Єдиний унікальний номер 725/6116/18
Номер провадження 3/725/3756/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Нестеренко Є.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Чернівецького відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, учня ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч.1 ст.185-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

03.11.2018 року інспектором поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 , 03.11.2018 року близько 09 год. 30 хв., в м. Чернівці на пл. Центральній здійснював порушення встановленого порядку проведення зборів, а саме завчасно не повідомив органи виконавчої влади Чернівецької міської ради, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-1 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Отже, диспозиція ч.1 ст.185-1 КУпАП є бланкетною, тобто вона містить назву складу адміністративного правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Для встановлення цього складу адміністративного правопорушення особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення повинна була зазначити окрім статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, ще й нормативний (підзаконних) акт, яким визначається порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (його номер, дату прийняття, назву органу який прийняв акт) а також статтю, частину, пункт який порушений особою стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, Європейський Суд з прав людини неодноразово розглядав справи громадян України, зокрема щодо адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-1 КУпАП.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11) від 11.07.2013 р. суд зазначив наступне:

П. 53. Суд зазначає, що заявника було засуджено до адміністративного арешту строком на три доби за статтями 185 та 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Положення останньої статті передбачають покарання за порушення порядку організації та проведення демонстрацій. Тому втручання мало основу в національному законодавстві. Суд не має підстав сумніватися в тому, що Кодекс був доступним. Тому залишається визначити, чи було застосування цього положення передбачуваним.

55. Суд також відзначає, що, як загально визнано, постанова Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» стосується тимчасового застосування законодавства Радянського Союзу, і досі парламентом України не було введено в дію жодного закону, який би регулював порядок проведення мирних демонстрацій, хоча статті 39 та 92 Конституції чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, тобто актом парламенту України. Хоча Суд погоджується з тим, що державі може знадобитися певний час для прийняття законодавчих актів протягом перехідного періоду, він не може погодитися з тим, що затримка у понад двадцять років є виправданою, особливо коли йдеться про таке фундаментальне право як свобода мирних зібрань. Таким чином, Суд доходить висновку, що втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не було встановлено законом.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Шмушкович проти України» (заява № 3276/10) від 14.02.2014 р. суд зазначив наступне:

П. 36. Втручання становитиме порушення статті 11 Конвенції, якщо воно не «встановлене законом», не переслідує одну або більше легітимних цілей за пунктом 2 та не є «необхідним в демократичному суспільстві» для досягнення таких цілей.

П. 37. Суд повторює, що вислів «встановлене законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість - за необхідності шляхом надання відповідної інформації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити його дія.

П. 38. Суд зазначає, що штраф було накладено на заявника за статтею 185-1 КАП, якою передбачається покарання за порушення порядку організації та проведення демонстрацій. Таким чином, втручання здійснювалось на основі національного законодавства. Доступність Кодексу не оскаржувалася і Суд не має підстав сумніватися у цьому. Тому залишається визначити, чи було це положення передбачуваним.

П. 39. Суд зазначає, що між сторонами провадження існує спір щодо того, чи існує в Україні будь-який законодавчий акт, що передбачає «порядок», зазначений у статті 185-1 КАП. Уряд стверджував, що «порядок» був передбачений Указом 1988 року, тоді як заявник стверджував, що цей законодавчий акт колишнього СРСР більше не є чинним та не підлягає застосуванню в Україні, оскільки він суперечить Конституції.

П. 41. Дійшовши висновку, що втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не передбачалося законом, Суду не потрібно зясовувати, чи було виконано інші дві вимоги (легітимна ціль та необхідність втручання), визначені пунктом 2 статті 11 Конвенції.

П. 42. Відповідно було порушення статті 11 Конвенції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких підстав в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 287 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко