АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7116/17Суддя 1 інстанції Євтушенко О. І.
Номер провадження 33/774/88/К/18Суддя- доповідач Коваленко Н. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

27 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 -ОСОБА_3 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 320,00 грн. судового збору.

При обставинах, зазначених у постанові, 24 листопада 2017 року о 04.20 год. ОСОБА_2 керував автомобілем марки Fiat Doblo, р/н НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Івана Авраменка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з цією постановою, захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови, захисник ОСОБА_3 посилається на те, що цей строк був пропущений з поважної причини, оскільки її копія отримана ним лише 02 березня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та протиправною, а тому підлягає скасуванню. Вважає, що у працівників поліції не було жодних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, оскільки він знаходився в автомобілі, але не керував ним. Також наполягає на тому, що жодних ознак алкогольного сп'яніння, як про це зазначено у протоколі, у ОСОБА_2не було. Стверджує, що патрульні використовували психологічний тиск на нього, шляхом погрози повідомлення про складання протоколу в чергову частину, у якій він проходить військову службу та наполягали на обов'язковому проходженні огляду. Окрім того, звертає увагу, що матеріали справи не містять направлення на проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, акту огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння та доказів відсторонення його від керування транспортним засобом. Зауважує, що у протоколі в графах «особу встановлено» та «суть вчиненого правопорушення», містяться виправлення. Також, просить прийняти до уваги той факт, що свідки були залучені інспекторами на стадії, коли вже було складено протокол, а їх письмові пояснення складені не ними особисто, а працівниками поліції. Окрім того, вважає, що у діях патрульних вбачаються порушення ст.ст.25, 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки він не був попереджений ними про здійснення відеофіксації подій. До того ж, звертає увагу, що запис на диску зроблено з нарізки окремих фрагментів відеозапису з чотирьох різних кадрів.

Суд, вислухавши захисника ОСОБА_2 -ОСОБА_3, який підтримав доводи клопотання та апеляційної скарги й наполягав на їх задоволенні, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та апеляційної скарги, перевіривши поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, а також її законність і обґрунтованість в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

З матеріалів справи видно, що захисник ОСОБА_3 отримав копію оскаржуваної постанови лише 02 березня 2018 року, а докази отримання постанови самим ОСОБА_2в матеріалах справи взагалі відсутні. Постанова оскаржена захисником з порушенням встановленого законом 10-денного строку, оскільки він звернувся до суду з апеляційною скаргою 02 березня 2018 року, тоді як строк на її оскарження сплинув 22 лютого 2018 року.

Суд приходить до висновку про поважність причин пропуску захисником ОСОБА_3, який захищає інтереси ОСОБА_2строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки докази своєчасного отримання ним постанови в матеріалах справи відсутні, та з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає необхідним задовольнити клопотання і поновити строк на апеляційне оскарження постанови, та апеляційну скаргу розглянути по суті.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Обставини вчинення ОСОБА_2адміністративного правопорушення зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №114661 від 24 листопада 2017 року, який був складений уповноваженою особою у відповідності до вимог ст.ст.254-256 КУпАП, згідно якого 24 листопада 2017 року о 04.20 год. ОСОБА_2 керував автомобілем марки Fiat Doblo, р/н НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Івана Авраменка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Наведені обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які засвідчили відмову водія ОСОБА_2від проходження огляду на вимогу працівника поліції на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків відсутні, оскільки вони є послідовними і повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, які слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та є доказами вини ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження захисника щодо невідповідності вимогам допустимості доказів письмових пояснень цих свідків є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не встановлені вимоги щодо оформлення змісту письмових пояснень свідків правопорушення. Окрім того, з поясненнями, відібраними інспектором Гончаром В.С., свідки ознайомлені належним чином, про що свідчать власноруч зроблені ними підписи, та ці пояснення свідки підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції, а тому суд не знаходить підстав для визнання пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неналежним чи недопустимим доказом.

Вина ОСОБА_2у вчиненні правопорушення також підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, який містить фіксацію обставин зупинення працівниками поліції транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків, у зв'язку з його відмовою від проходження огляду на вимогу працівника поліції на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку (а.с.4).

З зазначеного відеозапису видно, що ОСОБА_2 особисто, після зупинки транспортного засобу, пояснив працівникам поліції, що о третій години дня він дійсно вжив 100 грам алкоголю, а тому боїться проходити огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Вказаний відеозапис також спростовує доводи апеляційної скарги з приводу того, що, під час зупинки, ОСОБА_2 знаходився в автомобілі, але не керував ним, адже записом зафіксовано, як він особисто пояснював патрульним, що дійсно керував транспортним засобом, оскільки його попросили перевезти автомобіль до іншого місця.

Окрім того, доводи скарги щодо використання патрульними психологічного тиску на водія, шляхом погрози повідомлення про знаходження у стані алкогольного сп'яніння у чергову частину, в якій він проходить службу, також спростовуються зазначеним відеозаписом, з якого видно, що жодного тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_2 не було.

Також, є безпідставними доводи скарги з приводу того, що матеріали справи на містять доказів відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, оскільки на вказаному відеозаписі зафіксовано факт передачі керування автомобілем іншій особі, яка зобов'язалася доставити автомобіль на необхідну адресу та не допускати ОСОБА_2 за кермо.

Твердження скарги з приводу того, що запис на диску зроблено з нарізки окремих фрагментів відеозапису, а тому не може бути визнаний належним і допустимим доказом у справі, є безпідставними, оскільки цей відеозапис повно та об'єктивно досліджений судом першої інстанції та, в сукупності з іншими вищенаведеними доказами, підтверджує вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів скарги захисника про те, що у діях патрульних вбачаються порушення ст.ст.25, 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки ОСОБА_2 не був попереджений ними про здійснення відеофіксації подій, вони є необґрунтованими, адже жодними законодавчими нормами, у тому числі й тими, на які посилається ОСОБА_3 не встановлено необхідності обов'язкового повідомлення особи про фіксацію подій правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що поліцейськими, під час складання протоколу, не було видано ОСОБА_2 направлення до медичного закладу на огляд для встановлення стану алкогольного сп'яніння та не додано до протокола акта огляду на стан сп'яніння, є необґрунтованими виходячи з такого.

Пунктом 4 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, встановлено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Так, згідно з ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами, огляд проводиться у закладах охорони здоров'я.

Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Тобто, відповідно до зазначених вище вимог закону, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння складається виключно у разі згоди водія на проведення такого огляду, а направлення водія на огляд до медичного закладу здійснюється поліцейським тільки у разі його незгоди на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами, та в обов'язковому порядку - у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують уваги та швидкість реакції. В цьому ж випадку ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду, відтак ані, акт огляду, ані направлення на огляд до медичного закладу не складались.

Також, суд не приймає до уваги доводи скарги про необхідність визнання протоколу неналежним та недопустимим доказом на підставінаявності у ньому, в графах «особу встановлено» та «суть вчиненого правопорушення» виправлень, та погоджується з думкою суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції №1376 від 06 листопада 2015 року, оскільки у ньому зафіксовано всі необхідні відомості, відсутні будь-які виправлення чи закреслення, а сам протокол підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, суд вважає, що в діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення Правил дорожнього руху України, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме п.2.5 ПДР України та наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами.

Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст.279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_2, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

У контексті вищенаведеного, суд приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у зв'язку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як необґрунтовану.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_3про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3, який захищає інтереси ОСОБА_2строк на апеляційне оскарження постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавлянням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.В. Коваленко