Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/244/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2018 м. Кропивницький

Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., за участі секретаря судового засідання Волошиної Н.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу останнього на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с. Войнівка, Олександрійського району Кіровоградської області, вул. Чалого, 9-А, ІПН НОМЕР_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2018 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що 12.06.2018 о 14 год 20 хв на автодорозі Знамянка-Луганстк-Ізварино, 35 км+900 м, керував автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з ВА 2452 АР, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: підвищена рухливість ходи та мови, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду стосовно нього скасувати, а провадження по справі закрити. Своє прохання апелянт мотивує тим, що справа про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, розглянута за відсутності апелянта. Водночас апелянт направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак вказане клопотання було проігноровано судом. Також, апелянт зазначає, що постанова суду, про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, винесена лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який не є і не може бути документом, що встановлює факт порушення водієм ПДР України, так як фіксує лише субєктивну думку працівника ДАІ, яка може бути визнана судом як доказ, однак у жодному разі не підтверджує факт порушення водієм ПДР України. Водночас ОСОБА_3 зазначає, що пройшов медичне освідування на місці зупинки (продув алкотестер), а відмовився лише від проходження медичного освідування у закладі охорони здоровя. Також, апелянт зазначає, що під час накладення адміністративного стягнення, судом не було в повному обсязі враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступеня вини, майнового стану (тимчасово не працює), обставини, які обтяжують та помякшують відповідальність.

Вислухавши ОСОБА_3, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зваживши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП районний суд всебічно, повно і обєктивно дослідив всі обставини справи, та правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого спяніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 237469 від 12.06.2018, згідно якого 12.06.2018 о 14 год 20 хв на автодорозі Знамянка-Луганстк-Ізварино, 35 км+900 м, ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з ВА 2452 АР, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: підвищена рухливість ходи та мови, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння в присутності двох свідків(а.с. 1); відеозаписом ,переглянутим в ході апеляційного перегляду справи, яким підтверджується факт відмови ОСОБА_3 від проходження медичного огляду; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких слідує, що вони були свідками того, як в їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у лікаря-нарколога (а.с. 4, 5); поясненнями ОСОБА_3, наданими ним на місці зупинки його транспортного засобу, якими встановлено, що останній погодився на проходження огляду на стан наркотичного спяніння на місці зупинки, однак відмовився від проходження такого огляду в закладі охорони здоровя (а.с. 3).

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено обовязок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 12 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Аналіз наведених вище норм ПДР України та Інструкції дає підстави вважати, що на водія транспортного засобу, у разі встановлення наявності у нього ознак наркотичного чи іншого спяніння, покладено обовязок пройти огляд, виключно, у закладі охорони здоровя.

Як правильно встановлено судом, у ОСОБА_3 було встановлено ознаки, які вказують на можливість перебування його у стані наркотичного спяніння, а тому останньому було запропоновано пройти медичний огляд у закладі охорони здоровя, на що він відмовився у присутності двох свідків та засвідчив свою відмову власноруч у наданих письмових пояснення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, адже відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя у встановленому законом порядку, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ніяких порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, допущено не було.

Сам факт проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», з урахуванням наведених вище вимог Інструкції, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_3 від відповідальності за вчинене правопорушення, адже від проходження огляду в закладі охорони здоровя, як того вимагають положення зазначеної Інструкції, апелянт відмовився.

Безпідставними є також доводи ОСОБА_3 щодо встановлення судом факту вчинення ним адміністративного правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, адже викладені в ньому фактичні обставини, в повній мірі підтверджені сукупністю доказів. Водночас, будь-яких доказів на спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_3, як до суду першої інстанції, так і апеляційному суду, не надав.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо ігнорування судом клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, та безпідставного проведення судового засідання за відсутності останнього, то такі доводи є безпідставними, адже у своїй постанові суд виклав мотиви з яких було відхилено відповідне клопотання останнього і з такими підставами, погоджується апеляційний суд, адже дана категорія справ (ст. 130 КУпАП), не віднесена законодавцем до тих, де розгляд справи відбувається за обовязкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 268 КУпАП). Натомість, судом були вжиті заходи для належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, та останньому було відомо про дату розгляду справ. Водночас, підстава, на яку посилався апелянт у своєму клопотанні, щодо неможливості прибуття в судове засідання, обґрунтовано була визнана судом не поважною.

При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та остаточно призначено справедливе стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_3 та запобігати в подальшому вчинення останнім нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом обставин, які зазначені у скарзі, при призначенні адміністративного стягнення є безпідставними, адже санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено безальтернативне стягнення за вчинення дій, які зазначені у диспозиції вказаної статті (траф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік), а тому у суду взагалі відсутня можливість, навіть з урахуванням всіх обставин, в тому числі, які помякшують відповідальність, зменшити розмір призначеного стягнення, або застосувати будь-яке інше стягнення.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а тому постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2018 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишає без змін.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2018 року про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2