АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/3505/17 Суддя 1-ї інстанції: Пашнєв В.Г.
Провадження № 33/790/10/18
Категорія: ч. 2 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Скляра Владислава Валентиновича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30.08.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харків від 30.08.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Судом першої інстанції було встановлено, що 09.07.2017 року близько 23:35 ОСОБА_2 керував автомобілем Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1, по вул. Полтавський Шлях, 147 у м. Харкові з явними ознаками алкогольного сп'яніння : нестійка хода, почервоніння очей, нечітка мова, не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, та в ході переслідування службовим автомобілем Toyota Praus, державний номер 11358, був зупинений шляхом блокування по вул. Панасівський проїзд, 1. Від проходження огляду у встановленому порядку у присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 30.08.2017 року і прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, та порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за його відсутності. Вказує, що в салоні його автомобіля гучно грала музика, тому він не чув сигнал зупинки. Зазначає, що дійсно не погоджувався на проведення огляду за допомогою технічного заходу, але наполягав на його огляді в медичному закладі, але працівники поліції проігнорували його вимогу. Вважає, що тим самим було порушено процедуру огляду, тому наполягає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Скляра В.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини його пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3, 4 та 5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я), згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки факт такої відмови підтверджено при розгляді апеляційної скарги.

Пояснення апелянта про ніби то його бажання проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння нічим не підтверджується, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 265278, який особисто підписаний ОСОБА_2 таких відомостей немає.

Натомість в судовому засіданні було допитано поліцейського роти № 6 батальйону № 3 ДПП УПП у Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, який повідомив суду, що під час патрулювання Новобоварського району м. Харкова він побачив автомобіль джип, чорного кольору, який проїхав на дуже великій швидкості на заборонений сигнал світлофору. Під час руху за вказаним автомобілем, наздогнати який було неможливо, здійснено передавання повідомлення до іншого екіпажу про допомогу. Коли транспортний засіб було зупинено, його водій ОСОБА_2 хоча і поводив себе адекватно, але під час спілкування з ним були виявленні ознаки алкогольного сп'яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд за допомогою технічного засобу Драгер або проїхати до медичного закладу, від чого водій відмовився.

Такі ж самі пояснення були надані апеляційному суду інспектором роти № 4 батальйону № 3 ДПП УПП у Харківській області лейтенантгом поліції ОСОБА_5.

За клопотання захисника ОСОБА_2 - адвоката Скляра В.В. апеляційним судом було допитано у якості свідка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який повідомив, що 09.07.2017 року він рухаючись зі сторони «Північний вокзал» в сторону спортивного комплексу «Локомотив» повз автозаправки «Wog» був зупинений працівниками поліції та запрошений засвідчити відмову водія від проходження огляду. Перебуваючи на місці зупинки ОСОБА_6 чув, як водій автомобіля Мерседес «джип» намагався дізнатися причину його зупинки. Працівниками патрульної поліції цьому водієві було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу, на що водій, як пізніше було з'ясовано його прізвище - ОСОБА_2, просив надати відповідні документи на прилад, а після чого відмовився від огляду, вважаючи ці документи не дійсними.

З огляду на вище викладене апеляційний суд вважає, що пояснення ОСОБА_2 не спростовують правильність прийняття рішення про доведеність його вини, оскільки посилання на недійсність сертифікату щодо технічного приладу Драгер нічим не підтверджено, а крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме змісту вказаного вище проколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у об'єктивності яких в апеляційного суду немає підстав для сумніву, вбачається, що ОСОБА_2 відмовився також пройти відповідний огляд і в закладі охорони здоров'я.

Також апеляційний суд не бере до уваги і посилання апелянта, що працівниками поліції було проігноровано його вимогу направити його на медичний огляд, оскільки це також спростовано наданими свідченнями працівників поліції, змістом проколу про адміністративне правопорушення, та письмовими пояснення вказаних вище свідків.

Посилання захисника, що ОСОБА_2 працівниками поліції не було відсторонено від керування транспортним засобом, як на підтвердження перебування ОСОБА_2 у тверезому стані, апеляційний суд також оцінює критично, оскільки, як було встановлено, ОСОБА_2 викликав службу таксі «Тверезий водій», тим самим відмовився від подальшого керування транспортним засобом.

Також, посилання захисника Скляр В.В. на відсутність в матеріалах справи акту огляду, як на порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, що на його думку є підставою для скасування постанови від 30.08.2017 року апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки такий акт складається у разі проведення такого огляду і внесення до нього його результатів.

За таких обставин, порушень процесуального порядку оформлення адміністративного правопорушення, у тому числі тих, на які посилається апелянт, не встановлено.

Також не знайшло свого підтвердження і посилання апелянта на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, оскільки вони повністю спростовуються пояснення допитаних у якості свідків працівників поліції, зазначених вище, змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 265276, а апелянтом та його захисником не було надано для жодних доказів їх підтвердження .

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», практики Європейського суду, Конституції України, у тому числі, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка передбачає найсуворіше стягнення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30.08.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик