АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/983/18 Суддя 1-їінстанції: ОСОБА_1
Провадження № 33/790/260/18
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Г, кв. 19, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 16.01.2018 року о 00-25. у м. Харків, по вул. Валентинівська, 4/2, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом ЗАЗ 110217 державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора DragerAlkotest 6820 ARHK 0115 в присутності двох свідків. Результат огляду 1.88 проміле. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9-а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 06.02.2018 року змінити, та врахувати малозначність вчиненого ним правопорушення та звільнити від адміністративного стягнення обмежившись усним зауваженням.

В апеляційній скарзі вказує, що визнав себе винним, але вважає що справа підлягає закриттю на підставі вимог ст. 22 КУпАП, та посилається на те, що він приймав участь в бойових діях з 1982-1984 роках на території республіки Афганістан, отримав поранення, має 2-гу групу інвалідності. Протягом 16 років не міг отримати безкоштовний автомобіль, а пересуватись на громадському транспорті йому важко.

Вказує, що 16.01.2018 року він перебував на дні народженні де вжив приблизно 100 грам горілки, та вважав що проїхати в такому стані 250 метри до автомобільної заправки, а потім до платної стоянки, не завдасть шкоди ані пішоходам, а ні іншим учасникам руху. Здійснивши огляд за допомогою технічного засобу, результат якого склав 1.88 проміле, вважав такий результат наслідком багатьох захворювань, та пройшов би огляд в закладі охорони здоровя, однак цього працівники поліції не запропонували, як і не запропонували надати письмові пояснення.

Вважає, що суддею суду першої інстанції при винесенні постанови не було взято до уваги його щире каяття, та просить вибачення за свою самовпевненість.

Заслухавши пояснення, ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Надаючи пояснення апеляційному суду ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому ним правопорушенні та визнав свою вину, просив закрити провадження у справі за малозначністю, та звільнити його від адміністративного стягнення накладеного на нього відповідно до санкція ч.1 ст. 130 КУпАП. Також просив прийняти до уваги, що він є інвалідом 2-ї групи, та йому важко пересуватись на громадському транспорті, а також те, що він був учасником бойових дій в республіки Афганістан.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Дійсно щире каяття ОСОБА_3 та визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення заслуговує на увагу, однак ці обставини в даному конкретному випадку не є підставою для визнання такого правопорушення малозначним, оскільки результат проведеного огляду на стан алкогольного спяніння склав 1.88 проміле, що в девять разів перевищує дозволену норму.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», які б могли вплинути на правильністьприйнятогорішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладеноадміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова віл 06.02.2018 року у відношенні ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2