АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/7847/17 Суддя 1-ї інстанції: Бабенко Ю.П.
Провадження № 33/790/290/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.11.2017 року о 00:50 ОСОБА_2 керував автомобілем «Peugeot 607» державний номер НОМЕР_1 за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275-Е знаходячись у стані алкогольного сп'яніння. У присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 водій ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу «Drager Alcotest 6810 ARHK0426», згідно результатів огляду у ОСОБА_2 виявлено 1,04 проміле алкоголю (тест №2878). Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 21.02.2018 року скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що на його вимогу пройти огляд у найближчому медичному закладі, йому було відмовлено, обгруновуючи це тим, що в ночі всі медичні заклади зачинені, що може підтвердити свідок ОСОБА_4, який був в той час присутнім, однак такі покази не були викладені в постанові суду. Також вказує, що в протоколі не вказано що ОСОБА_2 вимагав або відмовився від проходження огляду в медичному закладі, чого також не вказано і в письмових поясненнях свідків, а матеріали справи не містять направлення його на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Апелянт також посилається, як на підставу для скасування постанови віл 21.02.2018 року на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що на його думку свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Вказує, що суддею суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик до суду свідка ОСОБА_3, з посиланням на те, що такий виклик є затягуванням розгляду справи.

Крім того вважає, що судом не було враховані обставини, що пом'якшують відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В судове засідання апеляційн6ого суду ОСОБА_2 не прибув, про причини не явки повідомив в телефонному режими, пославшись на те, що перебуває з малолітньою дитиною, і просив розглядати його апеляційну скаргу у його відсутності. При цьому апеляційним судом здійснювались заходи задля належного повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи, однак судову повістку останній не отримав, та згідно поштового відстеження, 16.03.2018 року здійснювалась доставка поштового відправлення під час якої було невдала спроба вручення. За таких обставин, враховуючи повідомлену в телефонному режимі апелянтом інформацію, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_2

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги апеляційний суд виходить з того, що в ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 207447 від 30.11.2017 року ОСОБА_5 керував в м. Харкові по пр. Московському, 275Е автомобілем «Peugeot 607» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, та пройшов огляд за допомогою технічного засобу Drager 6810, результат якого встановив наявність алкоголю у видихуваному повітрі, а саме 1.04 проміле.

З таким результатом огляду ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить наявність його підпису в акті огляду за допомогою технічного засобу, і погодження з його результатами, та в чековій роздруківці результату застосування технічного засобу, а також в протоколі про адміністративне правопорушення, який не містить письмових заперечень ОСОБА_2 щодо з результатів проведеного огляду.

Посилання апелянта на те, що ані протокол про адміністративне правопорушення, ані письмові пояснення свідків не містять посилань на те, чи відмовлявся він від проходження огляду саме в медичному закладі і чи вимагав проведення такого огляду, апеляційний суд відкидає, оскільки, як зазначено вище ОСОБА_2 без будь-яких застережень підписав наведені вище документи, фактично погодившись з їх змістом, а крім того, матеріали справи не містять, а апелянт не надав відомостей, що одразу після подій 30.11.2017 року ОСОБА_2 якимось чином виразив свою незгоду з діями працівників поліції, та результатами проведеного ними огляду.

Частина 3 ст. 266 КУпАП передбачеє, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Матеріали справи, а саме протокол серії БР №207447 від 30.11.2017 року не містить письмових пояснень та заперечень щодо проведеного огляду за допомогою Drager 6810, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що працівниками поліції було порушено ст. 266 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що його нібито не було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд оцінює критично, оскільки згідно наявної в матеріалах справи розписки (а.с.6), ОСОБА_6 зобов'язався не передавати право керування транспортним засобом «Peugeot 607» державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 протягом 48 годин.

Що стосується посилань на відмову судді суду першої інстанції у допиті свідків, апеляційний суд вважає, що такі доводи самі по собі не спростовують того факту, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом при наведених вище обставинах, враховуючи також те, що ОСОБА_2 скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення та не був позбавлений можливості заявити таке клопотання апеляційному суду.

Також апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, що пом'якшують відповідальність, оскільки згідно постанови від 21.02.2018 року (а.с. 41) судом було враховано щире каяття ОСОБА_2 у вчиненому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обставину що пом'якшує відповідальність, та застосовано стягнення в межах санкції вказаної правової норми.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», практики Європейського суду, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик