Провадження № 33/824/52/2018 Доповідач - Миколюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В.,

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 (десять тисяч двісті гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Згідно з постановою судді, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 13 жовтня 2017 року о 02 год. 05 хв. в м.Києві по вул. Татарська, буд. 2-А, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку в лікаря нарколога, чим ОСОБА_2 порушив п.2.9а ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч. 1 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді.

Апелянт вважає, що постанова судді винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт пояснює, що 13 жовтня 2017 року об 03.20 годині, він знаходився у своєму автомобілі марки «ЛЕКСУС», номерний знак НОМЕР_2, який знаходився на парковці біля будинку по вул. Татарська, 2-Д. Жодних рухів на автомобілі не робив. Двигун був вимкнений, габарити не горіли. Він просто забирав свої речі з авто. За кермом була його знайома ОСОБА_3, яка в разі необхідності прийде до суду та надасть відповідні свідчення. До них під'їхав патруль поліції та зупинились поруч, і після чого підійшли до них та попросили пред'явити документи на автомобіль і посвідчення водія. Так як в нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було разом з посвідченням водія, то він надав все разом і потім водій надала своє посвідчення водія. Патрульні поліцейські не зрозумівши хто з них був за кермом ( вони під'їхали до них коли автомобіль був припаркований біля будинку), зробили хибний висновок, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та склали на нього протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 144681 від 13 жовтня 2017 року, за порушення правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. Працівникам поліції ОСОБА_2 намагався пояснити ситуацію, що він не керував транспортним засобом, а лише в припаркованому автомобілі забирав свої речі. Двигун в автомобілі був вимкнений, автомобіль стояв з виключеним світлом фар, також авто було припарковано. Водій авто також намагалася пояснити ситуацію, але все було марно.

Апелянт зазначає, що 06 грудня 2017 року ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для пошуку адвоката та підписання з ним договору про надання правової допомоги, зазначене клопотання суддею було задоволено, розгляд справи відкладено на 21 грудня 2017 року на 16 год. 00 хв.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що він є фізичною особою-підприємцем, а саме займається надання послуг громадського харчування і дуже багато часу проводить на відкритому повітрі і в зимовий період часто хворіє. 07 грудня 2017 року він почав дуже погано себе почувати (температура, кашель, біль у горлі) і захворів. З 10 грудня 2017 року перебував дома, нікуди не виходив, викликав лікаря додому, так як була висока температура, біль у горлі і кашель, це підтверджується лікарняним листом від 19 грудня 2017 року. Станом на 21 грудня 2017 року він не мав фізичної змоги вийти на вулицю та зустрітися з адвокатом і оформити всі необхідні документи для того, щоб адвокат мав право представляти його інтереси в суді. Він дізнавався, що потрібно обов'язково підписати договір про надання правової допомоги з адвокатом, але фізично не мав змоги. Тому просив відкласти розгляд справи призначений на 21 грудня 2017 року на 16.00. та послав факсом (так як не міг вийти на вулицю) клопотання про відкладення розгляду справи (вхідний номер 108219 від 21.12.2017 року).

На думку апелянта, суддею Шевченківського районного суду м. Києва було грубо порушено право ОСОБА_2 на користування юридичною допомогою, що й призвело до винесення судом постанови з порушенням норм чинного законодавства.

Окрім цього, апелянт зазначає, що обставини, які викладені в апеляційній скарзі, підтверджуються поясненнями числених свідків (пасажирів автомобілю) події, зокрема: ОСОБА_3,ОСОБА_4., ОСОБА_5

Також, ОСОБА_2 зазначає, що суддею не було досліджено докази вини особи: не викликано пасажирів-свідків для допиту, (які було надано ОСОБА_2.), розгляд справи проведено за відсутності особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, належним чином не досліджено протокол про адміністративне правопорушення та судом не взято до уваги відео з реєстратора із автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

В порушення вимог закону, суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, яким було подано до суду клопотання про перенесення справи, чим грубо порушив його процесуальні права та обмежив ОСОБА_2 в доступі до правосуддя.

Вищевказане порушення є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд допустив неповноту та однобічність розгляду справи.

Визнаючи винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, безпосередньо не допитав свідків, за відсутності будь-яких пояснень ОСОБА_2 в матеріалах справи, його позицію не з'ясував, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.

