Справа № 500/5881/18
Провадження № 3/500/1518/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з сектору реагування патрульної поліції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області відносно:

ОСОБА_1, 12.08.1975 рокународження, громадянина України, не працює, який мешкає за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроська, вул. Шевченка,, № 51, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду, Одеської області надійшов протокол серія БД № 334027 про те що гр. ОСОБА_1 29.08.2018 року о 23.00 год. в с. Матроська Ізмаїльського району Одеської області, по вул. Некрасова, кут вул. Партизанська, керуючи автомобілем «GreatWall Hover», д/з ВН 0773 НР, не вибрав безпечну швидкість руху, скоїв наїзд на пішохода. В наслідок ДТП пішоходу завдано тілесні ушкодження, автомобіль отримав механічні ушкодження та завдано матеріальний збиток. Дії його кваліфіковано за за ст. 124 КУпАП, а саме що ОСОБА_1 порушив п.12.1 ПДР.

Також, згідно протоколу серія БД № 334026 від 31.08.2018 року, вказано, 29.08.2018 року о 23.00 год. в с. Матроська Ізмаїльського району Одеської області, по вул. Некрасова, кут вул. Партизанська ОСОБА_1 керував автомобілем «GreatWallHover», д/з ВН 0773 НР у стані алкогольного спяніння, огляд на стан спяніння в установленому законом порядку проводився в КУ «ЦРЛ Ізмаїльського району», чим порушив п.2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Оскільки до суду надійшли дві справи про вчинення гр. ОСОБА_1 правопорушень та такі розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то відповідно до ст.36 КУАП суддя обєднує справи № 500/5881/18, 500/5882/18, в одне провадження та присвоює 500/5881/18.

Вислухавши пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного , законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997р. Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «ОСОБА_2 та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенцї не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Тобто у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суду при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які обєднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - обєкт адміністративного проступку, - обєктивну сторону проступку; - субєкт адміністративного проступку; - субєктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обовязкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

Відповідно до статей 245,280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи. Згідно з вимогами ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За фактом ДТП за ст. 124 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД №334027 від 31.08.2018 року, згідно якого гр. ОСОБА_1 Р.А.29.08.2018 року о 23.00 год. в с. Матроська Ізмаїльського району Одеської області, по вул. Некрасова, кут вул. Партизанська, керуючи автомобілем «GreatWall Hover», д/з ВН 0773 НР, не вибрав безпечну швидкість руху, скоїв наїзд на пішохода. В наслідок ДТП пішоходу завдано тілесні ушкодження, автомобіль отримав механічні ушкодження та завдано матеріальний збиток. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення п.12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 заперечував, що ДТП, сталося з його вини, оскільки пішохід ОСОБА_3 сам наскочив на його автомобіль, в наслідок чого і отримав тілесні ушкодження, крім того, потерпілий не має жодних претензій до нього.

Відповідно до ст. 251, 252 КУпАП суду не надано доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Свідки події в своїх поясненнях надали суперечливі свідчення, згідно протоколу подія сталася 29.08.18р. о 23.00, потерпілий ОСОБА_3 в своєму поясненні вказує, що подія трапилася в 23год.26хв. невідомий йому чоловік на його думку в нетверезому у стані сідав за кермо і почав їхати в його бік, автомобіль його не збивав, а він сам підстрибнув на автомобіль та схопився за капот, коли автомобіль на швидкості здійснив поворот він не втримався та злетів з капоту упав під паркан. Свідок ОСОБА_4 пояснив, о 23.40 побачив що біля його будинку лежить ОСОБА_3, там же були жінка та сестра ОСОБА_2, які визвали швидку допомогу, зі слів ОСОБА_3 знає, що останній хотів зупинити пяного водія їхав в нього на капоті, потім упав.Свідок ОСОБА_2 дала аналогічні пояснення, які їй відомо зі слів брата.

За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, щоб зробити обєктивний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та порушенням ним п.12.1 ПДР, а тому провадження у справі про адміністративного правопорушення підлягає закриттю.

Що стосується протоколу серія БД №334026 від 31.08.2018 року, згідно якого 29.08.2018 року о 23.00 год. в с. Матроська Ізмаїльського району Одеської області, по вул. Некрасова, кут вул. Партизанська гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «GreatWall Hover», д/з ВН 0773 НР з явними ознаками алкогольного спяніння, огляд на стан алкогольного спяніння проводився в установленому законом порядку в КУ «ЦРЛ Ізмаїльського району» в результаті якого зроблені висновки, що гр. ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного спяніння чим порушив п.2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція 1452/735). За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: 1) запах алкоголю з порожнини рота; 2) порушення координації рухів; 3) порушення мови; 4) виражене тремтіння пальців рук; 5) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; 6) поведінка, що не відповідає обстановці. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, то в ньому не зазначено жодної ознаки алкогольного сп'яніння, що свідчить про те, що фабула адміністративного правопорушення зазначена у протоколі, не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103 в редакції від 28.10.2015 року - огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до розділу 1 п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735 зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 р. за N1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, встановленим порядком проходження огляду на стан спяніння водіїв транспортних засобів є порядок відповідно до якого особі пропонується пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, за наслідками якого, у разі підтвердження стану спяніння, складається в присутності двох свідків та додається до протоколу акт огляду на стан алкогольного спяніння та роздруківка із результатом огляду. В разі відмови особи від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з його результатами особа одразу направляється до закладу охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння. У разі підтвердження стану спяніння за результатами огляду в закладі охорони здоровя відповідний висновок додається до протоколу про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «DragerAlcotest 6810». Згідно роздруківки з вказаного тестеру, тест на стан алкогольного спяніння проводився 03.08.2018 року о 03.10 год., згідно висновку № 112 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування піл впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції гр. ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного спяніння. Як вказано вище огляд проведено за допомогою пристрою «DragerAlcotest 6810».

Відповідно до п. 3 Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2010 за № 262/17557 спеціальними технічними засобами для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння є: газоаналізатор "Alco Quant 6020"; газоаналізатор "Alcotest 6510"; газоаналізатор "Alcotest 6810"; газоаналізатор "Alcotest 7410 Pluscom"; прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, "Алконт 01". Як вбачається із наведеного переліку тест (Drager Alcotest 6810 ARCD-0550) у ньому відсутній та який не відноситься до числа дозволених для застосування Газоаналізаторів на території України.

За таких обставин показники Газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», не можуть вважатися допустимим доказом.

Відповідно до п.22 вищезазначеної Інструкції 1452/7351452/735, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складенні з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд зобовязаний дотримуватися принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України моє право на захист від пред'явленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

В п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що якщо водій ухиляється від проходження огляду, то його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності, проте, як зазначав суд раніше, свідки у протоколі відсутні.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суть правопорушення викладено не конкретно, зважаючи на те, що перед судом не доведено того факту, що останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння сертифікованим технічним засобом та відповідно до встановленого законом порядку, як того вимагає ч.1ст. 130 КпАП України, та за умови неможливості усунення зазначених порушень, суд не вбачає в діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України (паспортні данні та РНОКПП у матеріалах справи відсутні), за ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАПзакрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: ОСОБА_5