Справа № 157/1450/18
Провадження №3/157/721/18
ПОСТАНОВА

15 листопада 2018 року місто Камінь-Каширський

Суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області Антонюк О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, не працевлаштована,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 024311 від 29 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 14 вересня 2018 року ухилилась від виконання обов'язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2, який без поважних причин не відвідував навчання в ЗОШ І-ІІ ступенів с. Стобихівка Камінь-Каширського району в період з 03 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен, зокрема, перевірити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами заходів адміністративного впливу провадиться у точній відповідності з законом.

Виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 254-259 Глави 19 КУпАП, законною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення є складений відносно особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у встановленому порядку з дотриманням вимог закону протокол про адміністративне правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення, у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення вимогам закону не відповідає.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП України настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об'єктом зазначеного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо її лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов'язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов'язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 ухилилася від виконання обов'язків, передбачених ст. 150 СК України, щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_2, який з 03 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року не відвідував навчання без поважних причин ЗОШ І-ІІ ступенів с. Стобихівка Камінь-Каширського району.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено в чому саме 14 вересня 2018 року (у вину особі ставиться вчинення адміністративного правопорушення в цей час) полягала бездіяльність особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо незабезпечення відвідування малолітнім сином навчання в школі с. Стобихівка Камінь-Каширського району в період з 03 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року.

Сама по собі обставина не відвідування дитиною школи не може свідчити про ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, оскільки значення має і те, чому дитина не відвідувала навчання.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що малолітній ОСОБА_2 у період з 03 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року не відвідував навчання саме в ЗОШ І-ІІ ступеня с. Стобихівка Камінь-Каширського району без поважних причин.

З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення письмових пояснень свідка ОСОБА_3, який є директором школи с. Стобихівка Камінь-Каширського району, вбачається, що учні не відвідують навчання в школі с. Стобихівка в зв'язку з тим, що їхні батьки вважають приміщення школи аварійним, хоча й доказів таких обставин немає, та батькам з 03 вересня 2018 року запропоновано відвідування учнями школи І-ІІІ ступеня с. Карасин Камінь-Каширського району.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Разом з тим, батьки зобов'язані також піклуватися і про здоров'я дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, а також і про стан здоров'я дитини.

У ст. 29 Закону України «Про загальну середню освіту» зазначається, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані забезпечувати умови для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти за будь-якою формою навчання, і, в той же час, вони мають право захищати законні інтереси дітей.

Статтею 53 Конституції України передбачено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання.

Конституційні норми щодо освіти конкретизовано в законах України «Про освіту», «Про дошкільну освіту», «Про загальну середню освіту», «Про професійну (професійно-технічну) освіту», «Про вищу освіту», «Про позашкільну освіту».

У відповідності до преамбули Закону України «Про освіту» освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об'єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Згідно зі ст. 3 цього Закону право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття у різних формах, перелік яких наведеній у ст. 9 цього ж Закону.

Як зазначається у рішенні Конституційного суду України від 21 листопада 2002 року № 18-рп/2002, встановлення системи державних гарантій дає змогу через різні форми навчання ефективно реалізувати конституційне право на освіту, яке передбачає і право на здобуття обов'язкової повної загальної середньої освіти. За ч. 3 ст. 53 Конституції України держава забезпечує її доступність і безоплатність у державних і комунальних навчальних закладах.

Право кожного на освіту визнано у чинних міжнародно-правових актах, зокрема статті 13 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, статті 28 Конвенції про права дитини 1989 року, які є частиною національного законодавства України.

Системно аналізуючи статтю 53 Конституції України, Конституційний Суд України констатує, що положеннями частин першої, другої цієї статті визнається право кожного на освіту та закріплюється обов'язковість повної загальної середньої освіти. Це означає, що обов'язковість такої освіти стосується не лише учнів, а й батьків, які повинні створити умови для виховання, розвитку дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також і держави, яка зобов'язана забезпечити можливість кожного мати повну загальну середню освіту.

За змістом частини другої статті 53 Конституції України повна загальна середня освіта виокремлюється з-поміж інших видів освіти, визначених у частині третій цієї статті.

Аналіз положень частин другої, третьої статті 53 Конституції України щодо обов'язковості і доступності освіти дає підстави вважати, що обов'язок створити умови для здобуття повної загальної середньої освіти в державних і комунальних навчальних закладах Конституція України покладає на державу.

За змістом чинного законодавства України про освіту повна загальна середня освіта забезпечується, поряд з іншим, доступністю будівель, споруд і приміщень закладів освіти згідно з державними будівельними нормами і стандартами.

Будівлі, споруди, земля, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності складають матеріально-технічну базу закладів загальної середньої освіти. Вимоги до матеріально-технічної бази закладів загальної середньої освіти визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами (ст. 44 Закону України «Про загальну середню освіту»).

Обов'язковим для виконання документом, що регламентує безпечні для здоров'я дітей і підлітків умови навчання та виховання, які сприяють підвищенню їх працездатності протягом навчального дня, тижня, року, поліпшують психофізіологічний розвиток та зміцнюють здоров'я дитини є Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, що затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 р. № 63 і погоджені листом Міністерства освіти і науки України від 5 червня 2001 р. № 1/12-1459.

Державні санітарні правила і норми визначають гігієнічний стандарт для всіх типів загальноосвітніх навчальних закладів (шкіл I, I - II, I - III ступенів, спеціалізованих шкіл, гімназій, ліцеїв тощо), незалежно від типу, форм власності і підпорядкування. Влаштування, обладнання приміщень шкіл, що будуються, реконструюються, а також діючих, здійснюється у відповідності до вимог ДБН В.2.2-3-97 «Будинки та споруди навчальних закладів».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 8 вересня 2003 року № 598 «Про дотримання Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу» посилено контроль за виконанням Закону України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» в частині створення необхідних санітарно-гігієнічних умов у загальноосвітніх навчальних закладах. Цим же наказом передбачено щорічно впродовж вересня-жовтня проводити із залученням працівників закладів охорони здоров'я та санітарно-епідеміологічних служб огляд загальноосвітніх навчальних закладів щодо дотримання Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу. При цьому наказано особливу увагу звертати на санітарний стан шкільних приміщень, прилеглої території, класних кімнат, кабінетів, майстерень, їдалень, дотримання повітряно-температурного режиму в приміщенні тощо.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про загальну середню освіту» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у галузі загальної середньої освіти в межах їх компетенції забезпечують реалізацію державної політики у сфері загальної середньої освіти на відповідній території, виконують функції засновника закладів загальної середньої освіти на відповідній території, створюють умови для здобуття громадянами повної загальної середньої освіти, забезпечують доступність будівель, споруд і приміщень закладів освіти згідно з державними будівельними нормами і стандартами.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням письмових пояснень свідка ОСОБА_3, який є директором школи с. Стобихівка, про те, що батьки не забезпечують відвідування дітьми школи с. Стобихівка Камінь-Каширського району, вважаючи приміщення цієї школи аварійним, у протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не зазначено відомостей про доступність приміщення школи с. Стобихівка Камінь-Каширського району згідно з будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами, що має значення для об'єктивного вирішення справи, та не долучено відповідних доказів про такі обставини.

Вищенаведені недоліки унеможливлюють прийняття законного та обґрунтованого рішення, у зв'язку з чим матеріали справи про адміністративне правопорушення належить повернути у Камінь-Каширський відділ поліції Головного управління національної поліції у Волинській області для належного оформлення.

Після усунення причин, що стали підставою для повернення матеріалів справи, останні, з врахуванням вимог ст. 38 КУпАП, можуть бути направлені до суду для розгляду їх у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 256, 277, 278, 280 КУпАП,

постановив:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП повернути у Камінь-Каширський відділ поліції Головного управління національної поліції у Волинській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: О. В. Антонюк