МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Ватуліної А.І. на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2018 року якою відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, директора Комунального підприємства «Райводпостач» Вознесенської районної ради, мешкає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Згідно постанови суду, 31 серпня 2018 року, розпорядженням Вознесенської районної державної адміністрації від 30 квітня 2002 року №119 та рішенням №12 ХХХІ сесії 23 скликання районної ради від 26 грудня 2001 року, ОСОБА_2 з 01 травня 2002 року призначено начальником районного Комунального підприємства «Райводпостач», засновником якого, згідно довідки з Єдиного державний реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та п.1.1 Статуту, є Вознесенська районна рада в Миколаївській області, що в свою чергу, є органом місцевого самоврядування.

Згідно п.3.1 Статуту, затвердженого рішенням Вознесенської районної ради №4 від 13 вересня 2017 року, КП «Райводпостач» є юридичною особою публічного права.

__________________________________________________________________

Провадження № 33/812/40/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дробинський О.Е. Категорія: ч.2 ст. 172-6 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.

Відповідно до п.6.1, п.6.3 Статуту КП «Райводпостач», розділу 2 Функціональні обов'язки посадової інструкції керівника КП «Райводпостач», ОСОБА_2 як начальник очолює КП «Райводпостач» та несе відповідальність за майно підприємства.

Таким чином, ОСОБА_2 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, та є посадовою особою публічного права.

Будучи, згідно ст.1 та пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції /далі - НАЗК/ про суттєві зміни в майновому стані після придбання майна на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Так, за результатами проведених заходів фінансового контролю встановлено, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу №608/17 від12 жовтня 2017 року ОСОБА_2 набув право власності на рухоме майно, а саме на транспортний засіб «TOYOTA RAV4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, ціна якого за договором склала 676724 /шістсот сімдесят шість тисяч сімсот двадцять чотири/ гривні.

Таким чином, у ОСОБА_2 після набуття права власності на вказаний вище транспортний засіб виник обов'язок, передбачений ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», а саме у десятиденний строк з моменту набуття права власності письмово повідомити про суттєві зміни у майновому стані НАЗК. Вказана інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Тобто, у ОСОБА_2 виник обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані впродовж періоду часу з 00 годин 00 хвилин 18 жовтня 2017 року по 23 годину 59 хвилин 27 жовтня 2017 року шляхом заповнення відповідної форми змін в особистому кабінеті користувача на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua.

Отже, ОСОБА_2, будучи, згідно ст.1, пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, а саме про набуття ним права власності на транспортний засіб ціна якого становить 676724 /шістсот сімдесят шість тисяч сімсот двадцять чотири/ гривні, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією та передбачене ч.2 ст.1726 КУпАП, тобто неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суд прийшов до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, який складено не уповноваженою особою, є недопустимим доказом у справі в наслідок чого суд не може перевірити факт наявності чи відсутності у діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову та за результатом дослідження всіх доказів у справі, зібраних у відповідності до вимог КУпАП прийняти рішення про накладення на ОСОБА_2 стягнення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 110 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1870 грн.

Вважає, що постанова Вознесенського міськрайонного суду від 25.09.2018 року не відповідає вимогам статті 245 КУпАП в частині повного всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом та підлягає скасуванню.

Стверджує, що ОСОБА_2 наділений організаційно - розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, та є посадовою особою публічного права.

Зазначає, що у ОСОБА_2 після набуття права власності на транспортний засіб «Toyota RAV4» виник обов'язок, передбачений ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», а саме у десятиденний строк з моменту набуття права власності письмово повідомити про суттєві зміни у майновому стані НАЗК. Вказана інформація вноситься до єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Стверджує, що ОСОБА_2, не взираючи на обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття права власності на транспортний засіб, ціна якого становить 676724 гривні, цього не зробив.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст. 7, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема з 26 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст.294 КУпАП (з урахуванням внесених до неї змін від 14.10.2014 року), постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, у вищезазначеній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів не входить.

За змістом ст.ст.7, 287 КУпАП прокурор має право на оскарження постанов по справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, а саме коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт. Однак, за правопорушення, пов'язані з корупцією, він не застосовується.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, ідеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2018 року відносно ОСОБА_2 а тому у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, повернувши її прокурору.

Керуючись ч.5 ст.7, ст.287, ч.2 ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Ватуліної А.І. на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2018 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Міняйло М.П.