Справа № 444/193/18
Провадження № 3/444/101/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- Мацевко Ю. С., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 11.01.2018 року о 22 год. 20 хв. на автодорозі Львів- Рава-Руська, 18 км керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні неодноразово змінював свої покази, а саме визнавав факт перебування в стані алкогольного спяніння, однак заперечував факт відмови від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі, в подальшому змінював свої покази, заперечуючи факт перебування в стані алкогольного спяніння та керування транспортним засобом в такому стані.

Звернувся на адресу суду з клопотанням про закриття провадження у справі з підстав, які подані ним у письмовому клопотанні, а саме з підстав, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не виконані вимоги ст. 266 КУпАП, а саме огляд його на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції взагалі не проводився, хоча вимагав проведення такого огляду в медичному закладі, його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Вважає, що протокол не можна використати як доказ у даній справі. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Допитаний в якості свідка працівник поліції, член екіпажу взводу ОДДЗ батальйону № 1 УПП у м. Львові ДПП, а саме лейтенант поліції ОСОБА_2 показав, що він та інший член екіпажу патрульної поліції помітили транспортний засіб, який виїжджав із АЗС в смт. Куликів, Жовківського району Львівської області без увімкненого ближнього світла фар, внаслідок чого ними було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу. Після зупинки транспортного засобу було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1, який перебував з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Стверджує, що ОСОБА_1 визнавав, що перебуває в стані алкогольного спяніння, погрожував неодноразово як йому, так і іншому члену екіпажу поліції, використовував нецензурну лексику в їх сторону. Зазначає, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан спяніння як за допомогою приладу "Драгер", так і у медичному закладі, однак останній відмовився від цього в присутності двох свідків. Свідок визнає, що ОСОБА_1 настоював повторно на проходженні огляду на стан спяніння в медичному закладі вже після складення протоколу, попердньо проконстультувавшись із невідомою особою по телефону. Вважає, що були всі підстави складати протокол на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та його вина у цьому підтверджується: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 040971 від 11.01.2018 року; 2) письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 11.01.2018 року, згідно з якими ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння на місці та в медичному закладі; 3) наданими на вимогу суду за клопотанням ОСОБА_1 відеозаписом події, а також іншими матеріалами справи.

З відеозапису події, яка лягла в основу складення протоколу, який детально, незважаючи на його тривалість , оглянуто судом в судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та свідка, вбачається, що ОСОБА_1 визнавав на місці події, що керував транспортним засобом в стані алкольного спяніння. При цьому судом неодноразово зупинявся відеозапис для уточнення висловлювань на даному відеозаписі, на що ОСОБА_1 зазначив, що жаліє, що вживав нецензурні слова, підтвердив, що слова про те, що випив 20, 100 грам горілки належать йому.

Після перегляду даного відеозапису в суду немає жодних сумнівів щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що слова ОСОБА_1 про те, що він бажає пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі було сказано ОСОБА_1 після складення протоколу, тобто після завершення процедури складення такого.

На відеозаписі чітко чути слова працівників поліцейських, які пропонували пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, однак останній відмовлявся від цього, при цьому погрожуючи працівникам поліції або намагаючись їх спрямувати на вирішення питання за допомогою неправомірної вигоди, тобто провокуючи останніх.

Наведене в комплексі свідчить про надуманість усіх тверджень ОСОБА_1 в подальшому, зокрема, при розгляді справи в суді, є нічим іншим як намаганням уникнути відповідальності та ввести суд в оману.

Судом також викликалися неодноразово свідки, у яких відбиралися пояснення, де зазначено, що ОСОБА_1 відмовлявся від огляду на стан спяніння на місці та в медичному закладі, однак такі в судове засідання не зявилися.

Тобто, судом вживалися всі заходи, зважаючи на клопотання ОСОБА_1, щоб не порушити його права на захист.

Ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Його вина полягає в тому, що він як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того слід зазначити, що ОСОБА_1 на місці події, як вбачається із відеоазпису , визнавав, що перебуває в стані алкольного спяніння, тобто той факт, що керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є вірною.

Зважаючи на наведене вище, клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Обставин, які б обтяжували чи помякшували відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Санкція ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначаючи вид та міру стягнення правопорушнику, враховую характер скоєного правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь вини, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Тому, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1, зважаючи, щоадміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, а тому приходжу до переконання, що до ОСОБА_1 з врахуванням вищеперелічених обставин, слід накласти стягнення, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, (в останній діючій редакції) ставки судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 27, 36 ,ч. 1 ст. 130, 284, 307-308-310 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження по справі про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення- відмовити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді шрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 352,40 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач УДКСУ у Жовківському районі, р/р 0286, МФО 825014, , призначення платежу - судовий збір, код 36762195.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області, в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили .

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:-подвійний розмір штрафу, визначений постановою; -витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат визначається КМ України.

Суддя Зеліско Р. Й.