Справа № 158/348/18 Провадження №33/773/188/18 Суддя в 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Категорія:ч.2 ст. 130 КУпАП Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Лівандовська-Кочура Т.В., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 1 200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він повторно протягом року, 17 січня 2018 року о 01 год. 10 хв. по вул. Першотравневій, в с. Дерно, Ківерцівського району, Волинської області керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати. Вважає, що рішення суду прийняте без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані та досліджені у справі докази не є достатніми для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які могли підтвердили той факт, що він не заперечував проти проходження огляду для виначення стану алкогольного сп'яніння в наркодиспансері. Вважає, що позбавлення права керування транспортним засобом на три роки є надто суворим покаранням щодо нього, оскільки з вересня 2017 року офіційно не працює, що позбавить його можливості працевлаштуватись.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2, який скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просив її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що при розгляді справи суддя з'ясував всі обставини справи, дослідив наявні у ній докази, давши їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 повторно протягом року керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння і в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 037786 від 17 січня 2018 року (а.с.2), результатом алкотестеру Drager від 17 січня 2018 року (а.с.3), письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 та правопорушника ОСОБА_5 (а.с.5-6).

Посилання ОСОБА_2 про те, що свідок ОСОБА_3 може підтвердити той факт, що він погоджувався їхати в наркодиспансер для проведеня огляду на стан алкогольного сп'яніння, апеляційний суд не бере до уваги.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_3, наявних в матеріалах справи, вбачається, що він бачив, як ОСОБА_5 вживав біля магазину алкогольні напої, після чого сів в прибаркований автомобіль марки «Мерседес-Бенц» та почав рух. ОСОБА_3 образу зателефонував до поліції, а через деякий час під'їхав патрульний автомобіль та зупинив правопорушника.

Суд першої інстанції вірно врахував показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що отримали повідомлення про те, що на перехресті в с.Дерно, Ківерцівського району чоловік вживав спиртні напої, після чого сів за кермо автомобіля та поїхав. Після зупинення транспортного засобу було встановлено, що за його кермом перебував ОСОБА_2, який добровільно продув алкотестер Drager, власноруч написав пояснення, в яких вказав про вживання спиртних напоїв напередодні.

Доводи апелянта про те, що суд при винесенні рішення послався на показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є працівниками поліції та зацікавленими особами, а їх свідчення не можуть бути об'єктивними, не заслуговують на увагу суду.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час дачі показань в судовому засіданні, у відповідності до ст.ст. 384,385 КК України, були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненою правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, шо пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки, повторно протягом року вчинив грубе, суспільно-небезпечне порушення ПДР, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що свідчить про свідоме грубе порушення ПДР.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, правильно врахував зазначені обставини, тому обґрунтовано призначив ОСОБА_2 адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, підстав для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 апеляційний суд не знаходить.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2018 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя