ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/2163/18
провадження № 3/201/849/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрована та мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Фурманова (ОСОБА_2), буд.8 кв.21, працює головним бухгалтером Комунального закладу «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро»

за ч.1 ст.41 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2018 року інспектором праці ОСОБА_3 складено протокол №16/4.1-7 про адміністративне правопорушення щодо вчинення головним бухгалтером Комунального закладу «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Відповідно до цього протоколу ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що протягом 2014-2016 років директору Комунального закладу «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» ОСОБА_4 було нараховано та виплачено премії у загальному розмірі 224274,64 грн., в той час як органом управління цього Закладу - Департаментом освіти і науки Дніпропетровської обласної ради за цей період було видано накази щодо розміру преміювання цієї посадової особи на загальну суму 73629,14 грн. Зазначене є порушенням вимог п.52 Інструкції №102, п.3.8 «Положення про преміювання за підсумками роботи та надання матеріальної допомоги», яке є додатком до колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом Закладу, та не відповідає вимогам ст.98 КЗпП України. ОСОБА_2 того, в Закладі наявні накази №3с від 14.01.2004 щодо покладення обовязків директора підготовчих курсів (0,5 штатних одиниць) та викладення предмету хімія на ОСОБА_4, та №8-с від 01.02.2005 про прийняття на посаду головного бухгалтера підготовчих курсів на 0,5 ставки, що не відповідає вимогам п.4 Наказу №43 про заборону роботи за сумісництвом керівному складу державних Закладів, та є порушенням ст.98 КЗпП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила звільнити її від покарання та закрити справу у звязку із спливом строків давності, про що також надала до суду письмову заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

В даному випадку судом встановлено, що період часу стосовно діянь, про які йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення №16/4.1-7 від 14.02.2018, та які інкримінуються ОСОБА_1 за провину, мали місце у 2004-2005 та у 2014-2016 роках.

Водночас, згідно п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

В даному випадку, правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1, не має ознак триваючого, тому на теперішній час, строк накладення стягнення збіг.

При цьому слід враховувати, що відповідно до наведених положень КУпАП, закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Приписи ст.247 КУпАП мають імперативний характер і вказують на те, що суд повинен лише закрити провадження, та не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Отже, після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності, з чого випливає наявність підстав вважати, що в такому випадку відсутня необхідність з'ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи та відображати це в постанові про закриття провадження у справі.

Доходячи до такого висновку, суд враховує й усталену практику Європейського Суду з прав людини з цього приводу, зокрема, пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «ОСОБА_5 проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Враховуючи обставини, з приводу яких відносно ОСОБА_1 був складений відповідний протокол, слід дійти висновку, що через сплив строку накладення адміністративного стягнення за його вчинення на момент розгляду справи, провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.38, ч.7 ст.247, ст.ст.283- 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У відповідність до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя