МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., за участі секретаря Белорукової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Михайлова Г.В. в інтересах особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.10.2018 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженця м. Миколаєва, громадянина України, вища освіта, ФОП, одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

-притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 13 липня 2018 року близько 03 год. 10 хв. керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в Центральному районі м. Миколаєва по проспекту Героїв України біля будинку № 19, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. На місці зупинки водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку. Згідно з висновком МОНД № 951 від 13 липня 2018 року ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі, захисник Михайлов Г.В. в інтересах ОСОБА_2 просить постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва скасувати, провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

_____________________________________________________________________________

Провадження № 33/812/57/18 Головуючий у 1-й інстанції: Непша О.І.

Категорія: ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.

Вважає, що вимог закону суддя суду першої інстанції не дотримався, а тому винесена ним постанова є незаконною, не обґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя належним чином не дослідив усіх обставин справи та безпідставно притягнув останнього до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_2, суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав про них.

Звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 152092 від 1З.07.2018 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які достовірні докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Зазначає, що ОСОБА_2 дійсно перебував в той час в стані алкогольного сп'яніння, однак не керував будь-яким транспортним засобом вказаним у протоколі.

Апелянт вказує, що поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, пояснення від ОСОБА_2 не відбирав та не роз'яснював йому права, передбачені ст. 63 Конституції

та ст. 268 КУпАП.

За такого, вважає, що суд не вжив вичерпних заходів для з'ясування обставин справи та дії особи, що притягалась до адміністративної відповідальності.

Таким чином, вважає, що по даній справі вчинення адміністративного правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом, саме факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1) складеному у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

ОСОБА_2 власноруч підписав протокол та письмових пояснень не надав, у зв'язку з чим вільно використав своє право.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 стверджував, що 13 липня 2018 року приблизно о 03 год. 00 хв. йому подзвонила мати і попросила привезти їй ліки. Він зателефонував другу на ім'я ОСОБА_5, який приїхав на автомобілі марки « ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, і вони поїхали до його матері. Біля магазину приблизно через 5 хв. їх зупинили працівники поліції. Андрій сказав, що забув документ (водійське посвідчення), вискочив із автомобіля та побіг в магазин за документами, але після цього так і не повернувся. Тоді він залишив машину ОСОБА_5 і поїхав разом з працівниками поліції до лікарні.

Такі твердження ОСОБА_2 є неспроможними так, як вони спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Так, свідок ОСОБА_4 в письмових поясненнях показав, що він був зупинений працівниками поліції та запрошений в якості свідка того, що водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження на стан алкогольного сп'яніння на місті зупинки за допомогою технічного засобу алкотест «Драгер» відмовився, але виявив бажання проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на встановлення стану сп'яніння в установленому законом порядку.

В поясненнях свідка ОСОБА_5 підтверджені ті ж самі обставини, що і в поясненнях свідка ОСОБА_4 (а.с.5).

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них, не навів обґрунтованих доводів про це і захисник Михайлов Г.В. в інтересах ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі.

Зважаючи на вищезазначені докази та покази свідків районний суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо критичного ставлення твердження водія ОСОБА_2 про те, що не він керував автомобілем, а його знайомий, як до твердження наданого з метою ухилення від адміністративної відповідальності.

На підтвердження зазначеного висновку місцевого суду свідчать і ті факти, що ОСОБА_2 не вказує дані про особу, яка керувала його транспортним засобом, не повідомив він й працівників поліції про необхідність встановлення цієї особи, яка пішла до магазину і не повернулась. Крім того ОСОБА_2 не скористався самостійно і за допомогою телефону спробою повернути його особу до працівників поліції для перевірки його доводу про керування автомобілем іншою особою, а саме ОСОБА_5.

Отже, з урахуванням наведеного апеляційний суд обґрунтовано приходить до висновку, що ОСОБА_2. керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тобто є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що також підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду, який підтверджує те, що ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, з відеозапису з реєстратора інспектора патрульної поліції вбачається, що під час розмови з поліцейськими особа, яка притягується до відповідальності, жодного разу не зазначала, що транспортним засобом керувала інша особа, назвати анкетні дані чоловіка на ім'я ОСОБА_5, які б дали змогу ідентифікувати цю особу, ОСОБА_2 не зміг. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_6 не заперечував, що вживав алкоголь, після чого керував транспортним засобом.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на інші доводи, які на його думку не підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення є безпідставними, оскільки вони знаходяться поза межами причинно-наслідкового зв'язку між діянням і наступившими наслідками.

Стягнення за адміністративні правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 та ст. 36 КУпАП. При цьому суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та обґрунтовано призначив адміністративне стягнення з метою виховання ОСОБА_2 в дусі додержання законів України та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

В судове засідання ОСОБА_2 та його захисник Михайлов Г.В. не з'явились, прохання перенесення розгляду апеляційної скарги через поважні причини не подали, у зв'язку з чим апеляційна скарга була розглянута за їх відсутністю.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника захисника Михайлова Г.В. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.10.2018 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду М.П. Міняйло