КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352, 40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 13 червня 2018 року о 04 год. 15 хв. в м. Києві по А-Д, М-07, Ковель-Київ, 29 км, в напрямку м. Києва, керував автомобілем TOYOTA RAV4 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови та апеляційній скаргу, в якій просить скасувати постанову, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що про розгляд справи 16 серпня 2018 року не був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим був позбавлений можливості надати суду пояснення та докази своєї невинуватості. Окрім того, про існування оскаржуваної постанови він дізнався тільки 21 вересня 2018 року, коли навідався до Шевченківського районного суду м. Києва, і в цей же день отримав її копію. Апелянт зазначає, що повісток про виклик до суду на його адресу не надходило, смс-повідомлення на постійний номер телефону він не отримував, а тому, з урахуванням зазначеного, просить суд не обмежувати його право доступу до правосуддя, поновивши йому строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, судом неповно та необ'єктивно досліджено обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт звертає увагу на те, що він не був зупинений працівниками патрульної поліції, і він не керував автомобілем «TOYOTA RAV4», а перебував на пасажирському сидінні в якості пасажира, оскільки в цей день вживав вино, а за кермом автомобіля був безпосередньо ОСОБА_2, який мав посвідчення водія, і на його (ОСОБА_1) прохання керував авто.

Також апелянт наголошує на тому, що авто було припарковано на стоянці автозаправки «Гласо» у м. Буча, Київської області, і коли ОСОБА_2 вийшов до магазину, працівники поліції підійшли і попросили власника припаркованого авто пред'явити документи на автомобіль. Він, як власник, надав документи, однак, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Вважає, що підстав для проходження такого огляду у працівників поліції взагалі не було.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що у другому примірнику протоколу, який було йому вручено, відсутні адреси свідків, що є порушенням п. 2.2 розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1, будучи в попередньому засіданні, надаючи пояснення з приводу поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді та на підтримку апеляційних вимог, належним чином повідомлений про день, час та місце проведення апеляційного розгляду 16 листопада 2018 року о 12.30 год. (ас. 25), до суду апеляційної інстанції не з'явився, подав заяву, в якій просив залишити його апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року - без розгляду.

З огляду на те, що апеляційним судом розпочатий розгляд апеляційної скарги, та законом не передбачено залишення апеляційної скарги без розгляду, доходжу висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження - підлягає поновленню, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, вказані вимоги закону місцевим судом дотримані не в повному обсязі.

Так, в матеріалах справи наявний виклик ОСОБА_1 до суду на 27 червня 2018 року на 08.10 год. (ас. 5) та на 16 серпня 2018 року на 08.30 год. (ас. 6). Проте, матеріали справи не містять жодних даних, що ОСОБА_1 отримав повістку про виклик до місцевого суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголошував на тому, що про розгляд справи його не повідомили, повістки він не отримував, а про прийняте рішення дізнався, коли завітав до суду з метою отримання інформації про розгляд його справи, де йому повідомили, що рішення уже прийнято.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

В матеріалах справи наявний супровідний лист про те, що ОСОБА_1 28 серпня 2018 року направлено копію постанови суду від 16 серпня 2018 року, з одночасним роз'ясненням сплати штрафу та судового збору (ас. 8), однак, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, отримала копію вказаної постанови, яка наразі оскаржується.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови суду у справі № 3/761/5349/18 (ас. 12).

Апеляційна скарга разом з клопотанням подана безпосередньо до місцевого суду, відповідно до штемпелю, - 27 вересня 2018 року (ас. 13-19).

З огляду на викладене, доходжу до висновку, що ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони є необґрунтованими, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, відповідно до якого встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, письмові пояснення свідків, відеозапис, що міститься компакт-диску, долученому до матеріалів справи, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 7).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, що він безпосередньо за кермом автомобіля не перебував, а перебував його товариш - ОСОБА_3, з ними також був ще один знайомий. Вони заїхали на заправку. Припаркувались біля АЗС, оскільки були зупинені працівниками поліції. Поліцейський запитав його, чи він вживав алкоголь, на що він відповів, що так, але зазначив, що за кермом не перебував. Працівники поліції сміялись з нього та склали протокол, але за кермом перебував ОСОБА_2

Під час апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_1 допитано свідка ОСОБА_2, який пояснив, що 13 червня 2018 року перебував разом з ОСОБА_1, приїжджав товариш сина, який служив в АТО. Він (ОСОБА_3) перебував за кермом автомобіля. Зупинились на заправці, де він (ОСОБА_3) пішов за сигаретами. Його не було біля автомобіля протягом 15 хвилин. Коли він повернувся до автомобіля, який стояв не на тому місці, де він (ОСОБА_3) його залишив, то відносно ОСОБА_1 було вже складено протокол. Він (ОСОБА_3), коли перебував за кермом, його ніхто не зупиняв. Він (ОСОБА_3) доїхав до заправки, залишив авто і пішов.

