Справа №461/8206/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року року суддя Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.3 ст.130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, котрий двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння, 20.10.2018 року о 00.50 год. в м.Львові на пр. Свобода 12, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення вимови, не стійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці); від проходження огляду на стан спяніння у встановленому Законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України.

ОСОБА_1 в суд не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки (в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч.3 ст.130 КУпАП. Обставини відображені у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.10.2018 року знайшли своє ствердження під час судового розгляду.

Протокол складений за наявності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.10.2018 року; рапортами поліцейського взводу1 роти 3 батальйону 1 УПП у Львівській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, довідкою та витягом інформаційно-аналітичної системи НАІС та АРМОР від 23.10.2018 року (свідчить про повторність), а також іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 251, 283-285 КУпАП, суддя , -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП та накласти стягнення 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 352,40 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду.

Суддя І.Р.Волоско.