АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Крот С.І., ознайомившись з апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

встановила:

Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, пов`язаного з корупцією та накладення адміністративного стягнення.

Суддя апеляційної інстанції, ознайомившись з даною апеляційною скаргою, вважає за неможливе прийняти її до апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Прокурора як суб`єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26 жовтня 2014 року.

Згідно із змінами до ст. 294 КУпАП (нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 року № 1952-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 7 цього Кодексу прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 року) кореспондуються з положенням Закону України "Про прокуратуру" в редакції цього ж Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року), згідно з якими однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку. Таким чином, до вказаного моменту, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення "Щокін проти України").

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, та, відповідно, не застосовано заходів примусового характеру, пов`язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, тому права на її оскарження не на користь особи, за чинним законодавством прокурор не має.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, враховуючи вказані обставини і вимоги закону, вважаю необхідним повернути апеляційну скаргу прокурору, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст.ст. 7, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подану на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року, якою провадження по справі за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, повернути з усіма доданими до неї матеріалами вказаному прокурору як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області С. І. Крот