Справа № 440/310/18 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 33/783/428/18 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

18 квітня 2018 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

Головуючого судді - Галина В. П.

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області Сітека Володимира Івановича на постанову Буського районного суду від 29 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

встановив:

постановою Буського районного суду від 19 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

На цю постанову суду прокурор Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області Сітек В.І. 05 квітня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить прийняти таку до розгляду, скасувати постанову Буського районного суду від 19 березня 2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у межах санкції ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вивчивши апеляційну скаргу, прихожу до висновку, що її слід повернути прокурору, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу.

Як передбачено ч.5 ст.7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 Закону України «Про прокуратуру» та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається у будь-яких місцях згідно з судовими рішеннями або рішеннями адміністративного органу.

Враховуючи вищенаведене, прокурор вправі оскаржити постанову судді у справі про адміністративне правопорушення лише у випадках застосування щодо особи заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У цьому випадку заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, судом застосовано не було, а тому у прокурора відсутні підстави для оскарження рішення суду першої інстанції

Отже, прокурор не наділений правом оскаржувати в апеляційному порядку постанову судді у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане із корупцією.

Апеляційний суд вважає, що покликання прокурора на Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2010 від 27.01.2010р. не є обставиною для визнання права прокурора на оскарження в апеляційному порядку постанови судді Буського районного суду від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_2

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява N 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

Покликання апелянта про те, що позиція апеляційного суду Львівської області щодо повернення апеляційних скарг прокурора за таких обставин позбавляє прокурора права на оскарження є безпідставною і суперечить вимогам ст.294 КУпАП та практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Пелевін проти України», Суд зазначає, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі «Делкурт проти Бельгії». Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства».

Таке правозастосування відповідатиме практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

За таких обставин, вимога прокурора про прийняття до розгляду її апеляційної скарги не ґрунтується на нормах закону, така апеляційна скарга не підлягає розгляду, а тому її слід повернути прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області Сітека Володимира Івановича на постанову Буського районного суду від 29 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області Галин В.П.