П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю представника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1., розглянувши матеріали поліцейського взводу №2 роти №3 бат. УПП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк. АДРЕСА_1,за , за ст. 185 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк. АДРЕСА_1,за ст.185 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №129062 від 12.09.2018 року, 12.09.2018 року близько 14:40 год. в м. Ужгород, по вул. Капушанська, 92 гр. ОСОБА_2, висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, на законну вимогу працівників поліції припинити правопорушення не відреагував при цьому висловлювався в грубій формі на адресу патрульних погрожував фізичною розправою чіплявся за формений одяг, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, при цьому направив на адресу суду клопотання в якому повідомив, що за його зверненням прокуратурою Закарпатської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.365 КК Кураїни, щодо працівників які перевищили службові обов'язки - діяли в супереч вимог Закону.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1., в судовому засіданні, просив врахувати, що наявність постанови про закриття кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002877 від 13.09.2018 року, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 345 ч.2 КК України відносно гр. ОСОБА_2, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. А також врахувати, що за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості до ЄРДР за №0000329 за ст. 365 ч.2 КК України, відносно дій працівників Управління патрульної поліції, та на даний час проводиться досудове розслідування по вказаній події.

Заслухавши представника особи яка притягається до відповідальності, дослідивши адміністративні матеріали приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз'яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об'єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов'язків.

За змістом ст. ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред'являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища працівників поліції, вимоги яких ОСОБА_2 нібито не виконував, окрім того не вказано, що вимога працівників поліції була наполегливою та неодноразово повтореною.

Необхідність з'ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги, у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними. Крім того, не вказано які саме вимоги поліцейських відмовився виконати ОСОБА_2, зазначено: «на законну вимогу працівників поліції припинити правопорушення не відреагував».

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен вирішити, у тому числі й питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення (п. 2), а в разі неправильного складання такого протоколу, у тому числі і про адміністративно-карне хуліганство, повернути матеріали адміністративної справи органу внутрішніх справ для належного (додаткового) оформлення (п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство»).

Суть правопорушення, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає тим правовим нормам, які в ньому зазначені, а саме диспозиції ст185 КУпАП, тому при складенні протоколу щодо ОСОБА_2 вищезазначені вимоги КУпАП не дотримані. У складеному протоколі, в порушення вимог ст.256 КУпАП, не викладено об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У звязку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікацію діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ також встановив порушення ч.3 ст.6 Конвенції, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення уточнив в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у даній ситуації вище встановлена судом невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП може призвести до позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності можливості належної підготовки до захисту, а уточнення фабули викладеного у протоколі правопорушенні під час розгляду справи по суті призведе до порушення аналогічного характеру.

За таких умов, на думку суду, на даному етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП є сумнівною. Даний факт є неприйнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25); позбавляє суд змоги встановити на виконання положень ст. 283 КУпАП самі обставини скоєння правопорушення, а саме його, час, місце та інші обставини, призводить до ігнорування прав особи, яку притягають до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту (враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення імовірного діяння) гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Крім того, в протоколі у графі пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено «з протоколом не згідний» та «при складанні протоколу понятих не було», та стоїть дата 13.09.2018 року з підписом.

При цьому, протокол не містить пояснень свідків, очевидців вказаного правопорушення. Натомість, свідками засвідчено лише факт відмови гр. ОСОБА_2 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, в графі протоколу «Від пояснення та підпису відмовився у присутності понятих», зазначенні кульковою ручкою прізвища, ім'я та по-батькові, а також адреса місця проживання таких осіб є нерозбірливо, що унеможливлює суд викликати таких в судове засідання та кого саме слід викликати. Зокрема, в протоколі вказано прізвища Штепуна та Ксенер, згідно доданої копії іншого протоколу вказуються прізвища Штепуца та Кеспет, а також вказані різні адреси.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 визнана правильною практика суддів, які мотивованими постановами повертають протоколи про адміністративне правопорушення, складені не уповноваженою на те особою, або без додержання вимог ст.256 КУпАП.

У зв'язку з вищевикладеним суд позбавлений можливості неупередженого та об'єктивного розгляду зазначеного адміністративного матеріалу.

З огляду на те, що складання протоколу та оформлення даної справи про адміністративне правопорушення виконано не належним чином, а зазначені вище недоліки та неповнота не можуть бути усунені в суді, вважаю за необхідне матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 185 КУпАП повернути до УПП в Закарпатській області ДПП, для належного оформлення.

Крім того, суд враховує, що за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за №0000329 за ст. 365 ч.2 КК України, відносно дій працівників Управління патрульної поліції, та на даний час проводиться досудове розслідування по вказаній вище події.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 185 КУпАП повернути до УПП в Закарпатській області ДПП, для належного оформлення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі №2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош