Справа № 761/5151/18
Провадження № 3/761/1973/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року

суддя Шевченківського районного суду м. Києва Бугіль Володимир Вячеславович, при секретарі Калініченко Є.Г., за участю прокурора Кіч О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши матеріали справ про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючу на посаді начальника Управління трудової та соціальної політики Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1,

За ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника Управління трудової та соціальної політики Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, тобто будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у приміщенні Міненерговугілля України за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4, у період з 21.11.2017 по 22.11.2017, здійснюючи організацію розгляду скарги ОСОБА_3 від 19.11.2017 на бездіяльність начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1, а також підписуючи відповідь за результатами розгляду скарги, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомила свого безпосереднього керівника про наявність у неї реального конфлікту інтересів, підписавши відповідь на скаргу ОСОБА_3 та прийнявши рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила встановлені пунктами 1- 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Крім того, у період з 21.11.2017 по 22.11.2017, ОСОБА_1 вчиняла дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме організувала розгляд скарги ОСОБА_3 від 19.11.2017 на бездіяльність начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1, а також підписала відповідь за результатами розгляду скарги, якою, у тому числі, надала оцінку розгляду попереднього звернення ОСОБА_3, що здійснювався підпорядкованим ОСОБА_1 Управлінням, за результатами розгляду якого за підписом ОСОБА_1 надавалась оскаржувана ОСОБА_3 відповідь.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила фактичні обставини викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, зазначила, що розглядаючи скарги ОСОБА_4 та надаючи на них відповіді ніякого злого умислу вона не мала. Пояснити, чому не доповіла своєму безпосередньому керівнику про конфлікт інтересів ,в судовому засіданні не змогла.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вина останньої повністю доведена матеріалами справи та поясненнями ОСОБА_1 отриманими в судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників розгляду справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1,2 статті 172-7 КУпАП.

Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 208, Міненерговугілля України є центральним органом виконавчої влади, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах, а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання.

Наказом Міненерговугілля України від 02.10.2017 № 641 затверджено структуру апарату Міненерговугілля України, до якої, у тому числі, увійшло Управління трудової та соціальної політики.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 «Загальні положення» Положення про Управління трудової та соціальної політики, затвердженого 23.01.2017 Міністром енергетики та вугільної промисловості України Насаликом І.С., Управління трудової політики є самостійним структурним підрозділом Міненерговугілля України.

Згідно з пунктом 5.1 розділу 5 «Організація управління» Положення Управління очолює начальник Управління, який здійснює керівництво діяльністю Управління, розподіляє обов'язки між працівниками та контролює їх роботу.

Наказом заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості України - керівника апарату Лабоженка Д.Б. від 28.12.2016 № 584-к на посаду начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України призначено ОСОБА_1

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про державну службу» державним службовцем є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону ОСОБА_1 є суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється, у тому числі, з дотриманням принципу доброчесності, який передбачає спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмову державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

Відповідно до пунктів 9 та 10 частини першої статті 8 вказаного Закону державний службовець зобов'язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.

На веб-сайті ДУ «Урядовий контактний центр» 17.10.2017 зареєстровано адресоване Міністру енергетики та вугільної промисловості звернення ОСОБА_3 щодо порушення його права на відшкодування (у формі допомоги по тимчасовій непрацездатності) втраченого у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю заробітку. Тимчасова непрацездатність заявника стала наслідком нещасного випадку на виробництві, що трапився на території відокремленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» ДП «Макіїввугілля».

Відповідно до пункту 3.5 розділу 3 «Розгляд звернень громадян» Інструкції про розгляд звернень громадян та організацію особистого прийому громадян у центральному апараті Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, затвердженої наказом Міненерговугілля України № 33 від 18.01.2012, відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого належить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким надано право підпису.

Положенням про Управління трудової та соціальної політики у пунктах 3.1, 3.3 розділу 3 «Функції Управління» на вказаний структурний підрозділ Міненерговугілля України покладено, зокрема, реалізацію державної політики з питань трудових та соціальних відносин та оплати праці в паливно-енергетичному комплексі, організацію реалізації і контролю виконання актів законодавства, державних програм з питань трудових та соціальних відносин, оплати праці та взаємодії з галузевими профспілками.

Начальник Управління, згідно з п. 5.4.4 розділу 5 «Організація управління» Положення, організовує, регулює і контролює своєчасний та якісний розгляд працівниками Управління звернень органів виконавчої влади, громадських об'єднань, підприємств, установ та організацій, громадян за напрямами діяльності Управління, а також готує проекти відповідних рішень.

З урахуванням викладеного звернення ОСОБА_3, зареєстроване у Міненерговугілля України 23.10.2017 за № 99/2645СЦ, за резолюцією заступника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Корзуна A.B. передано для організації розгляду начальнику Управління трудової та соціальної політики ОСОБА_1

За результатами розгляду вказаного звернення ОСОБА_3 16.11.2017 надано письмову відповідь, підписану відповідно до вимог пункту 52 Інструкції з діловодства у центральному апараті Міністерства енергетики та вугільної промисловості, затвердженої наказом Міненерговугілля України № 603 від 09.08.2012, начальником Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1

У подальшому на веб-сайті ДУ «Урядовий контактний центр» зареєстровано скаргу ОСОБА_3 від 19.11.2017 на бездіяльність начальника Управління трудової та соціальної політики ОСОБА_1

Зі змісту даного звернення вбачається, що на думку ОСОБА_3 його попереднє звернення Міненерговугілля України розглянуто неналежно, із наданою за підписом ОСОБА_1 відповіддю він не згодний.