При розгляді справи в апеляційній інстанції, з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що винним себе у інкримінованому правопорушенні він не визнав, стверджував, що 13 жовтня 2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, він зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходились в автомобілі НОМЕР_3, за кермом якого була його знайома ОСОБА_3, та рухались з кафе, в якому остання працювала менеджером, до місця проживання ОСОБА_3, припаркувавши автомобіль біля будинку 2-Д по вулиці Татарська, в м.Києві, ОСОБА_3 заглушила мотор автомобіля, витягнула ключі з замка запалення та всі почали виходити з автомобіля. ОСОБА_2, виходячи з автомобіля, забирав документи на авто, в цей момент до автомобіля під'їхали працівники поліції, та не розібравшись, хто з них керував транспортним засобом, почали запитувати ОСОБА_2 про вживання ним алкогольних напоїв, на що він почав стверджувати, що алкогольні напої вживав, однак не керував транспортним засобом, що стверджувала і ОСОБА_3, на що працівники поліції не реагували та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» на що він відмовився, через те, що недовіряв освідуванню проведеному за допомогою алкотестеру «Драгер», та погодився пройти освідування в медичному закладі охорони здоров'я, де медичний працівник в порушення вимог закону, провів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», в роздруківці до якого ОСОБА_2 розписався, хоча і не погоджувався з його результатами та протиправними діями працівників поліції.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції під присягою надали свої пояснення свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка повністю підтвердила показання ОСОБА_2 та звернули увагу, що він транспортним засобом Лексус не керував, за кермом автомобіля перебувала ОСОБА_3, крім того, в той час, коли до їх автомобіля підійшли працівники поліції, автомобіль вже стояв припаркований, з заглушеним мотором та з нього вийшли водій і пасажири, ОСОБА_2 в цей момент забирав з нього свої документи, так як даний автомобіль належить йому.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_2 та свідків, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи та викликав в судове засідання працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Так, під час апеляційного розгляду, під присягою надала свої пояснення працівник поліції ОСОБА_7, якою був складений протокол, з яких вбачається, що 13.10.2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, під час патрулювання, нарядом поліції по вул.Татарській було зупинено транспортний засіб Лексус, НОМЕР_2, за кермом якого знаходився ОСОБА_2, під час розмови з яким було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння та запропоновано пройти огляд в установленому законом порядку, на що водій відмовився проходити огляд за допомогою алкотестеру «Драгер» та погодився пройти освідування в медичному закладі охорони здоров'я, де за допомогою алкотестера «Драгер» ним було пройдено освідування. Щодо форми проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі та підстав відсутності відеозапису з нагрудних камер працівників поліції під час зупинки транспортного засобу нічого пояснити не змогла.

Також, з метою встановлення фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції переглядав відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що 13.10.2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин працівники поліції за участю двох свідків пропонують ОСОБА_2, пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» на що останній відмовляється, потім пропонують пройти огляд в медичному закладі охорони здоров'я, на що ОСОБА_2 погоджується. В медичному закладі проведено освідування було за допомогою алкотестеру «Драгер».

Однак, в матеріалах адміністративного провадження роздруківка результатів огляду алкотестеру «Драгер» відсутня, натомість є наявний висновок лікаря (фельдшера) про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис наданий ОСОБА_2, з якого вбачається, що 13.10.2017 року приблизно о 02 годині 05 хвилин, в салоні автомобіля Лексус, який рухається в темну пору доби, знаходяться четверо чоловік, двоє на задніх сидіннях та ОСОБА_2 знаходиться на пасажирському сидінні, на місці для водія знаходиться ОСОБА_3., яка керує транспортним засобом по м.Києву, через деякий час автомобіль зупиняється, зі слів осіб, які перебувають в салоні автомобіля стає зрозумілим, що вони приїхали до місця проживання, та відеозапис припиняється.

Даний відеозапис спростовує викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини та пояснення свідка ОСОБА_7 про перебування за кермом ОСОБА_2

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, матеріали справи не містять беззаперечних доказів на спростування показань ОСОБА_2 про те, що він не курував автомобілем НОМЕР_4, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, про керування ОСОБА_2 транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Так як суб'єктом порушення вимог про заборону керування транспортними засобами в стані сп'яніння є лише водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, якою не був ОСОБА_2, то слід визнати, що судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального права і воно підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, за обставин не підтвердження даних протоколу про адміністративне правопорушення, справа підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного і керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколюк О.В.