Справа № 431/233/18
Провадження № 33/782/45/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» березня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В.

при секретарі судового засідання - Магомедова Ш.Х.

за участю прокурора - Сухіна Д.В.

захисника - Вовк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Вовк В.В. в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с.Піщане Старобільського району Луганської області, громадянки України, яка працює головним спеціалістом відділу житлово - комунального господарства Старобільської районної державної адміністрації, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

по справі про адміністративне правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Старобільського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року гр-ку ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі - 352,40 грн.

Згідно постанови суду ОСОБА_3, будучи головним спеціалістом відділу житлово-комунального господарства Старобільської районної державної адміністрації відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст.172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушенні вимог ч.2 ст.52 вказаного Закону, у продовж часу з 00 годин 00 хвилин 01.04.2017 року по 23 годину 59 хвилин 10.04.2017 року, після придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року - 80 000 грн., без поважних причин, письмово не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, зокрема про придбання квартири у гр. ОСОБА_4, вартість якої становить 156 000 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокатом Вовк В.В. в інтересах ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій захисник вказує на незаконність судового рішення та в обгрунтування своїх доводів зазначає, що у досудових поясненнях ОСОБА_3 є інформація про те, що вона розрахувалася за квартиру 11 жовтня 2017 року, в той же день вона надіслала декларацію в НАЗК. Вона вважала, що поки не заплатила за квартиру, то права власності у неї нема. Також ОСОБА_3 не заперечує тих обставин, як з'ясувалося, що вона дійсно несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у її майновому стані. Однак, на думку апелянта, дії ОСОБА_3 були ненавмисними та у неї був відсутній прямий умисел на вчинення вказаних дій, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності, у зв'язку з відсутністю вини.

При цьому захисник у своїй скарзі зазначає, що всупереч ст.ст.251, 252 КУпАП, ні працівником поліції, ні судом не був опитаний продавець квартири (коли він отримав гроші за квартиру) та не була дана оцінка цієї складової.

Захисник, посилаючись на положення ст.ст.10,11 КУпАП, вважає, що, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст.1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

На думку захисника, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, є формальним, і обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Отже, як вважає апелянт, особа повинна мати певний умисел на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, у звязку з чим орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Крім того, апелянт у своїй скарзі зазначає, що в інформаційному листі судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, від 22 травня 2017 року, зазначено, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Однак, на думку захисника, органом, який склав протокол, не надано будь-яких доказів про наявність в діях ОСОБА_3 умислу, направленого на порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції».

Також апелянт вважає, що про відсутність умислу у ОСОБА_3 на вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, свідчить те, що 11.10.2017 року після передачі грошей за квартиру продавцю ОСОБА_3, в той же день, письмово повідомила НАЗК України про суттєві зміни у майновому стані шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином апелянт вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутня вина, як одна із складових елементів адміністративного правопорушення, і надані працівниками поліції докази не свідчать про те, що вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП., а тому просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Старобільського районного суду Луганської області від 19.01.2018р., та в обгрунтування своїх доводів зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_3 присутня не була - розгляд справи було відкладено, у неї відібрали заяву про розгляд справи в ії відсутність, хоча розглянули справу в той же день. Про прийняте рішення її ніхто не повідомив. Про судове рішення їй стало відомо по телефону від працівників держадміністрації у зв'язку з її майбутнім звільненням, тобто фактично з рішенням суду та матеріалами справи ОСОБА_3 була ознайомлена лише 28.02.2018р., про що свідчить розписка представника, яка знаходиться в матеріалах справи. Тому захисник вважає, що термін апеляційного оскарження вона пропустила з поважних причин.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила, що відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення адвоката Вовк В.В. на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Перевіряючи доводи клопотання захисника Вовк В.В. про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та необхідності його поновлення апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником…протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Перевіркою матеріалів адміністративної справи встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи на 19 січня 2018 року, але в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, тому постанова суду від 19 січня 2018 року винесена без участі особи, яка притягається до відповідальності. Підтверджень того, що ОСОБА_5 своєчасно отримала копію постанови суду, у справі відсутні. Проте, як свідчать матеріали справи, 26 лютого 2018 року адвокат Вовк В.В., як захисник ОСОБА_3, звернувся до суду із заявою про надання інформації щодо результатів розгляду справи, про ознайомлення з матеріалами справи та здійснення її фотографування. Сама апеляційна скарга захисником в інтересах ОСОБА_3 подана до місцевого суду 02 березня 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску ним строку на апеляційне скарження та вважає за можливе поновити цей строк.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 252, 280, 283 КпАП України при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, підлягають з'ясуванню питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Мотивуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, підтверджується дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи, а саме: протоколом від 17 січня 2018 року №37 про вчинення адміністративного правопорушення; копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; витягом з Єдиного Державного Реєстру Декларацій; копією розпорядження голови районної державної адміністрації від 26 квітня 2011 року №52-к «Про призначення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства"; копією тексту присяги ОСОБА_3; копією попередження ОСОБА_3 про спеціальні обмеження, встановлені Закон України «Про боротьбу з корупцією»; копією витягу з розпорядження голови районної державної адміністрації про присвоєння рангів державних службовців; копією посадової інструкції; письмовими поясненнями ОСОБА_3 та її письмовою заявою; копією договору купівлі продажу від 31 березня 2017 року квартири, де покупцем зазначена ОСОБА_3; копією витягу з державного реєстру речових прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст.172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в період часу з 00 годин 00 хвилин 01.04.2017 року по 23 годину 59 хвилин 10.04.2017 року, після придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року - 80000 грн., без поважних причин, письмово не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, зокрема про придбання квартири у гр. ОСОБА_4, вартість якої становить 156000 грн., тобто вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд виходячи з наступного.