Організацію розгляду згаданої скарги ОСОБА_3, зареєстрованої у Міненерговугілля України 20 Л 1.2017 за № 99/2931СЦ, за резолюцією заступника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Корзуна А.В. від 21.11.2017 доручено начальнику Управління трудової та соціальної політики ОСОБА_1

Отримавши скаргу ОСОБА_3, начальник Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 доручила її розгляд та підготовку проекту відповіді головному спеціалісту відділу трудової політики Управління ОСОБА_9, після чого підписала підготовлений ОСОБА_9 проект відповіді, який 22.11.2017 за № 19-ВИХ/440-17 було направлено ОСОБА_3

Наданою на скаргу відповіддю ОСОБА_1, у тому числі, надала оцінку розгляду попереднього звернення ОСОБА_3, що здійснювався підпорядкованим ОСОБА_1 Управлінням, за результатами розгляду якого за підписом ОСОБА_1 надавалась оскаржувана ОСОБА_3 відповідь.

Відповідно до статті 1 Закону реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

При цьому, слід враховувати, що джерелом приватного інтересу можуть бути не лише приватні, позаслужбові відносини. Приватний інтерес в окремих випадках може виникати й зі службових повноважень, тобто полягати у зацікавленості в ухваленні або неухваленні певних рішень, у результатах службових розслідувань, дисциплінарних проваджень, за наслідком яких особа може понести юридичну відповідальність тощо.

З викладеного вбачається, що під час організації розгляду скарги ОСОБА_3 та підписання відповіді на неї у начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 був наявний приватний інтерес, обумовлений предметом скарги, якою надавалась негативна оцінка виконанню службових обов'язків ОСОБА_1 та, відповідно, бажанням за результатами розгляду скарги сформувати у скаржника та інших осіб позитивне ставлення до власної роботи та роботи співробітників підпорядкованого Управління, приховати допущені при виконанні службових повноважень недоліки, уникнути можливої дисциплінарної відповідальності.

Водночас, між приватним інтересом начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями, пов'язаними з організацією розгляду звернень та підписанням відповідей на них, виникла суперечність, яка вплинула на об'єктивність та неупередженість розгляду скарги ОСОБА_3, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Водночас, як свідчать матеріали перевірки за скаргою ОСОБА_3, проведеної сектором з питань запобігання та виявлення корупції Міненерговугілля України за дорученням заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості Корзуна A.B. від 29.11.2017 № 99/2977, начальник Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 безпосереднього керівника про конфлікт інтересів, пов'язаний з організацією розгляду скарги ОСОБА_3 та підписанням відповіді на неї, не повідомляла.

Диспозиція частини першої статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до даної статті суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону.

Так, начальник Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1, всупереч вказаним нормам Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між своїми приватним інтересом та службовими повноваженнями, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомивши безпосереднього керівника про наявність у неї реального конфлікту інтересів, пов'язаного з організацією розгляду скарги ОСОБА_3. від 19.11.2017 на бездіяльність начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 та підписанням відповіді на неї, чим порушила вимоги, встановлені пунктами 1. 2 частини першої статті 28 Закону.

Таким чином, своїми діями, які виразились у неповідомленні безпосереднього керівника про реальний конфлікт інтересів, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, між приватним інтересом начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями, пов'язаними з організацією розгляду звернень та підписанням відповідей на них, виникла суперечність, яка вплинула на об'єктивність та неупередженість розгляду скарги ОСОБА_3, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень.

Як свідчать матеріали перевірки за скаргою ОСОБА_3, проведеної сектором з питань запобігання та виявлення корупції Міненерговугілля України за дорученням заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості Корзуна A.B. від 29.11.2017 № 99/2977, начальник Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1 безпосереднього керівника про конфлікт інтересів, пов'язаний з організацією розгляду скарги ОСОБА_3 та підписанням відповіді на неї, не повідомляла. Натомість ОСОБА_1 продовжила вчиняти дії в умовах реального конфлікту інтересів, що знайшло своє відображення в організації розгляду скарги ОСОБА_3 та підписанні відповіді на неї.

Частиною першою статті 65 Закону передбачено, що за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються, у тому числі до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку.

Диспозиція частини другої статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за вчинення особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, начальник Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1, не вживши всіх вичерпних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, вчиняла дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме організувала розгляд скарги ОСОБА_3 від 19.11.2017 на бездіяльність начальника Управління трудової та соціальної політики Міненерговугілля України ОСОБА_1, а також підписала відповідь за результатами розгляду скарги, якою, у тому числі, надала оцінку розгляду попереднього звернення ОСОБА_3, що здійснювався підпорядкованим ОСОБА_1 Управлінням, за результатами розгляду якого за підписом ОСОБА_1 надавалась оскаржувана ОСОБА_3 відповідь.

Своїми діями, які виразились у прийнятті рішень та вчиненні дій в умовах реального конфлікту інтересів, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Враховуючи викладене, оцінивши у сукупності матеріали справ про адміністративні правопорушення та пояснення отримані в судовому засіданні, враховуючи положення ст. 68 Конституції України, відповідно до якої «Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності», суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1, у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Призначаючи ОСОБА_1 вид та міру адміністративного стягнення, судом враховується відсутність обставин, які обтяжують чи пом'якшують відповідальність, особу порушника, її майновий стан, відношення ОСОБА_1. до скоєного.

Наведені в матеріалах справи обставини свідчать про достатність підстав вважати, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, з урахуванням особи правопорушника, буде визнано достатнім, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 36, 40-1, ч. 1, 2 ст. 172-7, 268 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», п. 5 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Бугіль