Роздільнянський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 511/270/18

Номер провадження: 3/511/139/18

"16" лютого 2018 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Іванова О . В ., участю секретаря судового засідання Кирилової І.В., прокурора Шивцова О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Великокомарівка, В-Михайлівського району Одеської області, громадянки України, маючої вищу освіту, не одруженої, яка працює керівником апарату В-Михайлівського районного суду Одеської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, раніше до відповідальності не притягувалася

за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Головним оперуповноваженим в ОВС УЗЕ в Одеській області 18.01.2018 року був складений протокол № 101 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією щодо керівника апарату В.Михайлівського районного суду Одеської області ОСОБА_1, яка порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді керівника апарату В.Михайлівського районного суду Одеської області, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закону) не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані від отриманого доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, а саме заробітної плати у грудні 2016 року у розмірі 75 214 гривень 50 копійок.

Також в протоколі зазначено, що згідно відповіді з територіального управління Державної судової адміністрації в Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 у грудні 2016 року було нараховано заробітну плату у розмірі 75 214,50 грн. З вказаної суми утримано податків на 14 666, 83 грн. 28.12.2016 року вказана сума була перераховано останній, що є її доходом, який перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня відповідного року, що свідчить про суттєву зміну майнового стану та потребує додаткових заходів фінансового контролю, передбачених ч. 2 ст. 52 Закону, тобто подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані до НАЗК.

Заробітна плата суддів та працівників апаратів судів складається з посадового окладу, доплат (за перебування на адміністративній посаді, ранг, вислугу років, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, науковий ступінь) та стимулюючих виплат (надбавки та премії).

Опрацюванням відомостей з Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави та місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_1 повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані взагалі не подала, тобто порушила десятиденний календарний строк відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону.

Дії ОСОБА_1 оперуповноваженим в ОВС УЗЕ в Одеській області кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у скоєнні вказаного правопорушення не визнала, вважала, що ніякого законодавства не порушувала та просила закрити провадження по справі у зв'язку з тим, що відсутній склад правопорушення. Пояснила, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення сума - 75 214,50 гривень, не була нею отримана, а тільки нарахована. Нею на виконання вимог ч. 1 ст. 45 Закону була подана щорічна декларація за 2016 рік, яку вона відправила 20.03.2017р, при цьому отримавши довідку про свої доходи 10.03.2017р., тобто також 10-денний термін не порушувала. Однак з приводу необхідності подання суттєвих змін вважала, що дохід це фактично отримана сума, а про податки взагалі не зазначила. На період отримання заробітної плати у грудні 2016 року їй було не відомо розмір нарахованої суми, дізналася лише із довідки при заповненні - декларації, тому вона і не подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стану.

В судовому засіданні прокурор Шивцов О.М., вважав, що у діянні ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП , тому просив накласти на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та думку прокурора, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, працює керівником апарату В.Михайлівського районного суду Одеської області з 01.10.2010 року по теперішній час.

У відповідності до п.п. «в» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» посада ОСОБА_1, відноситься до суб'єктів на яких поширюється дія вказаного Закону.

20.03.2017 року ОСОБА_1 подала декларацію за 2016 рік, в якій зазначила дохід у вигляді заробітної плати.

Згідно відповіді з ТУ ДСА в Одеській області ОСОБА_1 в грудні 2016 року нараховано заробітну плату у розмірі 75 214 гривень 50 копійок, з вказаної суми утримано податків на 14 666,83грн, яку 28.12.2016 року перераховано останній.

У відповідності до витягу з вхідної кореспонденції автоматизованої КП «Д-3» В-Михайлівського районного суду Одеської області вбачається, що 10.03.2017р. з ТУ ДСА в Одеській області надійшли довідки про доходи суддів та працівників апарату суду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП полягає у неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону, чим вчинила правопорушення, пов'язане з корупцією, за яке передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, за ознаками: неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суд зауважує, що наведена у ч.2 ст. 172-6 КУпАП норма є бланкетною та відсилає до положень Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закону) для з'ясування її повного змісту, при цьому бланкетні норми права - це норми, які відсилають суб'єктів права до норм інших нормативноправових актів, які необхідно виконувати.

