АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/142/18 Справа № 695/2534/17 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 124 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_4, адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2018 року, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 38 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення БР № 052690 від 31.08.2017 р. ОСОБА_3, 25.08.2017 року о 18.15 год. на автодорозі ЗолотоношаЧорнобай керував автомобілем «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, згідно з протоколом Золотоніської ЦРЛ № 249 ступінь спяніння складає 1,22 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення БР № 052689 від 31.08.2017 р. ОСОБА_3 25.08.2017 року о 18.15 год. на автодорозі ЗолотоношаЧорнобай, керуючи автомобілем «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, при виїзді з другорядної дороги на головну не дав перевагу в русі автомобілю «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого виникло зіткнення та пошкодження автомобілів, чим спричинено матеріальні збитки.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_3 закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративних стягнень, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2018 року та постановити нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана постанова є незаконною, у звязку з порушенням діючого законодавства. Судом першої інстанції в порушення ст. 280 КУпАП в резолютивній частині постанови не вирішено питання щодо визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Це вказує про порушення права апелянта на отримання відшкодування шкоди, завданої ДТП, в частині отримання страхового відшкодування, оскільки без встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, страхова виплата на ремонт його автомобіля не буде здійснена.

Також вказує, що місцевий суд проігнорував висновок Київського апеляційного адміністративного суду, викладений в постанові від 04 грудня 2017 року, про те, що автомобілем «Рено Логан» керував ОСОБА_3 та вчинив ДТП з автомобілем апелянта.

Зазначає, що факт того, що за кермом автомобіля «Рено Логан» під час ДТП був саме ОСОБА_3 підтверджується поясненнями останнього, показами свідків та записом відео фіксації з відео реєстратора одного зі свідків ДТП. Однак суд першої інстанції, стверджує апелянт, взагалі не досліджував матеріали справи.

На апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_3 подав відзив, в якому просить відхилити апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4, а постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2018 року залишити без змін. Вказує, що наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а не після його закінчення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. Зазначає, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про необхідність дотримання вимог чинного законодавства та з метою захисту прав людини закрито провадження у справі, у зв'язку зі спливом строку давності.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник, адвокат ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу потерпілого з мотивів, які в ній наведені. Просили скасувати оскаржувану постанову і постановити нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вбачаючи постанову місцевого суду законною та обґрунтованою. ОСОБА_3 стверджував, що за кермом автомобіля під час ДТП був не він, а його дружина.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Вважаю, що постанова суду першої інстанції указаним вище вимогам не відповідає. Суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією місцевого суду про те, що зі спливом строку давності накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП втрачається процесуальна можливість встановлення факту винуватості особи у вчиненні правопорушення. Суд апеляційної інстанції виходить з того, що висунуте особі публічне обвинувачення в ході його судового розгляду по суті повинне отримати своє логічне завершення, тобто має бути встановлений факт винуватості чи не винуватості особи у вчиненні поставленого їй у вину правопорушення. З огляду на це, оскаржувана постанова має бути скасована з ухваленням нової постанови за наслідками детального і ґрунтованого дослідження доказів в судовому засіданні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП є обґрунтованим.

Зокрема, факт керування автомобілем «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, під час ДТП саме ОСОБА_3 підтверджується не лише даними чинної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року (а.с. 241), але й даними переглянутого у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відео з реєстратора автомобіля одного зі свідків ДТП, на якому чітко видно, що одразу після ДТП з дверцят водія автомобіля «Рено Логан» виходить саме ОСОБА_3

Факт перебування ОСОБА_3 на час ДТП у стані алкогольного спяніння належно підтверджується даними дослідженого у судовому засіданні протоколу № 249 від 25 серпня 2017 року Золотоніської ЦРЛ, згідно з яким лікарем встановлено у ОСОБА_3 С стан алкогольного спяніння в розмірі 1, 22 проміле.

Факт того, що наслідки ДТП були спричинені порушенням з боку водія ОСОБА_3 п. 16.11 ПДР України (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), належно підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 (а.с. 3), ОСОБА_8 (а.с. 4), які не є учасниками ДТП; даними схеми ДТП (а.с. 100), з яких слідує, що автомобіль «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі.

Доводи ОСОБА_3 про те, що не він був за кермом автомобіля під час ДТП, суддя апеляційного суду оцінює критично, вбачаючи їх спробою уникнення відповідальності за свої дії. Тому суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні поставлених йому увину правопорушень. Однак, оскільки з часу вчинення правопорушень минув строк понад три місяці, накладення адміністративних стягнень вже є неможливим.

Керуючись ст. 245, 247, 280, 289 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, закривши провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко