Справа № 456/168/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 33/783/369/18 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

30 березня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги прокурора Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Блистів Оксани Іванівни на постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 15 березня 2018 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Сколівського районного суду Львівської області від 15 березня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, прокурор Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Блистів О.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, постанову судді скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього стягнення у межах санкції вказаної статті.

Вивчивши апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

В обґрунтування права на оскарження постанови судді прокурор в апеляційній скарзі покликається на ст. 250 КУпАП, п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України щодо забезпечення апеляційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом, п.1 ч.1 ст. 129 Конституції України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також на рішення Конституційного Суду України від 27.01.2010 року № 3-рп/2010, вказуючи, що право прокурора на апеляційне оскарження постанови місцевого суду з огляду на зміни, внесені підпунктом 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, може бути реалізовано винятково у випадках, передбачених КУпАП, зокрема, під час участі в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією.

Поряд з тим, на переконання апеляційного суду, таке покликання прокурора є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок регламентований ч.2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону № 1697-VII від 14.10.2014), яка є спеціальною нормою і відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Такий перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним, а отже прокурор не входить до числа суб'єктів оскарження постанови.

Прокурора як суб'єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч.2 ст. 294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26.10.2014.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 КУпАП.

Згідно з ч.5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Поряд з тим, стягнення, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, санкцією ч.1 ст. 172-6 КУпАП не передбачено, така не застосовувалася до ОСОБА_3, відтак покликання прокурора на ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою є такими, що не грунтуються на законі.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2010 року №3-рп/2010 не стосується правовідносин, що виникають з питань оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення. У цьому рішенні дано офіційне тлумачення положення п. 18 ч.1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) та зазначено, що положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, слід розуміти так, що у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом.

Натомість ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року № 49-у/2015, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

На переконання апеляційного суду, покликання прокурора на положення п.1, п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України як на підставу прийняття до розгляду апеляційної скарги прокурора також є необґрунтованим.

Рівність учасників судового процесу перед законом і судом означає наділення їх рівними правами та рівними обов'язками щодо участі в процесі та відстоюванні своєї позиції; гарантування відсутності будь-яких переваг перед судом, які не обумовлені законом. Становище конкретного учасника судового процесу не може бути покращено чи погіршено за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання або іншими ознаками.

При цьому рівність усіх перед законом і судом не означає рівності громадянина та державного органу чи її посадової особи, яка бере участь у провадженні. Права та обов'язки можуть бути різними залежно від процесуального статусу особи (прокурор, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисник, потерпілий).

Відповідно рівність прав (обов'язків) полягає в тому, що кожен з учасників судового процесу наділений правами та несе обов'язки, які відповідають його процесуальному статусу.

Натомість прокурор, покликаючись в апеляційній скарзі на забезпечення права кожного на оскарження в суді рішень, та на таку засаду судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, допустив ототожнення понять «рівні права» з поняттям «однакові права», що не відповідає теорії права і робить таке покликання безпідставним.

З огляду на те, що ч.2 ст.294 КУпАП не передбачає права прокурора на апеляційне оскарження постанов судді про адміністративне правопорушення, вимога прокурора Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Блистів О. І. про прийняття до розгляду її апеляційної скарги не ґрунтується на нормах закону.

Ураховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга розгляду не підлягає і таку слід повернути прокуророві.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Блистів Оксани Іванівни на постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 15 березня 2018 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з усіма доданими до неї додатками невідкладно повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Т.М.Урдюк