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Тобто, посада головного спеціаліста відділу цивільного захисту та взаємодії з ДСНС департаменту оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Одеської міської ради відноситься до посад категорії «В» державної служби.

Згідно Розпорядження голови Одеської міської ради від 04.10.2017 №1264к «Про звільнення ОСОБА_1О.» прийнято рішення звільнити ОСОБА_1О з посади головного спеціаліста відділу цивільного захисту та взаємодії з ДСНС департаменту оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Одеської міської ради з 17.10.2017 за власним бажанням.

17.10.2017 року ОСОБА_1 ознайомлено з вимогами ст.ст. З, 45 Закону України «Про запобігання корупції».

На виконання пункту 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 був зобовязаний подати електронну декларацію у строк до 17.10.2017.

Проте, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 45 Закону та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 року несвоєчасно подав електронну декларацію після звільнення, а саме 19.10.2017 року.

На думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, своїми діями ОСОБА_1, будучи особою, яка припинила виконувати функції держави, вчинив дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушеннях, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визнав, та просив закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки подав декларацію на два дні пізніше у звязку із технічними проблемами при роботі сайту НАЗК, та будь-якого умислу на несвоєчасне подання декларацыъ у нього не було.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення - це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 45 Закону та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 року несвоєчасно подав електронну декларацію після звільнення, а саме 19.10.2017 року.

Згідно Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно розяснень Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 року щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Згідно відповіді керівника Департаменту організаційного та кадрового забезпечення НАЗК ОСОБА_2 від 21.03.2018 року на запит ОСОБА_1, дії користувачів інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування логуються та зберігаються з 01.10.2016 року.

При перевірці файлів легування дій користувача ІТС Реєстр встановлена послідовність дій користувача ОСОБА_1, відповідно до якої останнім 17.10.2017 року було неодноразово прийнято спроби подати декларацію.

Так, згідно додатку до вищезазначеного листа, 17.10.2017 року о 09.36 відбувся початок сесії. О 10.22 години ОСОБА_1 натиснуто кнопку «Нова декларація на основі цієї», та за певний період заповнено/переглянуто з 1 по 16 розділ декларації, після чого, о 10:53:04 годині натиснуто кнопку «подати документ». Однак о 10:53:22 годині субєкту декларування повідомлено про логічні помилки. Далі, 17.10.2017 у проміжок часу з 10.54 до 11.15 годин ОСОБА_3 заповнено/переглянуто з 1 по 16 розділ декларації та о 11.15:32 годині натиснуто кнопку «Подати документ», однак о 11.33:06 годині відбувся «кінець сесії». Надалі, 17.10.2017 року о 18.00:47 «початок сесії» та о 18.02:28 годині натиснуто кнопку «подати документ». Проте, 17.10.20417 року о 18.02:40 годині субєкту повідомлено про логічні помилки та о 18.03:04 годині знов відбувся «кінець сесії».

19.10.2017 року у період з 05.16 годин до 06.23 годин ОСОБА_1 було неодноразово прийнято спроби подати декларацію та 19.10.2017 року о 06.23:47 подання документу підтверджено ЕЦП, документ подано.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 р. № 223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, слід врахувати обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларацій. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням під вартою.

Субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на це орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення.

Однак, відповідним органом не надано суду жодного доказу на підтвердження в діях ОСОБА_1 умислу, направленого на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово намагався подати декларацію своєчасно, тобто 17.10.2017 року, про що свідчить послідовність його дій як користувача ІТС реєстру. ОСОБА_1 не приховав майновий стан субєкта декларування, зареєстровані відомості викладені в декларації, відповідають дійсності.

Отже, у звязку з технічними збоями на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, що є поважними причинами, ОСОБА_1 не зміг подати вчасно електронну декларацію після звільнення.

Будь-якого наміру на порушення вимог ст. 45 Закону та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 року, ОСОБА_1 не мав.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі повязаного з корупцією, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів обєктивних та субєктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, між іншим, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Частина 3 статті 62 Конституції України, зобовязує суд тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 -6 КУпАП, що виключає провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 9, ч.1 ст. 172-6, п.1 ч.1 ст. 247, 251, п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 294, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови в апеляційний суд Одеської області.

Суддя Приморського

районного суду міста ОСОБА_4 Дерус

04.04.2018