АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/179/18 Номер провадження 33/786/281/18Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О. В. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області Рябішин А.О., з секретарем судового засідання Журою Н.Л., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника в/ч Шевченка О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2018 року ,-

в с т а н о в и в:
Постановою судді Київського районного суду м. Полтави:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, військова частина НОМЕР_1 , стрілець роти охорони батальйону охорони, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3655 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 грн.40 коп.

Згідно з постановою, 14 грудня 2017 року ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби був виявлений працівниками медичної служби з ознаками перебування в стані наркотичного сп`яніння.

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляції вказує, що суддя формально і поверхнево розглянув справу. ОСОБА_1 просить врахувати його скрутне матеріальне становище та наявність у нього на утриманні батьків-пенсіонерів.

Заслухавши апелянта, який підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити, представника військової частини, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне , всебічне , повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.
Вказані вимоги закону суддею місцевого суду виконані в повному обсязі .
Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП , суддя суду першої інстанції правильно послався на протокол про військове адміністративне правопорушення № 1 від 03.01.2018 року, медичний висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 14.12.2017 року, рапорт начальника медичного пункту в/ч НОМЕР_1 , пояснення ОСОБА_1 та інші досліджені в судовому засіданні суду докази. Вказані докази є досить вагомими у питанні доведення винуватості ОСОБА_1 та узгоджуються між собою.
Доводи апеляції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є непереконливими.
Так, за нормативним визначенням ч.1 ст.172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до ч.3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду .
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинявся.
Виходячи з наведеного, висновок судді місцевого суду про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП є цілком вірним і відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, приходжу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, адміністративне стягнення на останнього було накладено виключно в межах, встановлених санкцією даної норми закону з урахуванням положень ст.33 КУпАП, а тому твердження апеляційної скарги щодо неповноти та необ`єктивності судового розгляду справи є необґрунтованими.
При розгляді справи суддею місцевого суду порушень ст.ст.279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, у зв`язку з чим постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - без задоволення.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2018 року щодо нього без змін.
Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Полтавської області А.О. Рябішин