Провадження № 3/702/75/18
Справа № 702/227/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про накладення адміністративного стягнення

19 квітня 2018 року м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В., з секретарем Ясінською О.А., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого ТОВ «АгроветАтлантік» слюсарем, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, 07.03.2018 року о 20 год. 00 хв. на вул. Лупоноса с. Сатанівка Монастирищенського району Черкаської області, керував автомобілем з ознаками алкогольного спяніння, мав нестійку ходу, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП про що працівниками Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 058886 від 07.03.2018 року.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП розяснено.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав повністю, показав, що він не керував автомобілем. Він, 07.03.2018 року, рухався автомобілем ВАЗ 21083, разом з товаришем ОСОБА_2. ОСОБА_2 побачив кума, зупинився та вони вийшли з автомобіля. Коли приїхали працівники поліції, він в автомобілі брав цигарки та в цей момент перебував на водійському сидінні, оскільки пасажирські двері не відкривалися. В той час коли приїхали працівники поліції його автомобіль стояв з вимкненим двигуном, а ОСОБА_2 на дорозі розмовляв зі своїм кумом. В той вечір він вживав пиво, але автомобілем не керував, за кермом був ОСОБА_2, а він сидів в автомобілі на передньому пасажирському сидінні. Коли приїхали працівники поліції, він вийшов з автомобіля. Вони запитали хто власник автомобіля, на що він відповів, що автомобіль належить йому. Потім працівники поліції запитали чи вживав він спиртні напої, попросили надати їм документи. Він надав працівникам поліції документи та повідомив, що вживав спиртні напої. Працівники поліції забрали його у відділок де склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Він відмовився від огляду через те, що не керував транспортним засобом та в зв»язку з тим, що він злякався поліції. Автомобіль з місця події забрав кум, а потім вони забрали його з відділку поліції. Він відмовився від підпису в протоколі, оскільки не керував автомобілем. В протоколі він не зазначив, що не згоден з правопорушенням, оскільки не керував автомобілем, а керувала інша особа через те, що не знав, що можна так писати. Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 з»явились вже в приміщенні поліції, їх на місці події не було. Тест на вміст алкоголю він не проходив та вважав, що він не повинен його проходити, відмовився від його проходження, оскільки не керував транспортним засобом. Вважає, що немає необхідності в судовому засіданні допитувати свідка ОСОБА_3, оскільки він на місці події не був, а перебування його у відділку поліції він не заперечує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що його викликали в якості свідка в поліцію. В поліції був присутній інспектор поліції, інший свідок, ОСОБА_1 та його товариш. Інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного та наркотичного сп»яніння. Даний громадянин відмовився в зв»язку з чим був складений протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 надав документи на автомобіль, права. Під час складення протоколу ОСОБА_1 розповідав, що він їхав зі своїм товаришем на автомобілі, на якому був причіп їх на повороті занесло і вони з»їхали з дороги. Після цього вони викликали свого товариша, який їм допоміг. ОСОБА_1 спочатку повідомляв працівникам поліції, що за кермом автомобіля був він, потім він сказав, що його товариш, якого сьогодні також було викликано в якості свідка, був за кермом, а він сидів збоку, потім повідомив, що і він і товариш сиділи збоку, а хто був за кермом коли автомобіль здійснював рух, не сказав. ОСОБА_5 не заперечував факт керування ним автомобілем, але повідомляв, що його не зупинили коли він рухався, вони їхали на автомобілі з»їхали в кювет, потім їх витягли і автомобіль стояв. Після того як їх витягли він казав, що не керував автомобілем. Свої показання ОСОБА_1 змінив коли зрозумів, що відносно нього буде складено протокол. Пройти освідування на алкоголь в медичному закладі на пропозицію працівника поліції, ОСОБА_1 відмовився в їх присутності. Після чого інспектор попросив ще раз документи на що ОСОБА_1 повідомив, що він їх при собі не має. Його товариш порадив ОСОБА_1 не надавати документи працівникам поліції. По їх вигляду було видно, що ОСОБА_1 та його товариш перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп»яніння, тому, що на ногах вони ледве тримались. Через деякий час ОСОБА_1 надав інспектору документи, працівник поліції склав протокол про те, що ОСОБА_1 відмовився від освідування та огляду на стан сп»яніння в медичному закладі. Свідком події на місці пригоди він не був. Будь-якого тиску з боку працівників поліції на нього не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що 07 березня 2018 року він здійснював патрулювання в с. Сатанівка в темну пору доби. За 200-300 метрів від патрульного автомобіля, на вулиці, яка частково освітлювалася, він побачив автомобіль одна частина якого була на узбіччі, ввімкнено аварійку та ближнє світло фар. Вони під»їхали до автомобіля, двигун якого був заведений. За кермом сидів ОСОБА_1, позаду автомобіля був свідок ОСОБА_2 На їх запитання ОСОБА_1 пояснив, що він їхав додому, не впорався з керуванням та потрапив на узбіччя. Вони витягували автомобіль, який був з причіпом, а потім продовжили рух автомобілем. Коли вони спілкувалися у водія були явні ознаки алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, не розбірлива мова, почервоніння обличчя. Вийшовши з автомобіля на їх прохання водій надав документи на автомобіль, права. Спочатку ОСОБА_1 погоджувався пройти освідування, але в медичному закладі, в зв»язку з чим йому було запропоновано проїхати в відділення поліції для оформлення направлення, на що він погодився. Автомобіль, який залишався на узбіччі забрав знайомий ОСОБА_1 Вони взяли направлення для освідування в ЦРЛ на швидку допомогу, після цього водій почав відмовлятись від проходження освідування на стан сп»яніння. Він від проходження освідування відмовився та згодом, почав пояснювати, що за кермом він не сидів і він нічого не порушував, хто за кермом сидів він не говорив, але за його поясненнями він сидів збоку і свідок також сидів збоку. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, які є не зацікавленими. За участю свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому свідки ставили підписи. ОСОБА_1 підписувати протокол відмовився, посилаючись на те, що він автомобілем не керував та нічого не порушував. Йому було запропоновано дати свої власні пояснення, але він відмовився.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що в березні місяці 2018 року, точної дати він не пам»ятає, він керував автомобілем ВАЗ 21083, який належить ОСОБА_1 в с. Сатанівка Монастирищенського району і з яким він товаришує близько 6 років. Він рухався з автовокзалу в м. Монастирище де забирав ОСОБА_1, який був в стані алкогольного сп»яніння. В автомобілі був він та ОСОБА_1 За кермом автомобіля був саме він та не справився з керуванням і втомобіль знесло на узбіччя дороги. Він зателефонував знайомому ОСОБА_7, який приїхав на місце пригоди та за допомогою мотузки витягнув їх автомобіль з узбіччя. Потім він розмовляв з ОСОБА_7, а ОСОБА_1 сидів в автомобілі на водійському сидінні, оскільки дверцята автомобіля зі сторони пасажирського сидіння не відчинялися. Чи працював двигун автомобіля він не пам»ятає. Через деякий час приїхали працівники поліції, підійшли до автомобіля та попросили ОСОБА_1 надати документи. ОСОБА_1 надав документи і його забрали у відділок. Він з ОСОБА_7 забрали автомобіль ОСОБА_1 завезли його додому, а потім приїхали у відділок поліції щоб забрати ОСОБА_1 Коли він знаходився у відділку поліції бачив, як працівники поліції складали протокол відносно ОСОБА_1 за керування автомобілем в стані алкогольного сп»яніння. Він не заявив працівникам поліції на місці події та вже у відділку, про те, що саме він керував автомобілем, оскільки його про це ніхто не запитував, він злякався, в поліції був вперше. Чи надавав він будь-які поради ОСОБА_1 він не пам»ятає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що під час патрулювання в березні місяці 2018 року, точної дати він не пам»ятає, в с. Сатанівка на узбіччі дороги ними був помічений автомобіль. Під»їхавши до автомобіля водій ОСОБА_1 пояснив, що він керував автомобілем та не справився з керуванням, автомобіль знесло на узбіччя дороги. При спілкуванні з водієм було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп»яніння, а саме відчувався запах алкоголю з ротової порожнини, була нестійка хода. Вони запропонували водієві пройти освідування на предмет наявності в нього алкогольного сп»яніння. Водій погодився пройти огляд в медичному закладі. Після цього водієві було запропоновано проїхати у відділок поліції, для оформлення направлення. Вже у відділку поліції в присутності двох свідків водій відмовився проходити тест на алкоголь та відмовився проїхати в медичний заклад для освідування. Спочатку, на місці події ОСОБА_1 повідомляв, що саме він керував автомобілем, а потім, вже у відділку поліції, ОСОБА_1 змінив свої покази та повідомив, що він автомобілем не керував та не перебував в стані алкогольного сп»яніння. На запитання хто саме керував автомобілем, ОСОБА_1 відповіді не дав. На місці події та у відділку поліції будь-які особи не заявляли, що саме вони керували даним транспортним засобом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення, оцінюючи зібрані у справі докази, в їх сукупності в результаті повного, всестороннього та об»єктивного дослідження їх у судовому засіданні, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена доказами зібраними у встановленому законом порядку та виходить з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2.9. а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 із змінами і доповненнями, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Відповідно до п.8 Постанови КМ України від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