В апеляційному суді, з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_4, який пояснив, що в складі автопатруля рухались о ранковій порі по автодорозі М07 Київ-Ковель 29 км, і біля АЗС побачили автомобіль, у якому не горіла ліва фара. Вони розвернулись та почали наздоганяти вказаний автомобіль. За допомогою світлових маячків та спецсигналу автомобіль зупинили. Автомобіль увесь час перебував в полі зору. Коли підійшли до автомобіля, побачили, що водій перебував тільки у нижній білизні, з ознаками алкогольного сп'яніння. Після зупинки автомобіля ніхто з нього не виходив. Водій пред'явив документи. В ході спілкування з водієм, окрім червоного кольору обличчя, різкого запаху алкоголю з порожнини рота, явно було видно, що у водія непевна нестійка хода. В присутності двох свідків водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_1 намагався перебити процес. Кілька разів водію пропонувалось пройти огляд, однак, він не погоджувався пройти огляд на місці, після чого йому було запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога. Проте, водій і на це не погодився. У зв'язку з цим на водія було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за п. 2.5 ПДР України, вилучено документи на право керування транспортним засобом та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

В апеляційному суді переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, з якого вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб у зв'язку з тим, що не працювала ліва фара в режимі ближнього світла, підсвітка номерного знаку. Інспектор поліції попросив у водія документи та запитав, чи водій вживав алкогольні напої, на що водій відповів, що випив пиво, та запитав, чи треба подути в трубочку. Працівник поліції запитав у водія, чи останній продує «Драгер», на що водій не заперечував. Працівник поліції пропонує водію вийти з автомобіля, і повідомляє, що водій перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

В подальшому з відеозапису вбачається, що водій починає себе дуже активно поводити, на що інспектор поліції пропонує водію сісти в автомобіль та заспокоїтись. В присутності свідків інспектор поліції показує водію запечатані трубочки до «Драгеру» та запитує, чи буде він проходити огляд. Водій відмовляється від будь-якого огляду та при розмові з працівником поліції висловлюється нецензурною лайкою на адресу свідків. Водій, звертаючись до поліцейського, запитує останнього, де його почекати, і продовжує стверджувати, що він не перебував за кермом, а перебувала зовсім інша особа. При цьому водій просить працівника поліції супроводити його, на що працівник поліції відмовляється, зазначаючи, що водій в такому стані не може керувати автомобілем. В подальшому працівник поліції запитує у водія, чи отримає він тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, але водій говорить, що він не може віддати свої права. ОСОБА_1 пропонує поліцейському покурити, але інспектор поліції відповідає, що не курить. При розмові поліцейського з ОСОБА_1 останній висловився до працівника поліції нецензурною лексикою та запитав, як можна вирішити питання з протоколом, на що поліцейський відповів, що все вирішується в суді. Інспектор патрульної поліції запитав у ОСОБА_1, чи може він викликати драйвера, але ОСОБА_1 запитав, навіщо йому драйвер, і також повідомив, що п'яна особа не розуміє, про що говорить.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України (в редакції від 22 березня 2017 року) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Доводи апелянта про те, що він (ОСОБА_1.) не був зупинений працівниками патрульної поліції і не керував автомобілем «TOYOTA RAV4», а перебував на пасажирському сидінні в якості пасажира, оскільки в цей день вживав вино, а за кермом автомобіля був безпосередньо ОСОБА_2, який мав посвідчення водія, і на його прохання керував авто, є необґрунтованими та спростовуються поясненнями як самого свідка - ОСОБА_2, так і поясненнями інспектора патрульної поліції, наданими в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що авто було припарковано на стоянці автозаправки «Гласо» у м. Буча Київської області, і коли ОСОБА_2 пішов до магазину, то працівники поліції підійшли до автомобіля та попросили власника припаркованого авто пред'явити документи на автомобіль, після чого безпідставно запропонували йому (ОСОБА_1) пройти медичний огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, спростовуються наявними у справі доказами.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що у другому примірнику протоколу, який було йому вручено, відсутні адреси свідків, що є порушенням п. 2.2 розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, є безпідставними, оскільки апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.

Таким чином, під час апеляційного перегляду постанови місцевого суду не встановлена її невідповідність вимогам закону, матеріалам чи обставинам справи, а всі обставини вчинення адміністративного правопорушення місцевим судом досліджені повно та об'єктивно.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352, 40 грн. - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва