Номер провадження: 33/785/973/18
Номер справи місцевого суду: 496/1313/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області - Кадегроб А.І., при секретарі судового засідання Тьосовій Я.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 25.03.2018 року о 00 год. 45 хв. гр-н ОСОБА_2 по вул. Магістральній в с. Августівка Біляївського району Одеської області керував автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді районного суду, провадження по справі закрити у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови, ОСОБА_2 вказує на те, що суддя районного суду, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу за його відсутності, хоча він подав клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з хворобою. Також, зазначає, що суддя суду першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог ст. ст. 247, 251, 252, 268, 280 КУпАП, чим допустив неповноту та однобічність судового розгляду, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови, а саме: суддя не звернув уваги, що матеріали справи взагалі не підтверджують вину апелянта у скоєнні адміністративного правопорушення; до матеріалів справи не було додано відеозапис з нагрудних камер співробітників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення; в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені прізвища та адреси свідків правопорушення, які взагалі були відсутні на місці події; суддеюом не було допитано осіб, на письмові пояснення яких він посилається у постанові про адміністративне правопорушення. Крім цього зазначає, що провадження відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, на підставі ч. 3 ст. 38, ст. 247 КУпАП, в зв'язку з тим, що строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув 25.06.2018 року.

Заслухавши доповідача; пояснення ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог чинного законодавства України про адміністративні правопорушення, звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Крім цього, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄСПЛ або Конвенція), Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально - правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Відповідно у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно матеріалів справи, встановлено, що справа відносно ОСОБА_2 розглядалась суддею районного суду за його відсутності (а. с. 18-19).

ОСОБА_2 подано до районного суду заяву про відкладення судового розгляду справи в зв'язку з його перебуванням на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий бронхит (а. с. 16-17).

Суддею районного суду в порушення вимог ст. 268 КУпАП проведено судовий розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та зазначено в ухвалі, що останній належним чином був сповіщений про дату та час розгляду справи, неявку розглядає як спосіб затягнути розгляд справи з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Апеляційний суду не може погодитися з вказаним висновком судді районного суду, з таких підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що він 25.03.2018 року не знаходився в стані алкогольного сп'яніння, про що неодноразово повідомляв в районному суді, свідки не були присутні на місці події, відеозапис поліцейським на місці події не проводився, також ОСОБА_2 зазначив, що він не зміг з'явитися в судове засідання районного суду, призначене на 18.06.2018 року, так як знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий бронхіт, в зв'язку з чим заявив клопотання про відкладення судового розгляду справи відносно нього. Однак, районним судом все одного розглянуто справу за його відсутності. Також ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду надано листок непрацездатності, виданої Маринівською амбулаторією ЗПСМ від 15.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 в період з 15.06.2018 року по 19.06.2018 року знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий бронхіт.

Апеляційний суд вважає, що необхідність дотримання розумних строків розгляду справ про адміністративне правопорушення є важливою складовою принципів верховенства права та законності закріплених ст. 129 Конституції України, однак не може мати пріоритету перед іншими конституційними засадами судочинства, а також завданнями та принципами провадження у справах про адміністративні правопорушення, встановленими статтями 1 та 7 КУпАП. Під час провадження по справах про адміністративні правопорушення суди повинні докласти максимально можливих зусиль та здійснити усі передбачені процесуальним законом заходи, направлені на дотримання прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб та повний, всебічний і неупереджений розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою встановлення істини та винесення законного, обґрунтованого, мотивованого та справедливого рішення у точній відповідності до матеріального та процесуального закону.

Знаходження ОСОБА_2 на лікуванні не може бути підставою для порушення його законних прав та ніяким чином не свідчить про затягування розгляду справи з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи, є безперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційним судом виконанні вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Згідно з п. п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп'яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №397720 від 25.03.2018 року встановлено, що свідками правопорушення були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 3).

Апеляційним судом направлялись листи на адреси зазначених свідків, однак, лист на адресу свідка ОСОБА_6 згідно довідки Укрпошти повернуто на адресу апеляційного суду, а відомості щодо отримання листа свідком ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду не надходили (а. с. 4, 5, 46, 53, 60).

В матеріалах справи будь-які інші засоби зв'язку із вказаними свідками відсутні.

Також апеляційним судом направлялись листи на адресу Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області з метою забезпечення явки поліцейського ОСОБА_4, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 (серія БД №397720 від 25.03.2018 року) та надання до суду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, відзнятий на місці події 25.03.2018 року (а. с. 47-49, 52, 54-55).

Однак, поліцейський в судові засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, будь-яка інформація щодо наявності чи відсутності відеозапису з нагрудної камери поліцейського, відзнятий на місці події 25.03.2018 року, так само як і сам відеозапис, до апеляційного суду не надходила.

Таким чином, апеляційний суд вичерпав процесуальні можливості з виклику та допиту працівників поліції та свідків з метою перевірки доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували доводи апелянта, а розгляд справи без участі ОСОБА_2 слід визнати порушенням його права на захист, передбаченого ст. 268 КУпАП, в зв'язку з чим, постанова судді районного суду підлягає безумовному скасуванню.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 інкримінується вчинення правопорушення 25.03.2018 року (а. с. 3), відповідно строк сплинув 25.06.2018 року.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не можуть бути розпочаті, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду апеляційний суд вжив всіх передбачених законом заходів з метою дотримання прав та законних інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених Конституцією України, міжнародними нормативно-правовими актами та КУпАП, повно, всебічно та об'єктивно розглянув справу в межах апеляційних вимог, встановив обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, внаслідок чого права ОСОБА_2 апеляційним судом дотримані, жодних порушень з боку апеляційного суду не допущено.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КУпАП, вказані порушення визнаються апеляційним судом суттєвими, в зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, а провадження по даній адміністративній справі - закриттю в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 33, 38, 289, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, провадження закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області А.І. Кадегроб