Справа № 140/2440/17
Провадження № 33/772/35/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Нешик Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 р. м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Нешик Р.І., розглянувши апеляційну скаргу на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27.11.2017 року, якою,-

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого міським головою Немирівської міської ОСОБА_3 Вінницької області,

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.212-3 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 200 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 320 гривень судового збору.

в с т а н о в и л а :

13 вересня 2017 року уповноваженою особою Секретаріату Верховної ОСОБА_3 України з прав людини за скаргою ОСОБА_4 відносно міського голови Немирівської міської ради ОСОБА_2 був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.4 ст.212-3 КУпАП, а саме, за обмеження доступу до інформації або віднесення інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом та направлений даний протокол для розгляду в місцевий суд.

В процесі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення було встановлено, що заявник ОСОБА_4 звернувся до міського голови із запитом про надання йому копії договору від 29.06.2017 укладеного між Немирівською міською ОСОБА_3 та ФОП «ОСОБА_5М.», а також акту виконаних робіт до цього договору.

Листом за підписом міського голови ОСОБА_2 від 14.07.2017 ОСОБА_4 було відмовлено в наданні копій документів, із посиланням, що дана інформація не підпадає під публічну та становить комерційну таємницю.

Лише після втручання Керівника Секректаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини листом від 05.09.2017 право потерпілого було поновлено, йому була дана позитивна відповідь на його запит.

При розгляді даної адміністративної справи суд керувався роз`ясненнями п.1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», згідно якої публічною є вся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів, що владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими до виконання.

Комерційна таємниця в розумінні ст.8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не належить до таємної, тому обмеження в її доступі суперечило ст.6 даного Закону.

Місцевий суд визнав, що міський голова ОСОБА_2 необґрунтовано відмовив ОСОБА_4 в запиті, визнавши таку інформацію з обмеженим доступом, що не відповідало Законам України «Про доступ до публічної інформації» та «Про захист персональних даних», за що притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.212-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі зі змінами ставилось питання про скасування даної постанови суду, посилаючись на порушення норм ст.268 КУпАП, розгляд адміністративної справи у відсутність ОСОБА_2, посилались на відсутність в його діях умислу та користі, а також у скарзі зазначалось про порушення строків, передбачених ст.38 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача пояснення захисника, який підтримав апеляцію зі змінами, дослідивши її доводи та перевіривши матеріали адміністративної справи, дійшла висновку про часткове задоволення поданої апеляції із наступних підстав.

Посилання ОСОБА_2 на порушення ст.268 КУпАП, що полягає у розгляді справи у його відсутність безпідставні. Суд тричі призначав розгляд адміністративної справи, на який ОСОБА_2 жодного разу не з`явився. Двічі подавалась заява про його перебування у відпустці, хоча як видно із розпоряджень, друга відпустка частково припадала на дні, коли він перебував у відпустці .

Заява про відкладення справи із-за хвороби не була підкріплена ніякими довідками. Тому суд хоча із порушеннями строків, але обґрунтовано розглянув справу у відсутність ОСОБА_2, в чому не вбачається ніяких порушень його прав, як на те необґрунтовано посилаються у скарзі.

Апеляційним судом також 4 рази відкладався апеляційний розгляд за заявами ОСОБА_2 при його бажанні брати участь у апеляційному розгляді. Проте, він жодного разу також не з`явився. За наявності даних про належне його повідомлення про місце і час апеляційного розгляду, за відсутності клопотання про відкладення апеляційного розгляду із поважних причин, суд розглянув апеляційну скаргу за відсутності правопорушника, але за участю його захисника, що не є порушенням його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Його поведінка засвідчувала про затягування розгляду справи та небажання брати в ній участь.

Доводи апеляції про відсутність умислу ОСОБА_2 на скоєння зазначеного правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки відповідальність за його вчинення настає не лише при умисному його вчиненні, а і в результаті необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Як слідує із матеріалів адміністративної справи, заявника цікавила інформація, що стосувалась витрат бюджетних коштів міською радою, яка мала надатись на запит.

В разі необхідності надання інформації з обмеженим доступом, відповідно до ст.6 Зокону України «Про доступ до публічної інформації» заявнику мала надатись та інформація, яка доступна, а інформація, доступ до якої обмежений, мала бути заретушована.

Посилання апелянта, що ОСОБА_4 була надана інформація на його запит, хоча і за втручання Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 з прав людини, не може бути виправданням протиправності дій міського голови та не є підставою скасування прийнятого рішення місцевим судом в цій частині.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлені чіткі строки притягнення до адміністративної відповідальності, яких не дотримався районний суд.

Як встановлено, ненадання інформації заявнику мало місце 14 липня 2017 року.

Вищезазначена норма передбачає, що адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців із дня його виявлення, але не пізніше двох років від дня його вчинення.

Днем виявлення вважається день коли заявнику про порушення свого права стало відомо.

Зважаючи, що районний суд наклав адміністративне стягнення поза межами даного строку, постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, із посиланням на узагальнення наукового-консультаційного висновку, де вказують, що адміністративне стягнення необхідно скасувати вцілому, не підлягають до задоволення, оскільки різного роду трактування науковців не є джерелом доказів.

Звільнення особи від адміністративної відповідальності на підставі статті 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, за якої особа вважається повністю невинуватою.

Виходячи із того, що судовий збір сплачується відповідно до статті 40-1 КУпАП в разі накладення адміністративного стягнення, постанова суду в цій частині підлягає також скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині накладення адміністративного стягнення скасувати.

На підставі частини 3 статті 38 КУпАП звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного йому адміністративного стягнення та сплати судового збору.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

Суддя: