Провадження № 3/592/2332/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого Костенко В.Г., з участю прокурора Чухна А.В., з участю ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, оперуповноваженим Сумського управління ДВБ НП України складений протокол №32-2018 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України.

У протоколі зазначено, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 135 о/с від 18.05.2016 капрала поліції ОСОБА_1 призначено інспектором роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції НП України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, поліцейським є громадянин України, який відповідно до цього Закону склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Також відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції визначається, як державна служба особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень та згідно ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюються обмеження визначені Законом України «Про запобігання корупції».

Інспектор роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції НП України ОСОБА_1, несвоєчасно подала без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а подала вказану декларацію 05.04.2018, що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 пояснила, що вчинила необхідні дії по подачі декларації 13.03.2018. Так заповнила декларацію та натиснула на відповідну функцію подати декларацію. Була переконана, що подала декларацію адже ніяких повідомлень про неможливість подачі декларації на сайті НАЗК не було. Дії по подачі декларації 13.03.2018 зазначено у послідовності дій користувача ІТС наданому НАЗК. Втім чому декларація не була прийнята невідомо. 05.04.2018 з відділу кадрів їй зателефонували і повідомили про те, що декларацію не подано. Після цього у цей же день вона повторно подала декларацію. При подачі декларації стали виникати помилки яких не було 13.03.2018. Усе виправила та подала декларацію. Потім відразу повторно подала декларацію, щоб вже напевно. Також зазначила, що не мала наміру порушувати свій обовязок, те що сталося пояснила непорозумінням.

Положеннями ч. 1 ст. 172-6 КпАП України передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації.

Згідно ст.ст. 250, 251 КпАП України орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді судом протоколів за ст. 172-6 КпАП України, зобов'язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Вказана позиція наведена у роз'ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 року, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа № 1-27/2010).

Доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_1 спрямованого на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суду надано не було, а доводи ОСОБА_1 не спростовані.

Матеріали з особової справи підтверджують той факт, що ОСОБА_1 є особою яка повинна подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, з нею проводилися відповідні зайняття.

На підтвердження факту порушення надана відповідь Управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації НАЗК № 71-05/35028/18 від 14.08.2018 та додаток до неї.

З відповіді Управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації НАЗК № 71-05/35028/18 від 14.08.2018 вбачається, що наданий додаток послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 наступного змісту. Дата реєстрації здійснена 24.02.2017 о 22.55 год.

У 2018 році ОСОБА_1 вхід до Реєстру здійснила 03.03.2018 о 12 год. 55 хв. та натиснуто кнопку «Нова декларація на основі цієї». При цьому вчиняла дії із заповнення та збереження чернетки. З 03 год. 39 хв. по 04 год. 25 хв. 07.03.2018 виконувалися дії щодо заповнення та збереження чернетки. З 07 год. 52 хв. по 08 год. 35 хв. 13.03.2018 виконувалися дії по заповненню та збереженню чернетки. О 08 год. 35 хв. натиснуто кнопку «Подати документ», Відкрито сторінку накладання ЕЦП. Але, подання документу не підтверджено ЕЦП, документ не подано. Наступний вхід до Реєстру здійснений 05.04.2018 о 19 год. 24 хв. При цьому виконувались дії по з перегляду, заповнення, натиснення кнопки «Подати документ». Відкрито сторінку накладення ЕЦП. О 20 год. 13 хв. натиснуто кнопку «Подати документ». Відкрито сторінку накладення ЕЦП. Та подання документа підтверджено ЕПЦ, документ подано. О 20 год. 14 хв. створено чернетку виправленої декларації та натиснуто кнопку «Подати документ». Відкрито сторінку накладення ЕЦП. В 20 год. 15 хв. Подання документа підтверджено ЕПЦ, документ подано (виправлена декларація).

Наведене збігається з поясненнями ОСОБА_1 де вона стверджує, що подала щорічну декларацію за 2017 рік у встановлені законом строки на сайті НАЗК, а саме 13.03.2018, де в повному обсязі зазначила необхідні відомості. Втім з якої причини декларація не була подана відомостей немає. Зазначене дає підстави сумніватися, у наявності умислу на приховування свого майнового стану та порушення вимог фінансового характеру.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно прокуратурою та працівниками Сумського управління ДВБ НП України, робили запити, отримували документи з особової справи, з НАЗК витребували інформацію з системи подання декларацій про послідовність дій, збирали інші докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1.

При цьому в матеріалах наданих з протоколом відсутні докази щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати відповідної перевірки та інше.

Згідно п. 1, п. п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 49 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Зокрема такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Сумського управління ДВБ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, з наданих до протоколу документів вбачається, що усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного вбачається, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що на підставі ст. 7 КпАП України дає підстави визнати недопустимими докази по справі.

Згідно ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно ч. 3 ст. 62 КпАП України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За необхідне слід визначити, що суб'єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що особа усвідомлювала протиправність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Ураховуючи ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява № 926/08), вбачається, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення та їх аргументація є сумнівними. Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Наведене у сукупності вказує на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України і відповідно, про відсутність в діянні тобто складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 294 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми, з дня її винесення.

Суддя В.Г. Костенко