Справа № 308/2917/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
05.11.2018 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Гошовського Г.М., за участі прокурора Малицького С.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника адвоката ОСОБА_2, розглянув справу № 33/4806/114/18, в якій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець м. Ужгород Закарпатської області, проспект Свободи, 50/79, працюючий заступником начальника управління начальником відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, не судимий, притягнутий до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
За це на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення: штраф у розмірі ста одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн.
На цю постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що справу розглянуто неуповноваженим судом, без перевірки та врахування його спроб повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а стягнення накладено після закінчення строку накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що оплату за автомобіль «Mitsubishi Galant» від покупця ОСОБА_4 отримав попередньо 31.08.2016, тобто до настання дати, визначеної рішенням НАЗК № 2 від 10.06.2016, з якої надсилання до НАЗК електронного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані стало обовязковим, і того ж дня здійснив оплату продавцеві автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_5, а тому і не був зобовязаний надсилати в НАЗК електронні повідомлення. Стверджує, що попри це неодноразово намагався подати таке повідомлення, що можуть підтвердити дружина ОСОБА_6 і колега по роботі ОСОБА_7, однак через надмірне завантаження сайту НАЗК і нестабільну його роботу у той період був позбавлений можливості це зробити, хоча продовжував спроби і після закінчення 10-денного строку. Посилається на те, що у декларації за 2016 рік і дохід, який став джерелом придбання автомобіля і власне його придбання зазначені, що є свідченням відсутності у нього умислу приховати майно або несвоєчасно надати відомості для фінансового контролю. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд заслухав пояснення ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора проти неї, провів судові дебати, перевірив матеріали справи і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обовязком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП субєкт правопорушень у цій статті визначається за ознакою наявності у особи повноважень на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Такими повноваженнями особа може володіти лише у звязку з заняттям певної посади за місцем роботи. Апеляційний суд погоджується з визначенням підсудності такої справи місцевому суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться державний орган або орган місцевого самоврядування як юридична особа, завдяки роботі на посаді в якому володіє вказаними повноваженнями субєкт правопорушення. Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, заступником начальника якого начальником відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту працює ОСОБА_1, знаходиться у м. Ужгород, отже справу щодо нього розглянуто компетентним судом.
Частиною третьою статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Згідно з пунктом сьомим статті 247 КУпАП якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
У протоколах про адміністративні правопорушення №№ 76 і 77 від 21.03.2018 датою виявлення обох адміністративних правопорушень визначено 21.03.2016, тобто дату складання протоколу (а.с.1-8, 132-139).
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя з таким визначенням дати виявлення адміністративних правопорушень погодився. Зазначив, що нею слід вважати день виявлення уповноваженим органом факту неповідомлення відомостей або день опублікування несвоєчасно повідомлених відомостей про суттєві зміни у майновому стані субєкта на офіційному веб-сайті НАЗК. При цьому послався на листування начальника управління захисту економіки (УЗЕ) в Закарпатській області і начальника ГУДФС у Закарпатській області у звязку з збиранням доказів у даній справі.
Отже, днем опублікування несвоєчасно повідомлених відомостей про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті НАЗК, який і визначив суддя, як день виявлення адміністративного правопорушення, слід вважати день подання ним щорічної декларації за 2016 рік, а виходячи з наявних у справі документів, у всякому разі не пізніше 14.12.2017.
Строк накладення адміністративного стягнення за правопорушення в яких обвинувачується ОСОБА_1, таким чином, закінчився 14.03.2018, тобто ще до складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, складання цих протоколів 21.03.2018 суперечило припису п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Відповідно, і накладення на ОСОБА_1 на підставі цих протоколів адміністративного стягнення 17.05.2018 є незаконним.
Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною другою статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані. Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і субєктивна сторона якого може виявлятися лише в умисній формі вини.
В оскарженій постанові правильно зазначено, що орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані і що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» датою початку роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повідомлень про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, для службових осіб, які станом на 01.09.2016 займають, згідно зі статтею 50 Закону «Про запобігання корупції», відповідальне та особливо відповідальне становище, визначено 01.09.2016.