ОСОБА_1 не оспорює факту перебування ним в стані алкогольного сп»яніння 07 березня 2018 року о 20 годині в с. Сатанівка Монастирищенського району, про що свідчать його пояснення.

Щодо доказів наявності чи відсутності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 07.03.2018 року о 20 год.00 хв. в с. Сатанівка Монастирищенського району, суд приходить до наступних висновків.

Керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №058886 від 07.03.2018 року (а.с.1), показами свідка ОСОБА_4

Працівниками поліції в присутності двох свідків складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому належним чином зафіксовано дії водія та ознаки сп'яніння, а тому даний протокол є належним доказом по справі.

При оцінці доказів судом також враховується і факт відсутності оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції при складенні документів по даному факту, в тому числі щодо внесення неправдивих відомостей до них в судовому порядку.

Свідок ОСОБА_4 не підтверджує і не спростовує можливість керування автомобілем ВАЗ 21083 в с. Сатанівка ОСОБА_1 саме о 20 годині 07.03.2018 року, оскільки на час прибуття працівників поліції за місцем зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 не був. Однак, суд вважає, що покази свідка свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки свідок вказує на пояснення ОСОБА_1 у відділку поліції відповідно до яких останній повідомляв про те, що саме він керував автомобілем 07.03.2018 року о 20 годині в с. Сатанівка в подальшому змінивши свої покази. Доказів наявності заінтересованості свідка в результатах розгляду справи, наявності неприязнених стосунків з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, суду не надано.

Факт керування автомобілем ОСОБА_1 07.03.2018 року о 20 годині, також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та спростовується поясненнями ОСОБА_1, які, на думку суду, заінтересовані в розгляді справи, а саме: ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, ОСОБА_6, ОСОБА_8 - з метою уникнення відповідальності, якщо буде доведено неправомірність складення ними протоколу чи виконання службових обов»язків. Тому, при розгляді справи суд виходить із матеріалів справи.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_2, оскільки на думку суду свідок заінтересований в розгляді справи в силу дружніх стосунків з ОСОБА_1, його покази суперечать іншим доказам у справі та виходить з наступного.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2, показав суду, що він товаришує з ОСОБА_1 близько 6 років і саме він, 07.03.2018 року о 20 год. в с. Сатанівка керував автомобілем ВАЗ 21083, який належить ОСОБА_1

Разом з тим, свідок не зміг вказати суду об"єктивну причину не зазначення ним факту керування автомобілем працівникам поліції. При цьому свідок вказує, що був присутнім як на місці події так і в відділку поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що йому було відомо про те, який саме протокол складався відносно ОСОБА_1

Доказів того, що працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 чи свідка ОСОБА_2, перешкоджали їм в наданні пояснень, заперечень тощо суду не надано.

За даних обставин, суд вважає, що посилання свідка ОСОБА_2 на те, що він злякався, а тому не повідомив працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом, маючи можливість це зробити двічі, не може вважатися підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 також на місці події та у відділку поліції не вказав про те, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем. Не зазначив ОСОБА_1 відповідні факти і в протоколі про адміністративне правопорушення, від підпису в якому та наданні пояснень він взагалі відмовився.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, суд розцінює як захисну версію з метою уникнення відповідальності, оскільки таке спростовується вищевказаними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, пом»якшуючі та обтяжуючі обставини, притягується до адміністративної відповідальності вперше, суд вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Окрім цього, стягненню з ОСОБА_1 підлягає судовий збір, згідно ст. 40-1 КпАП України, яка передбачає, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 із змінами і доповненнями, Постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 352 (триста п»ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений добровільно не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а в разі оскарження постанови, не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно ст. 308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

В разі оскарження постанови, відповідно до ст.291 КпАП України, перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови, відповідно до ст. 301 КпАП України, перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Суддя Н.В. Мазай