Справа № 359/629/18
Провадження № 3/359/412/2018

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2018 року м. Бориспіль
Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_1, представника митниці ОСОБА_2, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Київської митниці ДФС, про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, щодо громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 А, кв.43, працюючого в Єгипті, паспорт громадянина України для виїзду за кордон FB690854, виданий 29.07.2015 року, -
20.12.2017 року о 20 годині 15 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_3, який прилетів до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом № ТК0457, літаком а/к "Турецькі Авіалінії", своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.
На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспекторів митниці не звертався.
Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_3, під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.
Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином України ОСОБА_3, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обовязковому письмовому декларуванню у повному обсязі, передбаченому відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р. зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25.07.2012 р., мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.
Підстав для відкладення розгляду справи, направлення матеріалів для додаткової перевірки, закриття провадження в справі, - не встановлено.
В судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_1 зазначив, що грошові кошти, які провозив ОСОБА_3 належать йому особисто, він їх заробив працюючи в Єгипті. Це його заробітна плата. Гроші призначалися для розвитку «робо клуба» в м. Чернігів. Також ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 вину у вчинену порушенні митних правил визнав у повному обсязі та щиро розкаявся. Дане правопорушення він вчинив з необережності, у звязку з тим, що не знав митних правил. Наміру порушувати митні правила України він не мав. З огляду на вказане, ОСОБА_1 просив суд призначити ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а вилучену в неї валюту, - повернути.
Представник митниці в судовому засідання просив суд застосувати до порушника стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученої валюти.
Суддя, заслухавши думку представника митниці та представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3, вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України.
Відповідно до п. 4 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року № 148, фізична особа - нерезидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну. Вивезення готівки у такому випадку здійснюється за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Диспозицією ст. 471 МК України встановлено, що правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим» коридором, - з моменту перетину останнім «білої лінії», що позначає закінчення «зеленого» коридору.
Як вбачається з протоколу про порушення митних правил України ОСОБА_3, перетнув «білу лінію», що позначає закінчення зони спрощеного митного оформлення «зелений коридор», таким чином перемістив через митний кордон України валюту, яка обмежена законодавством України, а саме в розмірі що перевищує 10 000 євро.
У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Правопорушення, яке вчинив ОСОБА_3, полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу коштів в сумі 4000 євро, що підлягають обов'язковому декларуванню.
Слід зауважити, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти на територію України, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10 000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.
Об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив ОСОБА_3, полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.
Згідно зі ст. 471 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.
За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.
Ввезення даної суми за межі України резидентами допускається, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Таким чином, єдине діяння, яке вчинив громадянин України ОСОБА_3 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.
За вищевказане правопорушення, яке полягає в недекларуванні іноземної валюти, ОСОБА_3, підлягає адміністративному стягненню у виді штрафу.
Шкода, яку ОСОБА_3 потенційно міг завдати державі, була незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди, якби він ввіз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки він не зазнав ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.
На підставі статті ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.
При прийнятті рішення суддя враховує, зазначені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні обставини.
Судом встановлено, що грошові кошти, які провозив ОСОБА_3 належать йому особисто, він їх заробив працюючи в Єгипті. Це його заробітна плата. Гроші призначалися для розвитку «робо клуба» для дітей в м.Чернігів.
Відомості, що грошові кошти, які мав при собі ОСОБА_3 при перетині державного кордону України, мають незаконне походження, в матеріалах справи відсутні.
Відповідно п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95: "Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї".
У судовому засіданні встановлено, що вилучені грошові кошти у сумі 4000 євро є для ОСОБА_3 значною сумою, і їх конфіскація поставить його в скрутне матеріальне становище.
Обтяжуючих, відповідальність особи обставин, судом не встановлено. При прийнятті рішення суддя враховує, що правопорушення вчинено ОСОБА_3 з необережності, у зв'язку з тим, що він не знав митних правил.
З огляду на наведене, застосування конфіскації, предметів порушення митних правил, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а саме втручання в право ОСОБА_3 на повагу власності, так як є не пропорційним, оскільки покладає на нього "індивідуальний надмірний тягар".
Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що конфіскація вилученої валюти, поставить його в скрутне матеріальне становище, а ніяк не сприятиме вихованню ОСОБА_3 та попередженню вчиненню ним нових порушень.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи характер скоєного, виходячи із ч. 3 ст. 462 МК України, матеріали справи, встановлені судом обставини, зазначені норми закону, суддя дійшов висновку, що на правопорушника має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.). З цього приводу підстав для застосування додаткового покарання - конфіскації вилученої валюти у суду немає, яке вказане в санкції ст. 471 МК України.
Саме таке стягнення суддя вважає достатнім для виправлення та належної поведінки ОСОБА_3 в подальшому.
Відповідно до ч. 1 ст. 520 МК України витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Витрати на оплату послуг перекладача відшкодовуються з державного бюджету.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути з ОСОБА_3, на якого накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.
Керуючись п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 3, 10, ст. 471 МК України (в редакції 2012 р.), ст. 8, 23, 33 КУпАП, суддя -
п о с т а н о в и в :
громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 А, кв.43, паспорт громадянина України для виїзду за кордон FB690854, виданий 29.07.2015 року, визнати винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти штраф у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк