АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №648/2552/17 Головуючий в І інстанції: Кусік І.В.
Провадження №33/791/112/18 Доповідач: Радченко С.В.
Категорія: ч.1 ст. 164 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області ОСОБА_1, за участі: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 валерійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення вигляді штрафу на користь Держави у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_3 15 серпня 2017 року о 20.20 год. на 203 км. + 500 м. автодороги М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів автобусами на транспортному засобі Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 без ліцензії на даний вид діяльності, чим порушив ст. 164 ч. 1 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з'ясування судом обставин справи.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо лише в грудні 2017 року, а копію постанови адвокат отримав 11.01.2018 року.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, у даному випадку суддею районного суду вищезазначені вимоги Закону належним чином не виконані.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об'єктивних і суб'єктивних ознак, тобто об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Однак у даному випадку, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм помилково дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Частина 1 ст.164 КУпАП визначає, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб'єктом відповідальності в даному випадку є суб'єкт господарювання.

Згідно ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п.14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, зокрема, що ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб'єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Таким чином, складаючи протокол про адміністративне правопорушення державний інспектор з-поміж наведених, чи інших норм, мав вибрати та навести у протоколі ті порушення діючого законодавства, які на його думку порушив ОСОБА_3, та інкримінувати їх йому.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2017 року, ОСОБА_3 15 серпня 2017 року о 20.20 год. на 203 км. + 500 м. автодороги М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів автобусами на транспортному засобі Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 без ліцензії на даний вид діяльності, чим порушив ст. 164 ч. 1 КУпАП (а.с.3).

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено норм закону, що регулюють заняття господарською діяльністю з перевезення пасажирів, не зазначено, які саме норми він порушив, у чому це виразилося, а тому не викладено повно фактичних обставин правопорушення, не зазначено, чи був автомобіль відповідно обладнаний, не вказано осіб, яким він надавав послуги таксі, за якою ціною здійснював послуги з перевезення пасажирів чи існувала регулярність таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися, не зазначено кількість пасажирів яких перевозив. Не містить висновків щодо даних обставин і постанова судді місцевого суду.

Оскільки, норма ст. 164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі обов'язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку, на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, яким передбачена видача ліцензії на перевезення пасажирів суб'єктам підприємницької діяльності, однак таке посилання у протоколі відсутнє.

Неконкретність предявленого обвинувачення ОСОБА_3 позбавляє його права здійснювати предметний захист і порушує його процесуальні права, в тому числі право на захист.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення пасажирів, яким ОСОБА_3 надавав послуги пасажирських перевезень.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи, на вказані вище обставини уваги не звернув, та не конкретизував обставини вчинення ОСОБА_3 правопорушення і не навів відповідної мотивованої оцінки доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційним переглядом матеріалів даної справи не встановлено систематичного надання ОСОБА_3 послуг з перевезення пасажирів, при цьому важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3, не може бути беззаперечним доказом його вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, а саме в частині порушення порядку провадження господарської діяльності, а тому матеріалами справи вона не доведена.

Тому, доводи апелянта стосовно неправомірного застосування до нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є обґрунтованим, виходячи з того, що суду не надано доказів того, що він є суб'єктом даного правопорушення, а його дії не відповідають диспозиції ч.1 ст. 164 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі щодо нього за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП , -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Радченко