Справа № 399/4/18
Номер провадження 3/404/2528/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Кропивницький

Суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Загреба Ірина Віталіївна, за участю прокурора Солопова В.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Кіровоградській області ДЗЕ Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер ПП НОМЕР_1, уродженця Будо Воробї Малинського району Житомирської області, українця, громадянина України, суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області у відставці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався,

- за ст.172-6 ч.1, ст.172-6 ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Із протоколів:

ОСОБА_1 будучи суддею Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, та відповідно до підпункту «г» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», який станом на 01.09.2016 року, тобто на день початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до положень Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, займав згідно зі ст.50 вказаного Закону відповідальне становище, будучи зобовязаним абз.2 п.2 розділу ХIII Закону, п.п.1 п.1 Рішення НАЗК від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (далі-декларація перед звільненням), у терміни, передбачені підпунктом 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації ЄДРД осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року №3, зареєстрованого Мінюсті 15.07.2016 року за №959/29089, який (ОСОБА_2К.) 15.09.2016 року припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування з власної ініціативи, несвоєчасно (29.03.2017р.) подав декларацію перед звільненням, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.172-6 ч.1 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 будучи суддею Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, та відповідно до підпункту «г» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», який станом на 01.09.2016 року, тобто на день початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до положень Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, займав згідно зі ст.50 вказаного Закону відповідальне становище, будучи зобовязаним ч.2 ст.52 Закону, п.п.1 п.1 Рішення НАЗК від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», подавати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларуваня, передбачені ст.52 ч.2 Закону, з 01.09.2016 року, отримавши 15.09.2016 року дохід у сумі 213 871 грн. 16 коп., з яких оклад - 7250 грн., доплата за адмінпосаду -395 грн. 45 коп., вислугу років 3171 грн. компенсацію відпустки 203 054 грн. 61 коп., не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.172-6 ч.2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, належно та завчасно повідомлявся про день, час і місце розгляду справи. Від останнього надійшло письмове пояснення, згідно з яким вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 ч.1, ст.172-6 ч.2 КУпАП, не визнав повністю та пояснив, що відповідно до ч.2 ст.45 Закону УКраїни «Про запобігання корупції» декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями, зобовязані подавати особи, зазначені у п.1, п/п «а», «в» п.2, п.5 ч.1 ст.3 вказаного Закону, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Наказом по Онуфріївському районному суду Кіровоградської області №44-к від 15.09.2016 року його на підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року звільнено з посади зазначеного суду у звязку з поданням заяви про відставу Частинною 6 ст.126 Конституції України, ст.ст.112-118 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачені підстави звільнення суддів, у тому числі така підстава як подання заяви про відставку. Таким чином, стаття 126 Конституції України, Закон України від 02.06.2016 року «Про судоустрій і статус суддів» розрізняють терміни «звільнення» та «припинення», а отже розмежовують їх, передбачаючи різні підстави настання юридичних фактів. З урахуванням наведеного, стверджує, що не може бути субєктом правопорушень, передбачених ст.172-6 ч.1 та ст.172-6 ч.2 КУпАП, а тому просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. При цьому, просив врахувати правову позицію викладену судовою палатою у кримінальних справах ВССУ у своєму листі за Вих.№223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року.

Суддею відзначається те, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов'язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов'язки сторін, також зобов'язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, добросовісність застосування якого входить до обов'язків судді, визначених статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, згідно з яким «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм провадження». Вказаним рішенням встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справах цивільної юрисдикції, а тому таке рішення не може за аналогією бути застосовано у кримінальних справах, оскільки відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

З огляду на вище викладене, а також обізнаності ОСОБА_1 щодо ходу розгляду справи, зважаючи на стислі строки розгляду даної категорії справ, вважаю можливим розглянути справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1

Прокурор в судовому засіданні протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 і ст.172-6 ч.2 КУпАП підтримав, просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.172-6 ч.1 та ст.172-6 ч.2 КУпАП, а провадження відносно нього закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. При цьому, заперечив проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1

Заслухавши прокурора, вивчивши письмові пояснення ОСОБА_1 та матеріали адміністративної справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2018 року дані справи обєднано в одне провадження.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2018 року матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.172-6 ч.1 та ст.172-6 ч.2 КУпАП направлено до Управління захисту економіки в Кіровоградській області ДЗЕ Національної поліції України для належного оформлення.

Вказана справа отримана канцелярією Управління захисту економіки в Кіровоградській області ДЗЕ Національної поліції України 19.04.2018 року (Вх.№1511), а 25.05.2018 року (за Вх.1933) прийнята до виконання.

Після чого, даний адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст.172-6 ч.1 та ст.172-6 ч.2 КУпАП отримано 19.10.2018 року, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Вивченням матеріалів, які надійшли після дооформлення встановлено, що органом який порушив адміністративне провадження не в повній мірі виконано вимоги суду, а саме лише складено новий протокол про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією №8/18 від 11.10.2018 року, тоді як перед ним ставилось вимога щодо складення принципово нових протоколів із зазначенням вірного місця народження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та заповнення бланку, виготовленого друкарським шляхом, згідно інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII «Про запобігання корупції» (далі-Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати:

1) обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно- правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст.45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.172-6 ч.1 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Зазначимо, що в ст.45 ч.1 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз.1 ч.2 ст.45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст.36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст.83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст.4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року N1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі-Закон №1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст.149-1 Конституції України).

Так, у ч.7 ст.126 Конституції України, ст.119 Закону N1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти пяти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року N54 «Щодо питання припинення повноважень суддів 3 визначених Законом N1402-VIII підстав».

Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст.125 Закону №1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ст.126 ч.6 Конституції України, ст.112 Закону №1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Іншими словами, беручи до уваги положення ст.7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ст.126 ч.6 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченогост.172-6 ч.1 КУпАП.

Наведене стосується й інших правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч.2 цієї статті), наприклад, внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у звязку з відставкою до досягнення ним шістдесяти пяти років, адже субєкт їх вчинення однаковий.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; 3) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності

Між тим, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такої декларації.

У якості доказів по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.2 КУпАП надані: протокол про вчинення адміністративного правопорушення №8/18 від 23.01.2018 р. (а.с.1-12), запит (а.с.13), відповідь на запит з додатками (а.с.15-18), лист (а.с.19-21), відповідь (а.с.23-24), лист (а.с.25), відповідь з додатками (а.с.27-52), рапорт (а.с.53-55), запит (а.с.56), пояснення (а.с.57-58), рапорт (а.с.59), лист (а.с.60), довідка (а.с.61-62), рішення (а.с.63-64), лист (а.с.65-70), декларація (а.с.71-72), витяг (а.с.73-76), листи (а.с.77-80).

У якості доказів по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.1 КУпАП надані: протокол про вчинення адміністративного правопорушення №6/18 від 23.01.2018 р. (а.с.113-122), запит (а.с.123), відповідь на запит з додатками (а.с.124-125), лист (а.с.126-138), пояснення (а.с.139), довідка (а.с.140), витяг (а.с.141-142), декларація (а.с.143-144), лист (а.с.145-149), рішення (а.с.150-151), витяг (а.с.152-153), декларація (а.с.154-159), витяг (а.с.160), листи (а.с.161-163), рапорт (а.с.164).

Відповідно до вимог ст.62 ч.3 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 ч.1 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст.251 ч.2 КУпАП).

Із врахуванням положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю, докази на те, що особа є субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 та ст.172-6 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ст.247 ч.1 п.1 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаних адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172-6 ч.1, 172-6 ч.2, 245, 247, 251-252, 268, 283-284, 294 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.172-6 ч.1 КУпАП та ст.172-6 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_1 у звязку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда І.В.Загреба