НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12 лютого 2018 року Справа № 322/38/18 (Провадження № 3/322/19/18)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду з Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 17.01.2018, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно: ОСОБА_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 02.01.2018 серії ГП № 449991, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: «22.12.2017, о 17 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме в буд. № 19 по вул. Степова с. Воскресенка, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 насильство в сімї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоровю ОСОБА_2О.».

ОСОБА_1 підписав протокол, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зазначив, що він декілька разів вдарив матір ОСОБА_2, а пізніше сам звернувся до поліції з метою припинення конфлікту між ним та матірю.

Так, згідно з наявними у справі витягами з журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 22.12.2017 № 2399, від 22.12.2017 № 2400, у зазначений день о 17 год. 11 хв. та повторно о 17 год. 39 хв. ОСОБА_1 повідомив поліцію про те, що між ним та ОСОБА_2 виникла сімейна сварка, під час якої він вдарив матір. При цьому, як зазначено у витягу від 22.12.2017 № 2400, виїздом на місце було встановлено, що видимі тілесні ушкодження у матері заявника відсутні.

Письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.12.2017 суд не бере до уваги як неналежні докази, оскільки в них не зазначено про згоду осіб з викладеними обставинами правопорушення, а лише вказано про те, що пояснення були оголошені їм вголос та що доповнень і зауважень не надійшло.

Разом з цим, крім письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.12.2017 інших доказів фактичних обставин адміністративного правопорушення в матеріалах справи не міститься.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП в редакції, яка була чинною станом на 22.12.2017, передбачалася відповідальність, зокрема за вчинення насильства в сімї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Чинною редакцією частини першої статті 173-2 КУпАП, що діє з 07.01.2018, передбачено відповідальність, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Водночас, частиною першою статті 126 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що набрав чинності 07.01.2018, домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичним насильством є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З вищенаведених норм ч. 1 ст. 126 КК України та ч. 1 ст. 173-2 КУпАП випливає, що до 07.01.2018 завдання удару, побоїв одного члена сімї по відношенню до іншого, не охоплювалося диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою зокрема передбачалося настання адміністративної відповідальності за застосування лише такого фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень. Отже такі дії станом на 22.12.2017 підпадали під ознаки ч. 1 ст. 126 КК України.

Проте, як вбачається з чинної редакції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, починаючи з 07.01.2018 фізичне насильство, саме як форма домашнього насильства, зокрема завдання повнолітнім сином ударів матері, внаслідок чого потерпілому було лише завдано фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень, охоплюється диспозицією цієї норми, а відтак більше не підпадає під ознаки злочину передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Частинами першою та другою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють адміністративну відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

За правилом частини другої статті 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 насильства в сімї, а саме дій, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в редакції, що була чинною станом на 22.12.2017.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки за результатами розгляду справи не встановлено події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ч. 1 ст. 247, ст.ст. 221, 283-285, 294, КУпАП, суддя

постановив:

1. Закрити справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.С. Гасанбеков