Справа № 156/43/18 Провадження №33/773/133/18 Суддя в 1 інстанції: Нєвєров І. М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 352,40 грн. судового збору.

ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 10.01.2018 о 10 год. 20 хв. в смт. Іваничі по вул. Незалежності Волинської області керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вважає, що постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що він не керував у той день автомобілем, що ствердили в судовому засіданні свідки, пояснення яких суддя безпідставно не взяв до уваги, надавши перевагу поясненням працівників поліції. Крім того, відсутність у матеріалах справи відео реєстрації, яку працівники поліції повинні проводити під час патрулювання, є ще одним доказом, що він не був за кермом автомобіля.

Вважає, що позиція суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є явно упередженою, містить обвинувальний ухил і суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримував свою апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Версію ОСОБА_2 у судовому засіданні про те, що він не був водієм автомобіля, ретельно була перевірена судом першої інстанції.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується наступними доказами.

Так, згідно з поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 він спільно з своїм колегою працівником поліції ОСОБА_4 знаходився на чергуванні. При патрулюванні по смт. Іваничі на вул. Незалежності на зустріч їм рухався автомобіль, котрий зупинився на пішохідній доріжці. Підійшовши до даного транспортного засобу, він помітив, що за кермом знаходиться ОСОБА_2, з ротової порожнини якого було відчутно запах алкоголю. В подальшому ОСОБА_2 було доставлено в лікарню з метою його огляду на стан сп'яніння, а після цього - в Іваничівський відділ поліції. Після складання протоколу автомобіль забрав син водія. При оформленні адміністративних матеріалів ніяких зауважень від ОСОБА_2 не надходило. Протокол про адміністративне правопорушення він підписав без зауважень.

Дані пояснення свідка ОСОБА_3 повністю ствердив у судовому засіданні й свідок ОСОБА_4 Додатково суду пояснив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 постійно перебував в їх полі зору, з нього ніхто не виходив. В автомобілі за кермом знаходився ОСОБА_2, а на пасажирському місці його дружина. Інших осіб в автомобілі не було.

Дані пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні об'єктивно стверджуються іншими доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 345983 від 10.01.2018, в якому ОСОБА_2 зазначив, що: «необхідно було керувати ТЗ в Іваничівську. Керувати авто до повного ветверезення не буду. З протоколом згідний» (а.с.1); копією постанови серії БР № 104795 від 10.01.2018 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с. 2), яка, як встановлено судом першої інстанції, набрала законної сили, оскільки ОСОБА_2 не оскаржував її та добровільно сплатив штраф; висновком лікаря Іваничівської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду на стан сп'яніння № 04 від 10.01.2018, згідно якому ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с.4); розпискою ОСОБА_5 (а.с.5).

Тому доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не перебував за кермом автомобіля, що під час розгляду справи зазначали і свідки ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, суперечать іншим доказам у справі, тому не приймаються до уваги.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, зазначені свідки є або родичами, або друзями ОСОБА_2, тому можуть бути зацікавлені у неправильному вирішенні справи та в уникненні останнього від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність у матеріалах справи відеозапису події, на що посилається ОСОБА_2 в своїй скарзі, також не може бути законною підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, оскільки долучення до матеріалів справи відеозапису є правом, а не обов'язком працівників поліції.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд першої інстанції, відповідно до даних вимог Закону, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, ступінь його вини та інші обставини, обравши йому безальтернативне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Підстав для скасування постанови судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_2, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.П. Денісов