Провадження № 33/779/63/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, непрацюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 222463 від 22 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 22 листопада 2017 року о 01-00 год. в м. Івано-Франківськ, по вул. Зорія, 12, керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Е300», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, і на вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, що повністю доведено в суді.

ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі просить, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати її, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що його не повідомляли про час та місце судового розгляду, а сам розгляд проведено без його участі, копію постанови судді отримано ним особисто 28 грудня 2017 року, тому, на його думку, є підстави для поновлення пропущеного строку.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо належного його повідомлення про розгляд справи 18 грудня 2017 року, однак суддя всупереч вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі, чим порушив право на захист, тому постанова підлягає скасуванню. Пояснює, що 22 листопада 2017 року близько 09 год. припаркував свій автомобіль на вул. Зорія, 12, та приблизно о 00 год. 40 хв. до автомобіля підійшли працівники поліції. На їх вимогу, пред'явив для огляду посвідчення водія, однак свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу не зміг пред'явити, оскільки в тому місці, де воно зазвичай знаходилось його не було. Коли інспектор почав складати постанову, він знайшов потрібний документ, однак інспектором це не було взято до уваги, і постанову було складено. Вказує, що поліцейські не повідомляли, що він може пройти тест в медичному закладі та відмовились вести його на огляд в заклад охорони здоров'я, роз'яснювали, що якщо він не згідний з протоколом, то може оскаржити його в суді. Зазначає, що в автомобілі знаходився ОСОБА_4, який може підтвердити такі його пояснення. Посилається на те, що працівники поліції не роз'яснювали йому прав та обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Вважає, що викладені у протоколі висновки не ґрунтуються на всебічному з'ясуванні обставин, а також, що порушено процедуру огляду водія на стан сп'яніння, визначену ст. 266 КУпАП. На його думку, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена. Вказує, що протокол складений всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, в протоколі відсутні певні дані, відсутній підпис поліцейського, який склав протокол. Зазначає, що на момент складення протоколу працівниками поліції він запрошений не був. Посилається на те, що з відеозаписів з нагрудних відеокамер інспекторів вбачається, що інспектор, знаходячись біля машини не склав та не вручав йому протокол, таких даних немає і в матеріалах справи. Вважає, що таким чином порушено ч. 2 ст. 254 КУпАП. Зазначає, що з відеозаписів вбачається, що ст. 63 Конституції України було роз'яснено, однак права передбачені ст. 268 КУпАП взагалі не роз'яснювалися. Підсумовує, що наведене свідчить про істотне порушення права на організацію ефективного захисту своїх інтересів. Вказує, що відеозаписи суддею суду першої інстанції взагалі не досліджувалися, оскільки про це не зазначено у постанові. Посилається на те, що в протоколі вказано час зупинки 01 год. 00 хв., час складання протоколу 01 год. 20 хв., а відеоматеріали вказують на час, коли працівники поліції підійшли до автомобіля, - 00 год. 42 хв. Звертає увагу на зміст телефонної розмови інспектора патрульної поліції, яка відображена на відеозаписі. Вважає, що наведене ним у своїй сукупності не дає можливості належним чином встановити наявність складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду з'явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, захисник ОСОБА_3, якому роз'яснені права, передбачені ст. 271 КК України. Повідомили, що жодних заяв та клопотань поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, на адресу електронної пошти суду не надсилали.

До апеляційної скарги долучено клопотання про допит свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Клопотання задоволено.

В судовому засіданні апеляційного суду заявлено клопотання про дослідження та долучення до матеріалів справи заяви про вчинення кримінального правопорушення відносно інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_7 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2017 року серії БР № 222463. Клопотання задоволено.

В судове засідання апеляційного суду з'явилися свідки ОСОБА_4, ОСОБА_6, яким роз'яснені права, передбачені ст. 272 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 викликався в судове засідання, однак не з'явився, подав заяву про те, що не може з'явитися у зв'язку з роботою, свої свідчення підтверджує. За таких обставин, вважаю за необхідне обмежитись змістом його письмових пояснень, що є матеріалах справи.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки апелянт не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду, відповідно, не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, копію постанови отримано 28 грудня 2017 року, відповідно, йому не було достовірно відомо як про результати розгляду справи, так і про порядок та строки оскарження рішення судді, тобто строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено з поважних причин.

Вирішуючи апеляційну скаргу по суті, доходжу висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову судді місцевого суду - скасувати та прийняти нову постанову.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час перегляду справи про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 18 грудня 2017 року.

Так, за приписами ст. 268 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядаються у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

В мотивувальній частині постанови зазначено наступне: «ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього».

Проте, в матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи 18 грудня 2017 року.

З розписки (а.с. 8), вбачається, що ОСОБА_2 було надіслано повістку про виклик до суду на 18 грудня 2017 року.

В той час, будь-які документи, які б містили дані про отримання ним, у відповідності до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, судової повістки про час та місце розгляду справи цього дня, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно, у судді не було підстав для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2

Разом з тим, всупереч положенням ст. 268 КУпАП справа була розглянута без участі ОСОБА_2, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Таким чином ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Наведене свідчить про порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих як Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, так і Конституцією України, зокрема права на захист.

За наведених обставин, керуючись ч.ч. 7,8 ст. 294 КУпАП, вважаю за необхідне скасувати оскаржену постанову та прийняти нову постанову, після дослідження в повному обсязі матеріалів справи про адміністративні правопорушення.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважаю встановленим, що 22 листопада 2017 року близько 01-00 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Зорія, 12, водій ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «Мерседес-Бенц Е300», номерний знак НОМЕР_1, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні апеляційного суду доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2017 року серії БР № 222463 (а.с. 1), письмовими пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на долученому Управлінням патрульної поліції в м. Івано-Франківську компакт-диску «DVD-R» (а.с. 6).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2017 року серії БР № 222463 (а.с. 1), ОСОБА_2 22 листопада 2017 року о 01-00 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Зорія, 12, керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Е300», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків Порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1).

Матеріали справи не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений на бланку відповідного зразка, уповноваженою на те особою - інспектором роти № 3 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_9, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП.

Апелянт посилається на те, що працівники поліції не роз'яснювали йому прав та обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

В той час, як слідує зі змісту протоколу, ОСОБА_2 відмовився в присутності свідків поставити свій підпис на підтвердження того, що йому роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд справи в суді м. Івано-Франківська.

Наведене розцінюється як те, що йому права та обов'язки працівниками поліції роз'яснювалися, однак від відмовився це засвідчити своїм підписом.

В графі для пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 власноруч зазначив: «з протоколом не згідний».

Апелянт посилається на те, що в протоколі відсутній підпис поліцейського, який склав протокол, однак в протоколі графа «Підпис поліцейського, який склав протокол» - заповнена та містить підпис.

З приводу доводів про те, що ОСОБА_2 не вручили екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення, необхідно зазначити, що у протоколі зафіксовано відмову апелянта у присутності двох свідків отримати копію протоколу.

Так, зі змісту протоколу вбачається, що апелянт відмовився в присутності свідків розписатися про те, що він зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про нього дані є правильні.

Відомостей про те, що апелянт мав намір отримати копію протоколу, однак такого права працівниками поліції його у будь-який спосіб було позбавлено, матеріали справи не містять.

Крім того, відсутні дані про те, що ОСОБА_2, за наявності зазначених ним у апеляційній скарзі обставин, подавав пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків. Вказують, що по вул. Зорія, 12, в м. Івано-Франківську працівники поліції зупинили «Мерседес» з іноземною реєстрацією під керуванням ОСОБА_2, який мав ознаки алкогольного сп'яніння, зокрема, як наводить свідок ОСОБА_5, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова. Пояснюють, що водій відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» та відмовився від проходження огляду в медичному закладі.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості свідків немає, пояснення отримані у встановленому законом порядку передбаченими способами, засвідчені їхніми власноручними підписами.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що його з ОСОБА_5, з яким давно знайомий, запросили працівники поліції в якості свідків. Вони під'їхали на сусідню вулицю, де стояв «Мерседес». Стояли близько півтори метра від машини. Не може стверджувати про стан сп'яніння ОСОБА_2, бо не має спеціальних знань. Це була ніч. Вказує, що чули як ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на місці за допомогою алкотестера «Драгер». Того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_2 проходити огляд на стан сп'яніння в медичному закладі не чув.

Зважаючи на те, що зміст його письмових пояснень та тих, що були надані у суді апеляційної інстанції, в частині підтвердження факту пропонування ОСОБА_2 працівниками поліції пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, відрізняється, беру до уваги зміст саме письмових пояснень, оскільки вони відбиралися безпосередньо у той день, коли було складено протокол і відповідно, свідок міг більш детально повідомити про ті обставини, які сприймав особисто. При цьому відсутні відомості про те, що з певних причин ОСОБА_6 надавав працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ним засвідчено під примусом.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що з ОСОБА_2 знайомий близько 5 років, стосунки у них дружні. В той день вони зайшли в магазин «Малібу» по вул. С. Бандери, взяли кави. Після цього підійшли до машини, де пили каву. В той час підійшли працівники поліції. Свідків він не бачив.

Вважаю з необхідне критично відноситися до пояснень свідка ОСОБА_4, так як він знаходиться у дружніх стосунках з ОСОБА_2, а тому може бути упередженим. Крім того, його пояснення про відсутність на місці події свідків спростовуються саме поясненнями свідка ОСОБА_6, який вказав, що він разом зі свідком ОСОБА_5 були присутні під час оформлення матеріалів працівниками поліції.

Апеляційним судом досліджено відеозаписи та , які міститься на компакт-диску «DVD-R» в матеріалах справи, на яких відображено та безсторонньо зафіксовані нагрудною відеокамерою (відеореєстратором) інспекторів патрульної поліції деякі обставини події, а саме: місце зупинки; оголошення причин зупинки транспортного засобу; як працівник поліції повторно називає свою посаду, звання та прізвище, процес встановлення особи, перевірки документів, а саме пред'явлення посвідчення водія, розмова працівника поліції по телефону, як працівник поліції передає апелянту певний документ.

З переглянутих відеозаписів вбачається, що працівники поліції підійшли до автомобіля о 00 год. 42 хв. Дійсно, в протоколі зазначено час вчинення адміністративного правопорушення - 01 год. 00 хв.

Вважаю, що зазначення у протоколі приблизного часу події не є суттєвим порушенням ст. 256 КУпАП та таким, за наявності якого можна визнати протокол неналежним чи недопустимим доказом, на основі якого в сукупності з іншими встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Також, ця обставина не є такою, що унеможливлює прийняття рішення в межах вказаного протоколу.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, однак такі доводи спростовуються доказами, що є в матеріалах справи.

Так, на відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції пропонує водію перевірити справність стоп-сигналів, які означають гальмування автомобіля, після чого звертає увагу, що один стоп-сигнал не працює. Як водій відповідає, що може щойно перестала лампочка працювати. Після чого працівник поліції пояснює, що побачили як він їде і у автомобіля один «стоп» не горить, тому зупинили його з метою попередити про технічну несправність. Як водій наголошує: «Ми зупинилися, ми що тікали». І згодом, як водій звертається до працівників поліції: «Ви мені маєте зараз предоставити причину порушення».

ОСОБА_2 пояснював в судовому засіданні апеляційного суду, що вимога про зупинку була висловлена до нього як до пішохода в той час як він направлявся до свого автомобіля, та що йому не було зрозуміло, чому працівники поліції звертаються до нього взагалі.

В той час, відомості, які вбачаються з відеозаписів, зокрема наведені обставини події та поведінка ОСОБА_2, вказують на те, що на час початку спілкування з працівниками поліції та оголошення йому причин зупинки він знаходився у транспортному засобі та фактично виконував функції водія під час руху транспортного засобу, тобто керував транспортним засобом, а тому є суб'єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, необхідно зазначити, що підстава зупинки транспортного засобу, яка оголошена працівниками поліції, а саме несправність стоп-сигналу автомобіля, може виникнути тільки під час керування транспортним засобом, а зупинка транспортного засобу можлива тоді, коли він здійснює рух.

Тому його твердження про те, що він не керував транспортним засобом та працівники поліції звернулися до нього як до пішохода, є очевидно неправдивими.

Так, відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відносно порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння вважаю, що його працівниками поліції дотримано у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп'яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв'язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

У протоколі вказано про наступну ознаку алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 - запах алкоголю з порожнини рота.

Свідок ОСОБА_5 в письмових поясненнях зазначає, що водій ОСОБА_2 мав ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова.

Аналіз змісту відеозаписів дає беззаперечні підстави дійти висновку про наявність у ОСОБА_2 таких ознак алкогольного сп'яніння як нечітка вимова та поведінка, що не відповідає обстановці.

Наведені докази спростовують пояснення апелянта про те, що він був на емоціях та втомлений, а тому у нього були такі зовнішні ознаки, які не свідчать про стан сп'яніння.

Так, оскільки у водія ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, працівник поліції мав право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Сторона захисту не наводить жодних заперечень щодо законності підстав вважати працівнику поліції, що ОСОБА_2 з огляду на виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, перебуває в такому стані.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно з ч. 3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

Як визначено п. 3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. А згідно п. 8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З наведеного випливає, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгоди на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров'я, особа вважається такою, що відмовилася на вимогу працівника міліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, а тому поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують, що ОСОБА_2 на пропозицію працівника поліції відмовився пройти огляд на стан сп'яніння як з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції, так і у відповідному закладі охорони здоров'я, відповідно, поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення, а тому доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, вважаю твердження апелянта про порушення порядку проведення огляду недоведеним, оскільки судом критично оцінено як пояснення ОСОБА_2, так і у відповідній частині пояснення свідка ОСОБА_6

Вважаю, що зміст телефонної розмови інспектора патрульної поліції, яка прослуховується під час перегляду відеозапису, не свідчить про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп'яніння, а також, що він не є достатньою підставою для сумніву в об'єктивності викладених свідками свідчень, що містяться в матеріалах справи.

Пояснення апелянта відносно свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу, його наявності та часу пред'явлення для огляду працівникам поліції є неспроможними, оскільки ці обставини не впливають на висновок про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, необхідно зазначити, що заява про вчинення кримінального правопорушення відносно інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_7 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2017 року серії БР № 222463 не є доказом незаконності його дій з огляду на презумпцію невинуватості, яка гарантована ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, стверджувати про те, що працівник поліції вчинив незаконні чи протиправні дії відносно апелянта, фактично заявляючи про вчинення ним службового злочину, можна тільки після того, як його вину буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім того, на час прийняття рішення така заява не зареєстрована у ЄРДР, про що захисник повідомив 02 лютого 2018 року.

Вказаний факт не може бути підставою для відкладення розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 В той час, в подальшому у разі доведення факту вчинення злочину працівником поліції, це може бути підставою для ініціювання перегляду прийнятого рішення.

Апелянт, стверджуючи про свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, фактично заперечує факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак не наводить жодних доводів, які б свідчили, що він погодився на законну вимогу працівника поліції.

Судження апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій сторона захисту не навела переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_2 як і події, так і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_2 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Таким чином, переглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_2 містять ознаки саме такого правопорушення, та його дії необхідно кваліфікувати саме за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, щодо наведених обставин, то такі враховуються, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і є саме суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вважаю за необхідне обрати ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання як адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до норм діючого законодавства, зокрема ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 гривень.

Тому, судовий збір у зазначеному розмірі підлягає стягненню з ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло