АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його адвоката ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 з апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 27 жовтня 2017 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Volvo», модель «С70», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по автомобільній дорозі М-06 (Ј-40) в напрямку міста Житомир з наявними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, адвокат ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу на обґрунтування якої зазначає наступне.

Апелянт вказує, що при складанні протоколу працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустим доказом вини. Так в протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, що прямо передбачено вимогами ст.266 КУпАП. До того ж, водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, суд першої інстанції під час розгляду справи позбавив ОСОБА_3 права на повний судовий розгляд його справи з дослідженням усіх доказів у справі. Так, ОСОБА_3 необґрунтовано було відмовлено у виклику та допиті свідків, працівника поліції та витребування додаткових документів, які мають значення по справі.

Отож, апелянт вважає, що ОСОБА_3 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, тому просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови Шевченківським районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належноїперевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду, суд в постанові не вказав. А посилання суду на свідків є голослівним, оскільки суд навіть не вказав їх прізвищ, не враховуючи ту обставину, що ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як пояснив в апеляційному засіданні ОСОБА_3, та це і нічим не спростовано, а навпаки підтверджується свідченнями свідків, ОСОБА_3 не відмовлявся саме від медичного огляду, а навпаки заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння тільки у медичному закладі, а, працівники поліції, що здійснювали оформлення протоколу навпаки, намагалися провести такий огляд на місці всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., не надавши сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який вимагав ОСОБА_3

До того ж, до апеляційного суду були надані пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вказані в протоколі, з яких вбачається наступне.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 27 жовтня 2018 року приблизно о 22.30 год., працівники поліції запропонували йому бути свідком під час проведення тесту на наявність алкоголю у водія, на що він відразу відмовився однак останні пригрозили йому перевіркою стану автомобіля і вантажу після чого, він вимушено погодився щоб уникнути зайвих неприємностей. Підійшовши до автомобіля Вольво де стояв невідомий йому раніше громадянин на якого вказали і сказали, що він має пройти тест на наявність алкоголю, одночасно повідомили, що це ОСОБА_3, останньому в його присутності запропонували пройти тест на наявність алкоголю, однак ОСОБА_3 відмовився від проходження вказаного тесту, пояснивши це тим, що працівниками поліції не було йому надано для ознайомлення документи на пристрій, який працівники поліції застосовують для проходження тесту на наявність алкоголю. В свою чергу ОСОБА_3 повідомив працівників поліції, що вживав якісь лікарські препарати, назви яких свідок не пам'ятає. Свідок також зазначає, що власноручно пояснення не писав і уважно не перечитував. До того ж, працівниками поліції під час вище описаних подій, в його присутності, ОСОБА_3 не було запропоновано проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, однак свідок точно пам'ятаєво що працівники поліції повідомляли, що всі спірні питання вирішуються у судовому порядку.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 27 жовтня 2018 року десь о 22.00 год. повертаючись до дому з м. Києва на трасі Київ-Житомир зупинився на АЗС, де до нього підійшли поліцейські та запропонували бути свідком під час проведення тесту на наявність алкоголю у водія. Підійшовши до автомобіля Вольво де стояв невідомий йому раніше громадянин на якого вказали і сказали, що він має пройти тест на наявність алкоголю, одночасно повідомили, що це ОСОБА_3. Свідок також зазначив, що за час свого короткого перебування біля ОСОБА_3 запаху алкоголю він не чув, а також будь яких ознак сп'яніння в діях ОСОБА_3 не помічав. До того ж, власноручно пояснення він не писав і уважно не перечитував, так-як поспішав до дому бо був пізній час. Свідок також вказав, що, працівники поліції дали підписати йому якийсь папірець та повідомили, що це засвідчення відмови від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння. Водночас працівниками поліції під час вище описаних подій, в його присутності, ОСОБА_3 не було запропоновано проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Отже, з наведеного вище вбачається, що водій ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження медичного огляду в медичному закладі та навпаки наполягав на цьому, а тому протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 про порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України складений неправомірно, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому такий протокол не можна вважатися дійсним.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні такі документи: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а провадження у справі відносно нього закрити на підставі ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4, поданої в інтересах ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, якою ОСОБА_3визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАПта піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/782/2018

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Савицький О.А.