АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/6399/17 Суддя 1-ї інстанції: Буцький В.В.
Провадження № 33/790/29/18
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Комінтернівський районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 19.09.2017 року о 17:00 ОСОБА_2 біля будинку № 55 по пр. Петра Григоренка в м. Харкові, керував автомобілем «ВАЗ-21134» державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками сп'яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. В присутності двох свідків, ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров'я відмовився. Своїми діями, ОСОБА_2 порушив вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 14.11.2017 року і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В скарзі зазначає, що перебував за адресою пр.Петра Григоренка біля будинку 55 в м. Харкові разом зі знайомими. До них підійшли працівники поліції, і запитали, показавши на автомобіль, кому він належить. Повідомивши що це автомобіль ОСОБА_2, працівники поліції просили надати документи, аргументуючи тим, що такий автомобіль ніби то знаходиться в «орієнтуванні». Коли ОСОБА_2 надав документи, один з працівників поліції вихвативши їх з рук, і повідомив про складання протоколу щодо керування транспортним засобом в нетверезому стані, при цьому запитавши, чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння. Не погодившись з такими діями працівників поліції, ОСОБА_2 повідомив, що дійсно керував в той день транспортним засобом, та перебував у тверезому стані. Про незгоду із складеним протоколом зазначив в письмових поясненнях та в протоколі.

Вказує, що в постанові судді від 14.11.2017 року невірно відображено пояснення свідків та допущено розбіжності між поясненнями інспекторів і іншими доказами. Звертає увагу, що висновок судді, що відеозапис з нагрудних камер поліцейський підтверджує факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, є невірним, оскільки відеозаписом, який здійснений не встановленим пішим патрулем, можна підтвердити лише факт керування транспортним засобом, але аж ніяк не факт керування автомобілем у стані сп'яніння. Вказує, що такий запис підтверджує лише факт спілкування та складання протоколу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом -Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

В судовому засіданні, надаючи пояснення апеляційному суду ОСОБА_2, спростовував обставини щодо керування транспортним засобом, та підтверджував, що при прибутті працівників поліції він дійсно був в стані алкогольного сп'яніння, посилаючись, що на момент прибуття екіпажу патрульної поліції, автомобілем він вже не керував, двигун автомобіля був ним вимкнений, тому вважав незаконною вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння.

З метою всебічного та повного розгляду справи, в судовому засіданні було переглянуті наявні в матеріалах справи відеозаписи, з яких встановлено, що близько 16 години 19.09.2017 року, камерою ймовірно мобільного телефону зафіксовано, як автомобіль ВАЗ зеленого кольору різко набирає швидкість, проїхав вперед, гальмує, а потім рухається заднім ходом і зупиняється. З водійського місця вийшов чоловік у синій футболці, і ОСОБА_2 підтвердив, що це він. На цьому ж відеозапису зафіксовано, як до вказаного транспортного засобу прямував екіпаж патрульної поліції, номер автомобіля НОМЕР_3, та переглядаючи відеозапис з капери ZM0038 о 16:03 цей екіпаж вже прибув до транспортного засобу ВАЗ зеленого кольору, поруч з яким був ОСОБА_2, зовнішні маючи ознаки алкогольного сп'яніння.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що працівники поліції обґрунтовано встановили, що цим транспортним засобом керував ОСОБА_2, законно пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки аналізуючи відтворені у судовому засіданні відеозаписи події, слід прийти до висновку, що на місце зупинки автомобіля ВАЗ екіпаж патрульної поліції прибув за досить короткий строк до зупинки цього автомобіля та вимкнення його двигуна, а водій цього автомобіля зовнішні має ознаки сп'яніння (млява річ, хитка хода), що спростовує пояснення останнього щодо керування транспортним засобом в тверезому стані.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що ОСОБА_2 не спростував викладені у постанові судді від 14.11.2017 року обставини, враховуючи наявні в матеріалах справи інші докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2017 року серії БР №237544, розписку ОСОБА_3, який зобов'язався не допустити до керування транспортним засобом ВАЗ 211134, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчили відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, тому апеляційний суд приймає рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року у відношенні ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик