Провадження № 3/761/560/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч Віталій Михайлович, за участі секретаря судового засідання Філь В.В., прокурора Кіча О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гр. ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши справу, у якій

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з вищою освітою, директор Політичного департаменту Міністерства закордонних справ України, перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, зареєстрований та фактично проживає за адресою - АДРЕСА_1,

обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.12.2017 № 202 гр. ОСОБА_1, обіймаючи посаду директора Політичного департаменту Міністерства закордонних справ України, будучи відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, у порушення ч. 2 ст. 52 Закону у встановлений законом термін не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані після набуття 01.09.2016 у власність автомобіля «Honda CR-V», вартістю 372 381, 04 грн., що перевищує 68 900 грн., тобто 50 розмірів мінімальних заробітних плат за станом на 01.01.2016.

Вказані дії ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим відділу протидії корупції управління оперативних розробок Департаменту захисту економіки Національної поліції України Вакулюком А.П. кваліфіковані за ч. 2 ст. 1726 КУпАП.

Під час розгляду справи гр. ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, суду пояснив, що з 1997 року по теперішній час перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_4 У травні 2011 року їх сім'я придбала автомобіль «Honda CR-V», 2011 року випуску. За згодою подружжя вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_1 вписаний до свідоцтва про реєстрацію автомобіля як особа, яка має право керування останнім. Отже, автомобіль відповідно до положень Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

Крім того, ОСОБА_1 як державний службовець щорічно зазначав вказаний транспортний засіб у відповідних деклараціях, відображаючи його як власність дружини відповідно до свідоцтва про реєстрацію.

У зв'язку з необхідністю придбання сім'єю іншого автомобіля між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований) 01.09.2016 укладений договір дарування, згідно з яким обдарований отримав у дар від дарувальника згаданий транспортний засіб.

Оскільки вказаний правочин, на думку особи, яка притягається до відповідальності, не призвів до фактичної зімни його майнового стану, ОСОБА_1 наполягав на відсутності у нього обов'язку подавати відповідну декларацію.

Прокурор Кіч О.М. вбачав у діянні ОСОБА_1 склад адміністративного проступку, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП, однак просив провадження закрити через закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Суддя, заслухавши доводи гр. ОСОБА_1, його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

ОСОБА_1 наказом т.в.о. міністра МЗС України від 01.04.2016 № 605ос призначений на посаду директора Політичного департаменту МЗС України, вказана посада відноситься до категорії «Б» державних службовців.

Статтею 1 Закону України «Про дипломатичну службу» визначено, що дипломатичною службою України є професійна діяльність громадян України, спрямована на практичну реалізацію зовнішньої політики України, захист національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном. Дипломатичним працівником є державний службовець, який виконує дипломатичні або консульські функції в Україні чи за кордоном та має відповідний дипломатичний ранг.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 має дипломатичний ранг Надзвичайного та Повноважного Посланника другого класу.

Відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, є з поміж інших службові та посадові особи дипломатичної служби.

Вказане свідчить, що гр. ОСОБА_1 є суб'єктом адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Згідно з Рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року службовими особами, які станом на 01.09.2016 чи пізніше цієї дати займають відповідальне та особливо відповідальне становище, мають подаватися повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону.

У силу ч. 2 ст. 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, зокрема, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це НАЗК.

Згідно з Договором дарування транспортного засобу від 01.09.2016 (далі - Договір) ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 автомобіль «Honda CR-V», 2011 року випуску. У п.10 Договору його сторони зазначили, що вказаний транспортний засіб є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий ними у період зареєстрованого шлюбу. Вартість автомобіля згідно з п. 4 Договору визначена у сумі 372 381, 04 грн.

Неповідомлення НАЗК у передбаченому законодавством порядку про суттєву зміну майнового стану утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1726 КУпАП.

Надаючи оцінку доводам гр. ОСОБА_1, суддя враховує, що згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є спільна власність двох чи більше осіб, у яких не визначені частки кожної з них. Співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Наведене є наслідком того, що у спільній сумісній власності частки співвласників не визначені, тому вони не мають конкретизованих повноважень щодо тієї чи іншої частини сумісної власності.

Отже, ознакою спільної сумісної власності є відсутність встановлених ідеальних часток кожного із співвласників, що давало б можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею.

Частина 3 статті 368 ЦК передбачає презумпцію режиму спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24.05.2017у справі № 6-843цс17 за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, через що один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, яке одержано за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 3 статті 61 СК України кореспондує з ч. 4 ст. 65 СК, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Враховуючи, що оформлене за ОСОБА_1 у результаті укладання Договору майно фактично залишилося у власності подружжя, крім того, майно як і раніше використовується в інтересах сім'ї, відсутні достатні підстави для висновку, що ОСОБА_1 тим самим якимсь чином реально змінив своє майнове становище.

Судом також взято до уваги, що передбачений ч. 2 ст. 52 Закону обов'язок є додатковим заходом здійснення фінансового контролю, спрямованого на з'ясування фактичної зміни у майновому стані суб'єкта декларування. Тобто обов'язок подання декларації утворюється у разі реальної суттєвої зміни у майновому стані, яка полягає у можливості використання відповідного доходу для задоволення власних потреб суб'єктом декларування.

У той же час, сукупність наведених вище обставин виключає можливість із впевненістю, достатньою для визнання особи винуватою, стверджувати, що внаслідок укладання договору дарування ОСОБА_1 фактично змінив свій майновий стан, тобто набув право на майно, щодо якого раніше не мав необхідних правомочностей.

Досліджуючи питання правильності зазначеної у Договорі вартості автомобіля «Honda CR-V», суддя бере до уваги, що оцінка майна є результатом застосування Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів (затв. постановою КМУ від 18.02.2016 № 66), метою цієї оцінки є визначення вартості для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком. Отже, вказана у Договорі ціна не є тотожною реальній ринковій вартості цього транспортного засобу, однак матеріали справи не містять даних про справжню ціну автомобіля. Крім того, у результаті укладеного між подружжям правочину до ОСОБА_1 перейшла лише та частка, яка у спільному сумісному майні подружжя належала ОСОБА_4

Наведене унеможливлює встановлення того, що реальна ринкова вартість набутого ОСОБА_1 майна перевищує встановлену Законом граничну суму у розмірі 68 900 грн.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.1726 КУпАП утворює неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб'єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу (прямого чи непрямого), тобто відповідальність настає у разі, коли особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала мету приховати інформацію про суттєві зміни свого майнового стану. Мотивом таких дій є переслідування своїх особистих інтересів або інтересів інших осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У силу вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно тоді, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що обов'язковим елементом суб'єктивної сторони правопорушення за ч. 2 ст. 1726 КУпАП є умисел, тобто намір суб'єкта декларування не здійснювати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Водночас викладені вище обставини свідчать про значні суперечності щодо обов'язку особи, яка притягається до відповідальності, повідомляти про зміну майнового стану, що, у свою чергу, виключає наявність у ОСОБА_1 умислу на неподання відповідної декларації.

Наслідком зазначеного є висновок про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1726 КУпАП.

У силу ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 1726, 247 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1726 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події та складу зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч