Справа № 127/4148/18
Провадження № 3/127/1254/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2018 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вишар І.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Водій ОСОБА_1 18.02.2018 року о 01 год. 00 хв. в м.Вінниці по вул. Соборній біля будинку №96, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився в повному обсязі в присутності лікаря-нарколога в КЗ ВОНД «Соціотерапія».

В судові засідання, призначені на 20.03.2018 року, 05.04.2018 року та 27.04.2018 року правопорушник не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, що підтверджується рекомендованими поштовими відправленнями, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1

Відповідно до положень ст.ст. 128, 131 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема день вручення судової повістки під розписку; у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, п. 4 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. зазначає, що ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З матеріалів справи вбачається, що вина правопорушника ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №408585 від 18.02.2018 року, рапортами працівників поліції, висновком КЗ ВОНД «Соціотерапія» №447 від 18.02.2018 року та довідкою поліції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_1, є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, обставин, що помякшують чи обтяжують відповідальність правопорушника судом не встановлено, вказаним правопорушенням не заподіяно майнової шкоди.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобіганню вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Враховую вищевикладене, керуючись ст. 33, ч.1 ст.130, 280 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Визнати винним ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в сумі 352,40 грн. на користь держави.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти діб з моменту її винесення.

Суддя