При цьому суд зазначає, що диспозиція - частина адміністративно-правової норми, в якій записано саме правило поведінки, виражене в юридичних правах і обов'язках суб'єктів та об'єктів публічного управління. Це центральна, основна частина адміністративно-правової норми, яка вказує на дозволену (необхідну) чи неприпустиму поведінку та яка є головним елементом адміністративно-правової норми. Тобто, диспозиції норм адміністративного права встановлюють юридичні межі та обсяг правового регулювання, визначають права, обов'язки та відповідальність учасників регульованих суспільних відносин.

Вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у п. 2 роз'ясненнях ВССУ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017р. «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією», згідно якої для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, слід враховувати, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1, оперуповноважений в протоколі зазначив про порушення останньою ч. 1 ст. 45 Закону, при цьому, надалі вказує про неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Разом з цим, ч. 1 ст. 45 Закону передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством

Тоді як, відповідно до ч.2 ст. 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Тому згідно протоколу ОСОБА_1 фактично інкримінується порушення саме ч. 1 ст. 45 Закону, а не ч. 2 ст. 52 Закону, хоча вказаний протокол і містить посилання на вказану норму закону, суб'єктивний склад вказаної норми тощо, але вказане не узгоджується з діючим законодавством, оскільки бланкетні норми закону є фактично відсилочними, тому суд, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення, позбавлений можливості самостійно визначати матеріальну норму Закону або перекваліфіковувати її.

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у рішенні ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України», якою визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачена за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Тобто об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що:

- 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

- 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено. Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно, майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Так, відповідно до п. 14.1.54 ст. 14 Податкового Кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземним роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді (серед іншого): є)заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.

Пунктом 162.1 статті 162 Податкового Кодексу України також встановлено, що платниками податку є: 1)фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 2)фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 3)податковий агент.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV Податкового Кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового Кодексу України /п. 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України/.

Керівник апарату є службовою особою, а здійснює перерахування податків, як податковий агент - Територіальне управління Державної Судової Адміністрації України в Одеській області.

Пунктами 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 статті 168 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України; податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документу на перерахування цього податку до бюджету; якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Аналіз вказаних вимог Закону свідчить про обов'язок податкового агенту утримувати податки з доходів у випадку нарахування (виплати, надання) оподатковуваного доходу.

Таким чином, фізична особа у випадку нарахування їй заробітної плати податковим агентом на час виплати їй заробітної плати не може фізично та юридично знати про нараховані та утримані з її доходу податки, а знає лише про фактично отриману заробітну плату, яка надходить на її банківський рахунок. Декларування фізичною особою кожного звітного року загальної суми доходу з податками не може свідчити про наявність можливості для отримання відомостей про нарахований дохід кожного місяця, оскільки вказану інформацію кожний працівник суду отримує з ТУ ДСА України в Одеській області одноразово перед заповненням щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.

Факт отримання керівником апарату заробітної плати без відповідних податків об'єктивно підтверджується довідкою Податкового агенту - ТУ ДСА України в Одеській області.

Згідно деталізованої інформації про нараховану заробітну плату за грудень 2016р. керівнику апарату В.Михайлівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 фактично нарахована заробітна плата, яка складає суму у розмірі 75214 гривні 57 копійок, при цьому до нею включено в тому числі і щомісячна премія, а саме: за вересень 2016р. у розмірі 3101,40коп; жовтні 2016р. - 13956,30коп, листопаді 2016р. - 14473,20коп та у грудні 2016р. - 35149,20коп; індексація доходів; доплат різниці в порівнянні з квітнем 2016р. тощо (а.с.58).

Таким чином очевидним є факт отримання ОСОБА_1 фактичного одноразового доходу у розмірі 60547 гривні 67копійок, що є сумою меншою ніж 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Дохід про який іде мова отриманий (нарахований) у вигляді заробітної плати ОСОБА_1 у сумі, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, а вирахування податку на доходи фізичних осіб є не чим іншим як справляння обов'язкових платежів з цього доходу у передбачений законодавством спосіб.

