Єдиний унікальний номер 722/353/18
Номер провадження 3/722/111/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Ратушенко О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу прикордонної служби «Сокиряни» Чернівецького прикордонного загону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Сокиряни» Чернівецького прикордонного загону, за ч.2 ст.172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2018 року на розгляд Сокирянського районного суду Чернівецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №328717 від 19.03.2018 року в якому зазначено, що 23.01.2018 року о 18 год. 35 хв. інспектор прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Сокиряни» Чернівецького прикордонного загону ОСОБА_1, виконуючи обовязки у прикордонному наряді «перевірка документів» в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Сокиряни-авто», здійснив оформлення громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який виявився офіцером Західного регіонального управління ДПСУ ОСОБА_3.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 1, 2 аб.3 п.20 ст.5 розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» за №1261 від 19.10.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1391/27836 від 06.11.2015 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП.

21.03.2018 року, під час розгляду справи, ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що з 09 год. 00 хв. 23.01.2018 року по 09 год. 00 хв. 24.01.2018 року він виконував наказ на охорону державного кордону в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Сокиряни» в прикордонних нарядах «СПНПП», «ПД».

23.01.2018 року о 18 год. 35 хв. на виїзд з України прибув невідомий йому чоловік, який предявив паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FА №151388, виданий на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Візуально пересвідчившись про відсутність будь-яких видимих ознак недійсності чи підроблення даного паспорта, відповідність наявної в ньому фотографії, яка ідентифікувала дану особу, він здійснив відповідні відмітки.

О 18 год. 40 хв. він отримав доповідь від старшини ОСОБА_4, який виконував наказ охорону державного кордону в прикордонному наряді «ПД» на напрямку вїзд в Україну, про виявлення ним громадянина, який можливо предявив для перевірки чужий паспортний документ. Даним громадянином виявився ОСОБА_2 Одразу після цього, він супроводив дану особу до приміщення «Старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску» для детального встановлення його особи. В приміщенні дана особа представилась ОСОБА_3 та предявив службове посвідчення офіцера ДПСУ. При цьому, він також вказав, що виконує службове завдання по перевірці служби прикордонних нарядів у звязку з чим, під час проходження пункту пропуску предявив не свій паспорт, а паспорт свого рідного брата.

ОСОБА_1 також зазначив, що підстав сумніватися в тому, що в предявленому паспорті містися фотографія іншої особи в нього не було, оскільки на фотографії була зображена саме ця особа.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши письмові документи вважаю, що справа про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-18 КУпАП відносно нього підлягає закриттю, з огляду на таке.

Із змісту ст.245 КУпАП вбачається, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частина 2 статті 172-18 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону Українив умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 аб.3 п.20 ст.5 розділу ІІ наказу МВС України «Про затвердження інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ» №1261 від 19.10.2015 року, під час виконання завдань, прикордонний наряд з перевірки документів зобовязаний перевіряти документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (вїжджають/виїжджають та перебувають на визначеній території), з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, при цьому зясовувати наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (вїзду/виїзду та перебування на визначеній території) , а також здійснювати реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно п.3.4. Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС №898 від 18.09.2013 року, у протоколі зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол;відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, ініціали та місце проживання свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно п.3.9 Інструкції, до протоколу за наявності долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Кожний документ повинен мати реквізити (дату, адресу, назву, підпис, штампи, печатки) і повинен відповідати своєму призначенню, містити достовірну інформацію, відповідати законодавству.

Частина 1 ст.6 Конвенції з прав людини передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Зокрема, у справі «Лучанінов проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-18 КУпАП, санкція якої передбачене стягнення у виді штрафу від ста сорока пяти до двохсот вісімдесяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб, тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналізуючи наведене слід зазначити, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, орган чи посадова особа, зокрема суддя, не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, із змісту фабули викладеної в протоколі ЗхРУ №328717 від 19.03.2018 року неможливо встановити, які саме дії вчинив ОСОБА_1, що призвели до порушення наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», що в свою чергу мало би ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Окрім цього, в наданих на розгляд судді матеріалах, містися лише протокол про адміністративне правопорушення, який у відповідності із ст.251 КУпАП є доказом, натомість інших належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, здобутими в ході судового розгляду доказами не доведена, а тому справу про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 247 п.1, 284 ч.1 п.3 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-18 КУпАП відносно ОСОБА_1, закрити у звязку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя: