АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/219/2018 Постанова винесена суддею Макаренко І.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Бурцевої А.В., іншого учасника ДТП -

ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

ст. Омельянівка Коростенського району Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада

2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада

2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 22 серпня 2017 року о

19 год. 10 хв., по вул. Льва Толстого в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Grandis», державний номерний знак НОМЕР_2, під час висадки пасажира, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_3, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 15.13 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на недотримання судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суддею не були дотримані положення ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, невірно встановлені фактичні обставини справи у зв'язку з неправильною оцінкою доказів, стверджуючи при цьому, що в даній дорожній ситуації він не допускав порушення п. 15.13 ПДР України чи інших його норм, недотримання яких знаходилося б у причинно-наслідковому зв'язку із виникненням ДТП, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що пасажир його транспортного засобу ОСОБА_1, самостійно, без відповідного на те дозволу, незважаючи на його заборону, в порушення вимог п. 5.3 ПДР України, відкрив двері автомобіля. В той же час інший учасник ДТП, водій автомобіля «Renault Logan» ОСОБА_4, здійснював на великій швидкості маневр обгону його автомобіля з правого боку, по полосі руху маршрутних транспортних засобів, біля зупинки громадського транспорту, з вимкненим сигналом повороту, що і призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Звертає увагу, що на місці події ОСОБА_1 свою провину визнав, що підтверджується тим, що він надав свої персональні дані та був присутній під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, проте працівник поліції, пославшись на недостатній рівень володіння свідком російською або українською мовами, безпідставно вказаного свідка не допитав і не зазначив дані про нього в протоколі.

Крім того, як вважає апелянт, суд необґрунтовано не допустив до участі в суді першої інстанції його захисника, а також не розглянув клопотання про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_1, який міг підтвердити його невинуватість в даній ДТП, чим порушив його право на захист, а відтак, за вказаних обставин, прийняв незаконне рішення про притягнення його до відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника Бурцевої А.В. на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка ОСОБА_1, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, вгідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, не дотримав.

Відповідно до постанови від 01 листопада 2017 року, суддя місцевого суду висновок про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, формально обґрунтував матеріалами справи, навівши при цьому пояснення водіїв транспортних засобів, але належної оцінки як письмовим доказам, так і поясненням у суді ОСОБА_2 та ОСОБА_4, не надав, усі докази у взаємозв'язку між собою не проаналізував, достатніх доводів на спростування позиції ОСОБА_2 у судовому рішенні не навів, при цьому клопотання про допит свідка в судовому засіданні не вирішив, отже фактичні обставини справи належним чином не з'ясував та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у виді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, учасниками дорожнього руху є особи, які беруть безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішоходи, водії, пасажири, погоничі тварин.

Відповідно до п. 15.13 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

При цьому, вказана заборона, виходячи зі змісту ПДР Украни, стосується як водія, так і пасажирів та інших учасників дорожнього руху.

Водночас в силу вимог п.п. 5.2 г), 1.5, 5.3 б) та 15.13 ПДР України, пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, їм забороняється, зокрема, відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до п. 5.1. ПДР України, посадку (висадку) дозволяється здійснювати пасажирам після зупинки транспортного засобу лише з посадкового майданчика, а в разі відсутності такого майданчика - з тротуару чи узбіччя, а якщо це неможливо, то з крайньої смуги проїзної частини (але не з боку суміжної смуги для руху), за умови, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 22 серпня 2017 року о 19 год. 10 хв., по вул. Льва Толстого в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Grandis», державний номерний знак НОМЕР_2, в порушення вимог п. 15.13 ПДР України, під час висадки пасажира, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_3, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

З пояснень ОСОБА_2, наданих одразу після ДТП, у судах першої та апеляційної інстанції, вбачається, що коли автомобіль НОМЕР_4, зупинився на вул. Льва Толстого в м. Києві, пасажир ОСОБА_1, якого ОСОБА_2 підвозив, бо працює водієм в таксі «Uber», самостійно, без його дозволу на вихід з автомобіля, відкрив задні праві двері транспортного засобу, намагаючись вийти, але в цей же момент з правої сторони по смузі руху громадського транспорту його транспортний засіб об'їжджав автомобіль НОМЕР_5, в результаті чого і сталося зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_4

Водій ОСОБА_4 в судовому засіданні, не оспорюючи тієї обставини, що зіткнення транспортних засобів сталося внаслідок відкриття пасажиром дверей автомобіля «Mitsubishi Grandis», стверджував при цьому що саме водій автомобіля «Mitsubishi Grandis» порушив ПДР, оскільки здійснив висадку пасажира з другої полоси руху, тобто в недозволеному для цього місці.

За клопотанням ОСОБА_2 для перевірки доводів апеляційної скарги в судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_1, який пояснив, що 22 серпня 2017 року, у зв'язку з несприятливими погодними умовами, бо йшов дощ, він замовив таксі «Uber» з офісу до дому. Оскільки був повільний рух автомобілів внаслідок їх скупчення, а до завершення поїздки залишалося декілька метрів, він, в кінці вул. Хрещатик біля площі Льва Толстого, вирішив завершити поїздку. Узгодивши ціну з водієм та розрахувавшись, він вирішив вийти з автомобіля, оскільки вважав поїздку завершеною, при цьому водій не заперечував проти його виходу з автомобіля, не говорив, що припаркується в іншому місці, але і не надавав окремий дозвіл на вихід з автомобіля. Він став виходити із автомобіля, відчинивши двері, оскільки вважав це логічним після повного розрахунку за надані з перевезення послуги, проте відчинені двері вдарили інший транспортний засіб, який в цей час рухався поряд.

Крім того, свідок зазначив, що, відкриваючи двері автомобіля, він не звернув увагу на обстановку поряд і де саме зупинився транспортний засіб, автомобілів поблизу він не побачив. Після зіткнення автомобілів залишився на місці пригоди тому, що, будучи свідком ДТП, вважав що до нього можуть виникнути питання щодо фактичних обставин виникнення даної пригоди, проте оскільки він не володіє українською та російською мовами, працівники поліції йому будь-яких запитань не ставили і не опитували щодо обставин ДТП.

Аналізуючи пояснення свідка у взаємозв'язку з поясненнями ОСОБА_2 та іншими доказами, зокрема, даними схеми місця ДТП, враховуючи, що безпосередньо ОСОБА_2 не відчиняв двері автомобіля і в провадженні відсутні докази того, що він здійснив висадку пасажира з порушенням ПДР, що б перебувало в прямому причинному зв'язку з наслідками ДТП, як і відсутнє посилання на таке порушення в контексті конкретних положень ПДР України в протоколі, вважаю, що в даному випадку ОСОБА_2 не порушував п. 15.13 ПДР України, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, висновки судді місцевого суду про вчинення ОСОБА_2, за встановлених судом обставин, вказаного адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на доказах по справі.

Викладене свідчить про те, що доводи апелянта про недотримання суддею місцевого суду вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП і постановлення незаконного рішення знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи стосовно ОСОБА_2, а тому постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада

2017 року підлягає скасуванню із задоволенням апеляційного прохання про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада

2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

340 грн., зі стягненням судового збору - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П.Павленко