АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/5958/17 Суддя 1-ї інстанції: Ізмайлов І.К.
Провадження № 33/790/82/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю захисника особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 - адвоката Полупанової Ольги Олександрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року у відношенні ОСОБА_2,,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 15 вересня 2017 року, о 03 годині 11 хвилин ОСОБА_2 біля буд. 40/5 по вул. Миру в м. Харкові керував транспортним засобом Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На постанову районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Орджрнікідзевсього районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року, а провадження у справізакрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі вказує, що співробітник поліції, який склав протокол, не пропонував йому пройти медичний огляд на місці зупинки автомобіля або у закладі охорони здоров'я, як це передбачено у ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказує, що про необхідність явки до суду на 12.12.2017 та 14.12.2017 року його ніхто не повідомляв, повісток він не отримував. Копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності апелянт не отримував.

Зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо однозначно встановити обставини адміністративного правопорушення, а саме: від якого медичного огляду він відмовився, і дану обставину неможливо встановити із долучених до протоколу пояснень свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Вказує, що при вирішенні справи суд припустився неповноти дослідження обставин адміністративного правопорушення, що призвело до постановлення незаконного рішення суду.

Заслухавши пояснення захисника Полупанової О.О., яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає, що посилання апелянта на те, що працівниками поліції ніби то не пропонувалось йому пройти огляд, який передбачений ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом від 15.09.2017 року серії БР №205923, в якому вказано, що ОСОБА_7 мав ознаки алкогольного сп'яніння, я зазначено які саме: нестійка хода, запах з порожнини рота, почервоніння очей, та від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився. Законом, а саме ст. 266 КУпАП визначено процедуру такого огляду, таким чином посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, та постанові, яка оскаржена на відмову від проходження встановленого законом огляду апеляційний суд розцінює, як відмову від передбаченого саме ст. 266 КУпАП огляду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП окрім вказаного вище протоколу також змістом пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розпискою ОСОБА_8

Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції була повна та належна оцінка цих доказів, не вбачає підстав для сумніву в її правильності, тому приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови від 14.12.2017 року за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки захисник Полупанова О.О. та ОСОБА_2 не надали суду для того переконливих доводів та не спростували тих, які наявні в матеріалах справи.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик