Номер провадження: 33/785/614/18
Номер справи місцевого суду: 500/602/18
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Грідіна Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.07.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Грідіна Н.В., з участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючого посаду заступника начальника 3-ї прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
ВСТАНОВИВ:

В постанові суду першої інстанції зазначено, що в провадження суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №199877 від 05.02.2018 року відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, в якому зазначено, що 29.12.2017 року, о 11:00 год., ОСОБА_1 відмовився від виконання законних вимог начальника в умовах особливого періоду.
В резолютивній частині постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-10 КУпАП, та, відповідно до ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, посилаючись на те, що постанова винесена з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною і необґрунтованою.
Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ст. 172-10 КУпАП передбачена відповідальність військовослужбовців за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Згідно п. 15 Положення про прикордонну комендатуру швидкого реагування ДПС України, затвердженого наказом МВС України від 23.03.2016 року за №190, тільки коменданту комендатури надані повноваження віддавати накази і визначати завдання з усіх питань підпорядкованому особовому складу, зокрема, згідно вимог п.9 Положення, через своїх заступників, штаб та керівників структурних підрозділів.
Він має військове звання підполковника, проходить службу на посаді заступника начальника третьої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування.
Згідно ст. 16 Статуту ВС ЗСУ та своєї посадової інструкції він зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, тобто які стосуються роботи з особовим складом третьої прикордонної застави.
Згідно ст. 17 Статуту ВС ЗСУ додаткові завдання на військовослужбовця можуть покладатися законами або виданими на їх виконання нормативними актами.
29.12.2017 року, за резолюцією заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_2 , він отримав завдання щодо проведення занять, з подальшим узагальненням та підготовкою донесення про їх виконання, з персоналом всього Ізмаїльського прикордонного загону, що виходило за межі його посадової інструкції, яка передбачає роботу тільки з особовим складом третьої прикордонної застави.
Згідно п. 15 Положення про прикордонну комендатуру швидкого реагування ДПС України, затвердженого наказом МВС України від 23.03.2016 року за №190, тільки
Він звернувся з рапортом до підполковника ОСОБА_2 про неможливість виконання наказу останнього про проведення занять з персоналом всього Ізмаїльського прикордонного загону, оскільки це не передбачено Статутом та його посадовою інструкцією, а також з урахуванням того, що, згідно п.п.9, 15 Положення про прикордонну комендатуру швидкого реагування ДПС України, затвердженого наказом МВС України від 23.03.2016 року за №190, тільки комендант комендатури ОСОБА_3 наділений повноваженнями віддавати накази і визначати завдання з усіх питань підпорядкованому особовому складу, в тому числі через своїх заступників, штаб та керівників структурних підрозділів. Однак, комендант комендатури ОСОБА_3 зазначеного завдання йому не надавав, а також не надавав наказу своєму заступнику начальнику штабу прикордонної комендатури швидкого реагування підполковнику ОСОБА_2 про проведення заступником начальника третьої прикордонної застави занять з персоналом всього Ізмаїльського прикордонного загону.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку зазначеним обставинам, доказам та нормативним актам, в зв`язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку про наявність в його діях складу інкримінованого правопорушення.
Також апелянт посилається на невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення, недотримання судом вимог закону щодо повідомлення його про розгляд справи в суді та надання строку для підготовки до судового засідання.
Заслухавши доповідача, ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення та винність особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно вимог ст. 283 КУпАП, яке регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та прийняте у справі рішення.
Разом з тим, з оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що в ній відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи, а містяться тільки посилання на обставини, встановлені в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.02.2018 року.
Крім того, в зазначеному протоколі ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, а саме відмова від виконання законних вимог командира (начальника), однак в резолютивній частині оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-10 КУпАП.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були встановлені обставини за протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №199877 від 05.02.2018 року відносно ОСОБА_1 , а саме не були встановлені обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.2 ст.172-10 КУпАП, як передбачено ст. 280 КУпАП.
При прийнятті у справі рішення був зазначений нормативний акт, який не передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, що інкримінувалося ОСОБА_1 .
На підставі наведеного вважаю, що зазначені порушення вимог законодавства є беззаперечною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, згідно вимог ст.ст. 280, 283 КУпАП, встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення в постанові суду за протоколом про адміністративне правопорушення є виключною компетенцією суду першої інстанції.
Однак, оскільки, в даному випадку, ці обставини в оскаржуваній постанові встановлені не були, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглянути справу, тобто перевірити ці обставини, після скасування постанови суду першої інстанції.
При цьому, згідно зазначеної норми закону, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, які були в повному обсязі дослідженні в судовому засіданні.
При таких обставинах, керуючись ст. 294 КУпАП, вважаю, апеляційна скарга має бути задоволена з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , так як в оскаржуваному судовому рішенні подія та склад адміністративного правопорушення в діях останнього встановлені не були, апеляційний суд позбавлений повноважень переглянути обставини, встановлення яких є виключною компетенцією суду першої інстанції.
Керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-10 КУпАП, та, відповідно до ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження, скасувати, провадження по справі на підставі п.1 ч.1 т. 247 КупАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови буде оголошений 06.08.2018 року.

Суддя апеляційного суду

Одеської області /підпис/ Н.В.Грідіна

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Одеської області Н.В.Грідіна