Справа №489/105/18 22.03.2018
Провадження №33/784/122/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Ямкової О.О.

за участю: секретаря Горенко Ю.В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Драненка В.В.

потерпілого ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 лютого 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 4 січня 2018 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Електронній в місті Миколаєві, де при виїзді на рівнозначне нерегульоване перехрестя з вул. Гоголя порушив п. 2.3 «б», 16.12 Правил дорожнього руху України, так як не врахував дорожньої обстановки та не надав переваги в русі автомобілю «Ford Scorpio», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався від нього праворуч по вул. Гоголя, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, завдав автомобілям механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального права та без з'ясування у повній мірі обставин, які мають значення для справи.

На його думку суд не врахував той факт, що він як водій не був попереджений про під'їзд до рівнозначного перехрестя доріг з вини власника дороги КП «ЕЛУ автодоріг», які не встановили відповідні дорожні знаки.

Не звернута увага судому і на відсутність у протоколі визначення матеріальних збитків та наявність причинно-слідчого зв'язку між його діями та наслідками, які настали.

Вважає, що водій іншого автомобіля перевищив швидкість, і як наслідок ДТП відбулося з його вини.

В своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає її доводи необґрунтованими через те, що судом прийняті усі заходи для повного та об'єктивного встановлення обставин справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_3 та його представника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків суддя вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №081134 від 4.01.2018 р., а також на інші письмові докази, які ним були досліджені належним чином, та перевірені судом апеляційної інстанції.

Так, з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3, наданих безпосередньо при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, та підтверджених у суді апеляційної інстанції, слідує, що він виїхав на нерегульоване перехрестя вулиць Електронна та Гоголя і відносно нього водій ОСОБА_1 рухався ліворуч, а тому повинен був його пропустити як поміху справа від напрямку його руху, але відбулося ДТП з вини останнього, та його транспортному засобу заподіяні механічні пошкодження.

Такі пояснення ОСОБА_3 повністю співпадають з даними щодо дорожньої обстановки на момент вчинення ДТП, яка відображена у схемі (а.с.2).

Крім того, показання ОСОБА_3 узгоджуються з даними щодо характеру ушкоджень транспортних засобів:

- у автомобіля «Ford Scorpio» мали місце пошкодження: капоту, переднього бамперу, правого та лівого переднього крила, радіатору, передніх фар, та порушена герметизація кузову;

- у автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» такі як: праві передні та задні двері, правий поріг, права центральна стійка, шість подушок безпеки, дах, та два правих сидіння.

За наведеного можна зробити висновок, що згідно пояснень водіїв-учасників дорожнього руху та схеми ДТП, зіткнення транспортних засобів сталося передньою частиною автомобіля «Ford Scorpio» та центральною правою частиною автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», так як пошкоджень переднього або заднього правого крила (його частини) зазначеного транспортного засобу не відбулося.

Тому доводи апелянта про те, що автомобіль «Ford Scorpio» рухався з великою швидкістю та виїхав на перехрестя, коли його автомобіль вже закінчував його перетинання, є неспроможними, так як у цьому випадку контактування автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» відбулося б правою задньою частиною з іншими автомобілем і мали б місце інші пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідно до вимог п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно надав оцінку поясненням правопорушника, за якими він проявив неуважність, не слідкував за обстановкою на дорозі, та безпідставно посилався на зв'язок ДТП з наявністю гаражу на розі вулиць та відсутність дорожніх знаків, а також можливість перевищення швидкості руху потерпілим.

За таких обставин, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 16.12 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Твердження особи, що притягається до адміністративної відповідальності, про необґрунтованість постанови з посиланням на відсутність у її змісті, та змісті протоколу даних щодо заподіяння матеріальної шкоди, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, а саме диспозиції статті 124 КУпАП, де для визначення складу адміністративного правопорушення є достатнім встановлення наявності порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Щодо змісту статті 280 КУпАП, то дані про заподіяння майнової шкоди підлягають встановленню як пом'якшувальна або обтяжуюча обставина вчинення особою адміністративного проступку вже при розгляді компетентним органом справи про адміністративне правопорушення, та впливають на призначення адміністративного покарання у випадку визнання особи винною.

Такі дані не є складом адміністративного проступку, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому не підлягають обов'язковому визначенню.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Ямкова