Справа № 585/569/18
Номер провадження 3/585/111/18
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Євлах О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Роменського ВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт МА № 458484 виданий Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області , 11.03.1998 року, ІН НОМЕР_1 ,-

за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.02.2018 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме в будинку № 84 по вул..Рожаліна в м.Ромни, вчинив відносно своєї колишньої дружини гр..ОСОБА_2 насильство в сім»ї, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру. Штовхав її , та виражався в її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її фізичному та психологічному здоровю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно 02 лютого 2018 року він сварився зі своєю колишньоою дружиною, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою На даний час вони з ОСОБА_2 примирилися.

07 лютого 2018 року ДОП Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 винесено висновок про результати розгляду заяви (скарги, повідомлення), відповідно до якого ознак кримінального правопопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлено.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив психологічне насильство в сімї, що виразилось в образі нецензурною лайкою його колишньої дружини. Ця обставина підтверджується матеріалами справи: протоколом про прийняття заяви про вчинене правопорушення від 02.02.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1, висновком про результати розгляду скарги.

Суд не знаходить підстав визнати це діяння малозначним.

У той же час відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які відповідно до ст.35 КУпАП обтяжують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Обставинами, які відповідно до ст.ст.34 КУпАП пом»якшують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд визнає те, що правопорушник до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілою, вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_1 виражався в бік своєї колишньої дружини нецензурною лайкою , примирився з нею, а тому покарання, передбачене за даною статтею виглядає не просто надмірним, а явно несправедливо тяжким у відношенні ОСОБА_1 з огляду на характер вчиненого ним діяння.

У цьому контексті суд зауважує, що відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Вирішуючи цю справу, відповідно до цього принципу, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.33 чинного КУпАП «стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України», тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м'яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу. За цих обставин, з першого погляду, суд мав би накласти на правопорушницю адміністративне стягнення виключно у вигляді та в розмірі, які передбачені санкцією відповідної статті КУпАП, не дивлячись на явно несправедливий і надмірний характер такого покарання.

Однак, у цьому контексті суд вважає за можливе звернутися до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

Таким чином, суд не може не звернути увагу на наступне: у той час як КУпАП, здавалося б, повинен встановлювати відповідальність за менш тяжкі правопорушення, ніж злочини, в реальності він передбачає за вчинення деяких адміністративних правопорушень набагато суворіші стягнення, ніж встановлені Кримінальним кодексом України покарання за скоєння нетяжких злочинів. При цьому КК України, на відміну від КУпАП України, містить норму, згідно з якою за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин (ст.69 КК України).

Це, на думку суду, указує на невідповідність Конституції України положень ч.1 ст.33 КУпАП України в частині неможливості накладення більш м'якого адміністративного стягнення, ніж передбачено законом, оскільки особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке правопорушення.

Так, у 2004 році Конституційний Суд України (далі КСУ) розглядав аналогічну ситуацію, коли ч.1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш мяке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м'якого покарання КСУ було визнано неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м'якого покарання, ніж передбачено законом.

У рішенні суду зазначено, що « …Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

З огляду на дане рішення Конституційного Суду України, суд не може не відзначити, що в даному випадку має місце ситуація, яка цілком аналогічна тій, що була розглянута КСУ в указаній справі. У звязку з цим, суд має виходити з того, що відповідно до положень ст. 8 Основного Закону Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, вчиненняним даного правопорушення вперше, ступінь його вини, а також вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання внаслідок сімейних обставин, та те, що правопорушник примирився з наявних обставин, що помякшують покарання, необхідно і достатньо накласти більш мяке адміністративне стягнення, ніж передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: у вигляді попередження.

Разом із тим, суд роз»яснює ОСОБА_1., що це рішення в жодному разі не означає, що у випадку повторного вчинення аналогічного правопорушення стосовно нього буде прийнято таке ж рішення. Навпаки, в подальшому він повинен враховувати, що закон передбачає за це правопорушення надзвичайно суворе покарання у виді арешту, а, отже, він має завжди пам»ятати, що йому загрожує, якщо накладене по цій справі стягнення не досягне своєї мети його виправлення.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, ст.4 ч.2 п.5 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. 173 -2 ч. 1, ст. ст. 23, 33-35, 268, 283 - 285 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 352,40 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області протягом 10-ти днів з моменту її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя:підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_4