Момент виникнення у ОСОБА_1 обовязку повідомити у встановленому законом порядку про суттєві зміни в майновому стані суддя визначив виходячи з положення ч.1 ст. 334 ЦК України про виникнення у набувача майна за договором права власності з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказав, що згідно з договором купівлі-продажу від 06.09.2016 за яким ОСОБА_1 продав автомобіль «Mitsubishi Galant» за 149000 грн. та згідно з договором купівлі-продажу від 08.09.2016 за яким ОСОБА_1 придбав автомобіль «Mitsubishi Pajero» за 80000 грн., перехід права власності відбувається після повної оплати вартості майна і оформлення та підписання сторонами акту його приймання-передачі.

З визначенням часу передачі продавцем і прийняття покупцем транспортного засобу, як моменту виникнення у субєкта декларування обовязку повідомити у встановленому законом порядку про суттєві зміни в майновому стані згідно з положеннями ч.1 ст. 334 ЦК України та договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 06.09.2016 та від 08.09.2016, а також з мотивуванням відповідних висновків з цього приводу в оскарженій постанові апеляційний суд погоджується, а довід апеляційної скарги про фактичне отримання доходу від продажу одного транспортного засобу та оплату іншого 31.08.2016, тобто до настання дати, визначеної рішенням НАЗК № 2 від 10.06.2016, з якої надсилання до НАЗК електронного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані стало обовязковим, - відкидає, як такий, що суперечить зазначеним документам і вимогам закону.

Статтею 62 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ті самі приписи повною мірою стосуються встановленої статтею 129 Конституції України засади забезпечення доведеності вини і у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з оскарженої постанови, пояснення ОСОБА_1 про його неодноразові безрезультатні спроби подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в електронній формі на сайт НАЗК суддя відкинув через відсутність у ньому «мотивованої правової аргументації», недоведеність ОСОБА_1 фактичного вчинення таких дій та поважних причин неподання електронного повідомлення.

Апеляційний суд вважає, що таке мотивування з засадами, встановленими статтею 62, п.3 ч.3 ст. 129 Конституції України не узгоджується.

ОСОБА_1 пояснив, що неодноразово намагався подати електронне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані на сайт НАЗК як до так і після закінчення передбаченого законом строку, однак, незважаючи на консультацію з уповноваженим представником НАЗК, через складнощі, повязані з новизною електронного декларування, перевантаженням сайту НАЗК, нестабільною його роботою у період після 01.09.2016, зробити цього не зміг.

Це пояснення не тільки не спростоване, але і підтверджується наявними у справі доказами: поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, які суддя вказав у постанові і не відкинув.

Посилання в оскарженій постанові на лист НАЗК про відсутність обмежень доступу до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у період з 01.09.2016 по 30.10.2016 у спростування показань ОСОБА_1 апеляційний суд вважає непереконливим, оскільки згідно з іншим листом НАЗК, на який також є посилання в тій самій постанові, у звязку з надмірним навантаженням внаслідок технічних проблем з 26.10.2016 по 28.10.2016 мала місце нестабільна робота сайту. Ці відомості є суперечливими, а тому для висновку про винуватість ОСОБА_1 в учиненні адміністративного правопорушення неприйнятними. Натомість складнощі електронного декларування, які виникли у початковий період його запровадження, з різних, у тому числі вказаних в апеляційній скарзі, причин є загальновідомими.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності умислу в діянні ОСОБА_1, суддя залишив поза увагою і те, що у декларації за 2016 рік і дохід, отриманий від продажу автомобіля «Mitsubishi Galant», який став джерелом придбання автомобіля «Mitsubishi Pajero» і власне придбання автомобіля «Mitsubishi Pajero» - зазначені.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до переконання, що це пояснення ОСОБА_1, як не спростоване, відкинуто бути не може, а його врахування виключає наявність у нього умислу приховати майно або своєчасно надати відомості для фінансового контролю, а отже виключає і встановлення в його діяннях, в обох випадках, складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись п.п. 1,7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2018 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, скасувати, провадження в справи закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М. Гошовський