АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/1399/18 Справа № 695/2184/18 Головуючий по 1 інстанції Степченко М. Ю.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Короля О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Короля О. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює водієм в/ч НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень та одного року позбавлення права керування транспортними засобами; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

в с т а н о в и в :

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 29.06.2018 року о 04 год. 20 хв. на а/д Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, 12 км, керував автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Король О. А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.09.2018 р., скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки постанову суду сторона захисту отримала лише 05.10.2018 року.

По суті апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена судом з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення за адміністративне правопорушення; не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтовано.

Вказує, що під час складання протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55,56, 59, 63 Конституції України та порушено ст. 268 КУпАП. Зазначає, що справа про адміністративне правопорушення щодо нього розглянута однобічно, а суд, розглядаючи її, не дослідив всі докази та не встановив всі обставини справи. Суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відео матеріалами, письмовими поясненнями, при цьому не дослідив вказані докази та не звернув увагу на обставини, які свідчать про те, що вони не можуть бути визнані допустимими.

Вказує, що суд з перших засідань з метою повного та об`єктивного розгляду визнав обов`язковою участь у судовому засіданні свідків та інспектора поліції. Зазначає, що він наполягав на допиті свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інспектора Ізовіта В. Л. та, не зважаючи на це, свідки у судовому засіданні допитані не були. Судом лише зазначено, що свідки повідомлялися, причини їх неявки невідомі, тому справу можливо розглядати без їх участі. Цим самим суд переклав обов`язок доказування вини особи з державних органів на обвинуваченого. Хоча, на думку апелянта, незабезпечення працівниками поліції своїх свідків у судовому засіданні повинно було бути розціненим судом як відсутність доказів, а не ставитися у вину підзахисному.

У судовому засіданні адвокат Король О. А. підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені. Просив розглядати справу без участі обвинуваченого, вказавши, що він повідомлений про судове засідання.

Заслухавши пояснення апелянта, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що оскаржувану постанову суду згідно з розпискою захисник отримав 05.10.2018 року (а.с. 41), вважаю справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 420481 підставою огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 стало те, що поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук.

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що водій ОСОБА_1 у його присутності відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння в КЗ «ЧОНД» та на прилад «ДРАГЕР» (а.с. 3). Свідок ОСОБА_4 надав пояснення, які є аналогічними поясненням свідка ОСОБА_3 (а.с. 2). У суду не було обґрунтованих підстав ставити покази цих свідків під сумнів.

Крім цього, переглянувши у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції наявне у матеріалах справи відео з місця події, суддя апеляційного суду переконався, що суддя місцевого суду цілком обґрунтовано встановив, що ОСОБА_1 на місці відмовився від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в лікарні.

Твердження апелянта про те, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, суд апеляційної інстанції вбачає безпідставними, оскільки у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 420481 є підпис обвинуваченого про те, що йому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.с. 1).

Виходячи з цього, дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно, а доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не допитав у судовому засіданні свідків є необґрунтованими, адже за наявності відео з місця пригоди необхідність у допиті свідків для з`ясування фактичних обставин події правопорушення не є обов`язковою.

Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Поновити захисникові Королю О. А. строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

Апеляційну скаргу адвоката Короля О. А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко