АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/675/2018 Головуючий суддя у 1-й інстанції Педенко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Сітайло О.М. за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, його адвоката ОСОБА_4, представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року , -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, провадження в справі закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на час розгляду справи строків, визначених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Згідно з постановою суду 17 липня 2017 року заступником начальника Управління - завідувачем відділу контролю у сфері діяльності державних органів Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6 виявлено порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», що полягає у відмові в наданні інформації начальником Київської митниці ДФС ОСОБА_3, за підписом якого був направлений лист від 24.05.2016 р. № 3426/10/26-70-10-ЗПІ у відповідь заявнику ОСОБА_7 на запит від 19.05.2016 р. щодо надання інформації про номер митної декларації, оформленої 09.03.2016 р. на митному посту «Західний», відповідно до якої випущено у вільний обіг товар «Мальтодекстрин» DE15-20. CAS№ 9050-36-6». Тобто, ОСОБА_3 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме ненадання інформації.

Не погоджуючись із постановою судді Соломянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, закрити провадження у справі; мотивуючи тим, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Апелянт мотивує тим, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Так, у порушення ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» протокол складено на підставі не підписаних ОСОБА_7 звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08.11.2016 р. та від 03.02.2017 р.; а також витягів з Єдиного державного реєстру судових рішень, які не можуть бути визнанні належним та допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, його адвоката ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та долучені до неї документи,вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції наведених норм закону не дотримався та прийняв необґрунтоване рішення.

Як убачається з матеріалів справи, 19 травня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до Київської митниці ДФС із запитом щодо надання інформації про номер митної декларації, оформленої 09.03.2016 року на митному посту «Західний», відповідно до якої випущено у вільний обіг товар «Мальтодекстрин» DE 15-20. CAS № 9050-36-6». Листом від 24.05.2016 року

№ 3522/10/26-70-10 за підписом начальника Київської митниці ДФС ОСОБА_8 ОСОБА_7 відмовлено в наданні запитуваної інформації, з посиланням на ст. 56 МК України, оскільки згідно з обліковою карткою учасника ЗЕД, що формується у порядку передбаченому наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2015 № 552, фізична особа ОСОБА_7 не зазначена як особа, що уповноважена на роботу з митницею від даного суб'єкта ЗЕД. Відповідно до наявної інформації в АСМО «Інспектор-2006» щодо суб'єкта ЗЕД, на адресу якого надійшов вантаж, фізична особа ОСОБА_7 не має відношення до даного підприємства та зазначеного митного оформлення.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції у судовому засіданні заслухані пояснення ОСОБА_3, який свою вину не визнав, вважаючи свої дії правомірними, оскільки ОСОБА_7 як фізична особа ОСОБА_7 не обґрунтував, яке він має відношення до підприємства та зазначеного митного оформлення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5 підтримала протокол про адміністративне правопорушення відносно, вважаючи, що у діях ОСОБА_3 є склад правопорушення; при цьому не вказала який саме, чи відмовлено у наданні запитуваної інформації чи ненадання інформації; пояснила, що підставами для складання протоколу стали звернення ОСОБА_7 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та рішення суду про зобов'язання Київську митницю ДФС надати відповідь на запит з урахуванням вимог законодавства та висновків суду, які наявну у адміністративних матеріалах; при цьому зазначила, що копії постанов відібрані з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому вважає, що це є належна копія.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 17.07.2017 р. вбачається, що заступник керівника Управління - керівник відділу контролю у сфері діяльності державних органів Управління з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_6 склала протокол про те, що листом за підписом начальника Київської митниці ДФС ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 відмовлено у наданні запитуваної інформації. При цьому, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, як ненадання інформації.

Так, ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачає неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", "Про звернення громадян", "Про доступ до судових рішень" та "Про засади запобігання і протидії корупції", або на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"

Тобто, диспозиція ч. 2 ст. 212-3 КУпАП містить перелік діянь, кожне з яких самостійно утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. Однак, згідно протоколу у діях ОСОБА_8 виявлені порушення: відмова у ненаданні інформації, - не узгоджуються з кваліфікацією його дій у цьому ж протоколі як ненадання інформації.

При цьому Законом передбачена відповідальність за неправомірне ненадання інформації.

Дії, які полягають у неправомірному ненаданні інформації, так і відмові в наданні інформації, утворюють самостійні склади адміністративних правопорушень.

З огляду на викладене, у порушення ст. 256 КУпАП викладена у фабулі протоколу суть адміністративного правопорушення не узгоджується із його правовою кваліфікацією.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того, обґрунтуванними є доводи апеляційної скарги щодо належності та допустимості доказів, на які послався суд у своєму рішенні. Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимога. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати, а звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня йог надходження, крім випадків передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до п. 6.1.19. Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 174 від 17 грудня 2013 року, судові рішення, виконавчі листи видаються на підставі наявних в автоматизованій системі даних. На кожній сторінці судового рішення (виконавчого листа) у момент друку автоматично формується унікальний штрих-код, що розміщується в нижньому правому куті документа. Унікальний штрих-код містить код бази даних суду, унікальний ідентифікатор документа в базі даних суду, тип документа та вид юрисдикції (вводиться в дію окремим наказом). Видача (надсилання, вручення) копій судових рішень, виконавчих листів та їх дублікатів без унікального штрих - коду забороняється.

Тобто, суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, послався на звернення ОСОБА_7, які за формою та змістом не відповідають вимогам ст. 5 Закону України «Про звернення громадян»; а також на витяг рішення суду із Єдиного державного реєстру, яким суд, у порушення ст. 252 КУпАП, суд не дав належної оцінки щодо їх належності та допустимості, як доказам у розумінні ст. 251 КУпАП.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин апеляційна скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду - скасуванню, як така, що прийнята з порушенням вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а провадження в справі закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків, визначених ч. 2 ст. 38 КУпАП, - скасувати та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.М. Сітайло