Водночас з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона помилялась стосовно правил визначення кількісного показника доходу який підлягає додатковому фінансовому контролю, а отже і не усвідомлювала протиправного характеру своїх дій. Докази, які б беззастережно свідчили про протилежне відсутні.

Разом з тим, є всі підстави для беззастережного висновку про те, що ОСОБА_1 не мала наміру приховувати такий дохід або чинити будь-які дії для перешкоджання здійсненню фінансового контролю з боку держави та суспільства.

Так, в матеріалах справи є відомості про загальний дохід ОСОБА_1 за 2016 рік.

Такі відомості повністю відображенні у її щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік (Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка оприлюднена на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції).

При цьому, на момент заповнення цієї декларації, перевірка щодо можливого скоєння інкримінуємого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ще не проводилась, а відтак вона не могла знати про таку перевірку, але все ж таки повністю відобразила свій дохід у щорічній декларації, що вказує на відсутність у неї будь-якої протиправної мети.

Крім того, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суд мав отримати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Більш того, судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомила про отримання вказаного доходу 20.03.2017 року, тобто до складання стосовно неї протоколу, який був складений 18.01.2018 року, та після отримання 10.03.2017р. довідки про доходи, тобто з дотриманням 10денного терміну також.

Встановлені обставини надають підстави для висновку, що суб'єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 діяння не характеризується умисною формою вини і це виключає наявність складу інкримінуємого адміністративного правопорушення.

Окрім того, вказана сума заробітної плати, не є доходом, яка суттєво змінила стан суб'єкта декларування в розумінні ч. 2 ст. 52 Закону, оскільки як встановлено суддею при розгляді протоколу фактично Податковим агентом був здійснений перерахунок винагороди за щомісячну премію за період з вересня по грудень 2016 року. Тобто у даному випадку мала місце заборгованість у виплаті державою перед керівником апарату, яка була усунута лише у грудні 2016 року.

Ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є безумовно запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку незаконне збагачення не у кримінально правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Незаконне збагачення передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати.

Обставини встановлені під час судового розгляду протоколу свідчать, що доводи оперуповноваженого є помилковими та таким, що не узгоджуються з положеннями Податкового та Антикорупційного законодавства. Відповідно в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності відсутня об'єктивна сторона правопорушення. У даному випадку не можна вважати отримання заробітної плати від держави активом який можна використати як незаконне збагачення. Вказаний офіційний дохід керівника апарату щорічно декларується у встановленому законом порядку та є публічною інформацією для об'єктивного фінансового контролю не тільки з боку контролюючих органів але й суспільства.

Слід також зазначити, що диспозиція ч. 2 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність особи за діяння з прямим умислом, оскільки є правопорушенням з формальним складом, для наявності об'єктивної сторони якого закон вимагає встановлення лише діяння (неповідомлення або несвоєчасне повідомлення).

Оскільки керівник апарату добросовісно вважала, що повинна декларувати лише отриманий дохід, та її переконання ґрунтується на відповідних вимогах Податкового та Антикорупційного законодавства не можна вважати що у особи був умисел на вчинення інкримінованого правопорушення.

Окрім того, суд рахує за доцільне зазначити наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Слід зазначити, що згідно п. 1 та п. 4 Загальних положень "Про Департамент захисту економіки Національної поліції України" покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п. п. 1 п. 3, п. 5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції N 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції"(далі - Закон).

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Інші докази, які надані стороною обвинувачення, а саме: численні роз'яснення, запити, відповіді тощо не відносяться до правопорушення, яке безпосередньо стосується ОСОБА_1, вказані документи носять рекомендований або роз'яснювальний характер, та в своєї сукупності не доводять провину особи у вчиненні вказаного правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь.

Вищевикладені обставини в сукупності, свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим провадження по адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в її діях складу та події зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.247, 283, 284, 285КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією відносно ОСОБА_1 - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим до апеляційного суду Одеської області через суд, що її виніс, протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя: О. В. Іванова

Постанова набрала законної сили "______" ____________20___р.

Срок предґявлення до виконання постанови 3 місяці.