Справа № 365/680/17 Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 33/780/126/18 Доповідач у 2 інстанції Миколюк
Категорія 147 15.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Миколюк О.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

захисника-адвоката - Педика І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Згурівського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Згурівського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року,

Івченка Євгенія Володимировича, 03.05.1995 року народження, жителя смт. Згурівка, вул. Чкалова, 131, Київської області,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 (десять тисяч двісті гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн.00 коп.

Згідно з постановою суду, 22.10.2017 року о 09 год. 20 хв. в смт. Згурівка Київської області по вул. Східна водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21051» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря в Згурівській ЦРЛ за адресою: смт. Згурівка, вул. Залізнична, 7, Київської області.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 в апеляційні скарзі просить її скасувати та провадження по справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтуванні вказує, що рішення суду було прийнято з грубим порушенням вимог чинного законодавства, розгляд справи проведено без належного його повідомлення про перенесення справи, чим грубо порушено його права, у зв'язку з чим судове рішення підлягає безумовному скасуванню, крім того звертає увагу, що в стані наркотичного сп'яніння не перебував, його огляд у закладі охорони здоров'я проведено з порушенням інструкції проведення такого огляду.

Також зазначає, що суддя в своїй постанові перекрутив показання свідків, які вони надавали під час судового розгляду, суддею не надано правової оцінки тому факту, що за словами працівників поліції його автомобіль було зупинено через те, що він не був пристебнутий паском безпеки, однак, по даному факту ніякого протоколу про вчинення адміністративного правопорушення працівниками поліції складено не було, суддею також не надано правової оцінки факту невідповідності змісту оригіналу протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та його копії, яку було вручено ОСОБА_1, так в копії протоколу вказано, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, а в оригіналі протоколу дописано ч.1 ст.130 КУпАП, також в оригіналі протоколу є наявний запис номера телефону, в його копії такий запис відсутній.

Звертає увагу також на інші порушення під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та освідування його на стан наркотичного сп'яніння.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Педика І.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, свідків, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив викладені в апеляційній скарзі обставини та додатково пояснив, що він є круглим сиротою, інвалідом з дитинства, отримує пенсію 1452 грн. та з недавнього часу заробітну плату в розмірі 3 200 грн., свого житла не має, проживає в будинку свого опікуна.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завдання провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

В порушення вимог закону, останній розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, чим частково порушено його процесуальні права.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об'єктивно оцінив добуті докази, з'ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.

Суддею враховано фактичні обставини справи та докази, які свідчать про те, що 22.10.2017 року о 09 год. 20 хв. в смт. Згурівка Київської області по вул. Східна водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21051» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря в Згурівській ЦРЛ за адресою: смт. Згурівка, вул. Залізнична, 7, Київської області. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 020727 від 22 жовтня 2017 року (а.с.2), в якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення, він підписаний ОСОБА_1, в якому, крім іншого, останній вказав, що вину визнає;

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.10.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп'яніння внаслідок вживання марихуани та амфетамінів, він підписаний лікарем, який проводив огляд ОСОБА_3 та ОСОБА_1, без будь-яких застережень та зауважень;

-розпискою від 22.10.2017 року, в якій ОСОБА_1 зобов'язався не керувати будь-якими транспортними засобами до повного витверезіння;

З метою перевірки показань ОСОБА_1 про порушення вимог законодавства при оформленні адміністративного протоколу та проведенні освідування в медичному закладі охорони здоров'я, в суді першої інстанції та апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які підтвердили викладені в матеріалах справи обставини та спростували доводи ОСОБА_1 про порушення вимог Закону при його освідуванні.

Вважаю, що медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп"яніння ОСОБА_1 проведений з повним дотриманням Інструкції, зокрема лікар ОСОБА_3, що його проводив, пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно з чинним законодавством та допущений на проведення таких оглядів, зразки біологічного середовища (сечі) ОСОБА_1 для лабораторного дослідження були відібрані у дві ємності, вміст однієї ємності був використаний для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається в Згурівській ЦРЛ, медична сестра лише виконувала вказівки лікаря щодо відбору та опрацювання біологічної рідини особи, що безпосередньо жодним чином не впливає на результати проведеного огляду, результати огляду ОСОБА_1 встановлені компетентним лікарем та оформлені у відповідний медичний висновок.

Невідповідність часу складання протоколу, часу складання медичного висновку та розбіжності в номерах акту медичного огляду водія і журналі реєстрації - вважаю механічною помилкою, допущеною працівником поліції, яка жодним чином не порушує права ОСОБА_1 та не впливає та суть вчиненого ним правопорушення.

Крім того, наявність відмінностей між оригіналом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 020727 та його копією наданою ОСОБА_1, в частині наявності в оригіналі після власноручних пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, мобільного телефонного номеру та наявності в оригіналі посилання на частину статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_1, не може бути підставою визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, в протоколі чітко визначено суть адміністративного правопорушення та пункт ПДР, який порушив ОСОБА_1, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення після з'ясування відсутності в його діях ознак повторності вчинення правопорушення.

Доводи апелянта про порушення вимог закону при його освідуванні в медичному закладі охорони здоров'я та зацікавленість уповноважених осіб в результатах медичного огляду були спростовані під час допиту свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які надали ідентичні пояснення тим, що надавали і в суді першої інстанції.

Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.

Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 cкладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на однобічність та упередженість висновків суду апеляційна скарга не містить, не надали їх і учасники під час апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами адміністративного провадження, та спрямовані на намагання ухилення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як вбачається з вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Враховуючи те, що ОСОБА_6 своїми діями не завдав будь-якої значної шкоди державному або громадському порядку, правам і свободам громадян, з пояснень останнього та матеріалів адміністративного провадження вбачається, що він сирота, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, не має особистого житла, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, отримує пенсію 1452 грн. та заробітну плату в розмірі 3 200 грн., з урахуванням того, що стягнення у виді штрафу поставить його у скрутне матеріальне становище, суд приходить до висновку, що дане правопорушення не становить великої суспільної шкідливості, не завдало збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам і є малозначним.

З урахуванням вказаних обставин щодо ОСОБА_1 можливо застосувати положення ст. 22 КУпАП, з оголошенням йому усного зауваження, що буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень.

Приймаючи до уваги, що апелянт просив скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, його скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Згурівського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

На підставі ст.22 КУпАП провадження по справі щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн. - закрити, обмежившись усним зауваженням.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Миколюк