Справа №461/55/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року суддя Галицького районного суду м. Львова Лялюк Є.Д., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1, громадянина України, 22.07.1977 року, який народився у Львівській області, не працює, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт № EK130535, виданий 16.04.2009, органом № 4615, персональний номер НОМЕР_1,

за ст.471 Митного Кодексу України,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про порушення митних правил, 13.12.2017 року о 18 год. 15 хв. громадянин України ОСОБА_1 разом з пасажиром гр. України ОСОБА_2 на автомобілі марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер BC2941EX поверталися з ОСОБА_3 до України, через м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор».

В ході митного контролю, шляхом усного опитування, ОСОБА_1 заявив про наявність в нього та пасажира грошових коштів в загальній кількості 10 000 євро та 84 187 доларів США, а ОСОБА_2 заявив про наявність в нього 10 000 Євро. Автомобіль було скеровано зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів, де громадянин ОСОБА_1 предявив до митного контрою вищезазначені грошові кошти. Також під час огляду автомобіля, було виявлено парфуми в асортименті, що знаходились в поліетиленових пакетах в салоні та багажному відділенні автомобіля без ознак приховування.

Відповідно до ст. 371 МК України та Постанови Правління Національного банку України від 27.05.08 року №148 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було повернуто валютні цінності у розмірі по 10000 Євро (десять тисяч євро) кожному.

В суді ОСОБА_1 надав пояснення про те, що вилучені кошти належать його матері, оскільки це її заробітна плата в ОСОБА_3 Італія. Вказує, що не приховував кошти, а заявив про наявність таких сам працівникам митниці та просив повернути вилучені кошти.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 надав письмові пояснення щодо недопустимості застосування конфіскації особистих грошових коштів ОСОБА_1, в яких вказує, що останній не заперечує факт переміщення вказаних коштів. Джерелом походження коштів є заробітна плата його матері, що була отримана в ОСОБА_3 Італія та підлягала оподаткуванню відповідно до місцевого законодавства країни походження. Наголосив на тому, що ОСОБА_1 не приховував кошти, а навпаки заявив про наявність таких, тобто усно задекларував, вказує, що ОСОБА_1 працівники митниці не надали можливості подати письмову декларацію.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно ст. 471 МК України відповідальність настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, а саме обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, що перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, установлену ч.1 ст.374 Митного кодексу України.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується також:

-протоколом про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14 грудня 2017 року;

-доповідною запискою;

-контрольним талоном;

-актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу;

-описом затриманих предметів.

Відтак, вирішуючи питання призначення виду стягнення за порушення митних правил, з урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст.462 МК України, яка регулює основні та додаткові адміністративні стягнення, попередження та штраф можуть застосовуватися тільки як основні адміністративні стягнення за порушення митних правил.

Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у п.3 ст.461 МК України, може застосовуватися як основне і як додаткове адміністративне стягнення.

Отже, за одне і те саме порушення митних правил може накладатися тільки основне або основне і додаткове адміністративне стягнення. Якщо статтею, якою встановлюється адміністративна відповідальність за порушення митних правил, передбачається основне і додаткове адміністративне стягнення, застосування лише додаткового адміністративного стягнення без основного не допускається, крім випадку, передбаченого ч.3 ст.467 МК України.

Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, згідно з ст.9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. При цьому визначено, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України, таким чином в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

Так, 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію з захисту прав і основних свобод людини, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи на повагу власності. Згідно статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Крім того, держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Таким чином, об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив правопорушник полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст.471 МК України. Згідно з ст.471 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.

При цьому, при прийнятті рішення по справі, суд також враховує те, що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, у відповідності з рішенням ЄСПЛ, слід визнати, що застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.

Вирішуючи питання чи буде, в разі застосування конфіскації, досягнута розумна співрозмірність між засобами, використаними судом для забезпечення загального інтересу, і захистом права особи на повагу власності або, іншими словами, чи не буде покладено на нього індивідуальний надмірний тягар, суд приймає до уваги наступне.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі. Правопорушення полягало в недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які він ввозив в Україну. Крім того, правопорушення було вчинено, в значній мірі, внаслідок неуважності правопорушника. Слід також зауважити, що вивезення чи ввезення готівкової іноземної валюти з України чи в Україну не є незаконним, згідно з діючим законодавством держави. Крім того, сума, яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що зазначені кошти отримані незаконним шляхом або призначені для використання в незаконній діяльності.

Таким чином, єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_1 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Вирішуючи питання про застосування адміністративного стягнення, суд враховує вимоги ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких, для визнання втручання держави співрозмірним воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів. Ухилення від сплати податків), яке фактично встановлено не було. Таким чином, сума, яка за рішенням суду має бути конфіскована, є для правопорушника значною, і має бути повернута.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ (справа Ізмайлов проти Російської Федерації), вищевказані норми Конституції України, приходжу до висновку про те, що застосування конфіскації в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, тобто неспіврозмірним, оскільки покладає на правопорушника «індивідуальний надмірний тягар».

Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти штраф, в межах санкції ст.471 МК України, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил товар (парфуми) слід повернути особі, що притягається до адміністративної відповідальності після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено, оскільки переміщення такого через митний кордон України не заборонено та не обмежено законодавством України, а вилучені грошові кошти, що були предметом правопорушення слід повернути особі, відносно якої складено протокол про порушення митних правил.

Керуючись ст.ст. 471, 522, 527, 528 МК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14 грудня 2017 року товар (парфуми в асортименті 187 шт.) - повернути ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Вилучені, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14 грудня 2017 року грошові кошти в сумі 84100,00 (вісімдесят чотири тисячі сто доларів США) - повернути ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівської митниці суму витрат на зберігання на складі митниці, яка складає 410,31 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 352,40 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя Лялюк Є.Д.