Як зазначено у диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно примітки до даної норми закону суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року

№ 1700-VII зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За змістом частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" декларуванню за цим Законом підлягають особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Зокрема, пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" передбачає, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є - державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

За матеріалами справи ОСОБА_3 згідно розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації Луганської області від 26 квітня 2011 року №52-к займає посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства" (а.с.23), за посадовою інструкцією у своїй роботі керується, зокрема, Законами України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції» (а.с.27-31), має восьмий ранг державного службовця (а.с.26), склала присягу державного службовця (а.с.24) та була попереджена про спеціальні обмеження встановлені Законами України «Про державну службу» і «Про боротьбу з корупцією» (а.с.25), а також внесена до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.10), тобто згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, а отже і за ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.43-45), остання придбала нерухоме майно, вартість якої становить 156 000 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року - 80 000 грн. та саме з 31.03.2017 року набула право власності на придбане нерухоме майно, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.46-47). За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме 31.03.2017 року у ОСОБА_3 відбулися суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до вимог ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції" у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Отже, набуваючи 31.03.2017 року право власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 повинна була протягом десяти днів, тобто у продовж часу з 00 годин 00 хвилин 01.04.2017 року по 23 годину 59 хвилин 10.04.2017 року повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування. Однак, як свідчить наданий НАЗК витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (а.с.15-20), відповідну декларацію про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_3 подана до Національної агенції лише 11 жовтня 2017 року.

За таких обставин апеляційній суд не може погодитись з доводами захисника про те, що ОСОБА_3 своєчасно, тобто, з моменту проведення 11 жовтня 2017 року фактичного розрахунку за придбане нерухоме майно з продавцем ОСОБА_4, повідомила НАЗК про суттєві зміни в своєму майновому стані. Під час апеляційного розгляду захисник визнав той факт, що ОСОБА_3 дійсно несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни в її майновому стані, які сталися саме 31.03.2017 року з дня оформлення нею договору купівлі-продажу нерухомого майна, але наполягав, що на думку ОСОБА_3 вона повинна була подати декларацію про суттєві зміни в майновому стані до Національної агенції лише після фактичної сплати нею продавцю вартості придбаної квартири та що вона зробила 11 жовтня 2017 року.

Апеляційний суд також не може погодитись з доводами захисника про відсутність в діях ОСОБА_3 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, оскільки з об'єктивної сторони вказане правопорушення має формальний склад, тобто законодавець встановив відповідальність спеціального суб'єкта безпосередньо за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, незалежно від наявності у особи такого умислу.

Як зазначено в положеннях ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про підвищення кваліфікації (а.с.34) свідчить про те, що ОСОБА_3 04 жовтня 2016 року закінчила короткострокові курси підвищення кваліфікації з питань запобігання корупції для державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування. Тому ОСОБА_3 повинна була знати та виконувати вимоги Закону України "Про запобігання корупції", зокрема вимоги ч.2 ст.52 щодо своєчасності повідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

При цьому апеляційний суд вважає безпідставним посилання захисника на інформаційний лист ВССУ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією», оскільки у ньому йде мова про необхідність встановлення прямого чи непрямого умислу виключно для встановлення суб'єктивної сторони при вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд дійшов висновку, що викладені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за ч.2 ст.172-6 КУпАП, є безпідставними та спростовуються наявними у справі, перевіреними та належним чином оціненими судом доказами.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає - 1700 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33-35 КУпАП, а також підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Відповідно до положень ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги захисника Вовк В.В. безпідставними, які задоволенню не підлягають, а постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року вважає законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Вовк Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО