АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/7157/17 Суддя 1-ї інстанції: Маньковська О.О.
Провадження № 33/790/116/18
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи відносно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.10.2017 року об 11:20 ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 по пр. Льва Ландау в м. Харкові з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме-нестійка хода, запах з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на предмет алкогольного сп'яніння, у встановленому законом поряду в присутності двох свідків відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 11.12.2017 року і закрити провадження у справі на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що повний текст оскаржуваної постанови було отримано його захисником ОСОБА_3 лише 21.12.2017 року.

В скарзі зазначає, що згідно рапорту інспектора поліції, за адресою м. .Харків, вул. Академіка Курчатова, 29 до працівників поліції звернувся громадянин з повідомленням, що буде рухатись автомобіль, в салоні якого перебувають люди в стані алкогольного сп'яніння. При цьому не встановлено особу, яка зробила таке повідомлення.

Апелянт вказує, що правопорушення, зазначене у протоколі він не вчиняв, оскільки не керував транспортним засобом, який до того належить іншій особі - ОСОБА_4, і під час руху був виключно його пасажиром, а водієм був ОСОБА_5, який через несправність автомобіля здійснив вимушену зупинку у другій полосі руху по пр. Льва Ландау, 117, та увімкнув аварійну світлову сигналізацію. В той час як ОСОБА_5 залишив автомобіль ОСОБА_2 залишився в салоні.

Такі обставин були підтверджені в судовому засіданні самим ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак суддя вважав їх нелогічним, такими що суперечать матеріалам справи, з чим не погоджується апелянт і вважає такий висновок помилковим.

Також вказує, що в постанові судді не відображені пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які повідомляли суд ті ж самі відомості..

Крім того відеозаписи з нагрудних камер поліцейських так і не були надані суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини його пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3, 4 та 5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я), згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, , оскільки факт відмови водія ОСОБА_2 підтверджено матеріалами справи, які є логічними та не суперечать один одному.

Апеляційний суд оцінює критично пояснення апелянта що не він був водієм транспортного засобу, а ОСОБА_5, оскільки такі обставини ні чим не були підтверджені, та спростовані при розгляді апеляційної скарги.

В матеріалах справи маються письмові пояснення свідка ОСОБА_8, який вказав, що 22.10.2017 року об 11:20 побачив, як автомобіль ВАЗ 2107, фіолетового кольору, державний номер НОМЕР_1, проїхавши перехрестя зупинився у крайній лівій смузі навпроти зупинки громадського транспорту, та незнайомий чоловік попрохав допомогти зупинити вказаний автомобіль, наблизившись до якого побачив водія, який був з явними ознаками алкогольного сп'яніння :млява мова, різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей. Після чого було викликано працівників поліції, якими було встановлено, що водієм автомобіля ВАЗ 2107 є ОСОБА_2

Ці відомості свідок ОСОБА_8 підтвердив у судовому засіданні суду першої інстанції, давши покази аналогічного змісту.

Крім того, як свідчить зі змісту постанови, яка оскаржена, свідок ОСОБА_7 повідомив, що водієм автомобіля був саме ОСОБА_2, який мав ознаки алкогольного сп'яніння, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався.

Твердження апелянта щодо не відображення суддею в постанові від 11.12.2017 року пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які нібито надавали пояснення, які за змістом свідчать ніби то непричетність ОСОБА_2 до вчинення адміністративного правопорушення апеляційний суд вважає безпідставними, такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

З огляду на вище викладене апеляційний суд вважає, що пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 не спростовують правильність прийняття рішення про доведеність його вини, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме змісту проколу про адміністративне правопорушення серії БР № 237570 від 22.10.2017 року, письмових пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8, у об'єктивності яких в апеляційного суду немає підстав для сумніву, вбачається, що ОСОБА_2, який і був водієм автомобіля, відмовився пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку.

Поясненням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 судом першої інстанції надано належну критичну оцінку, з якою, з огляду на зміст наведених вище доказів, погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта що автомобіль взагалі не рухався, оскільки мав серйозну поломку, оскільки доказів таких тверджень суду не надано, і вони спростовуються іншими матеріалами справи.

За таких обставин, порушень процесуального порядку оформлення адміністративного правопорушення, у тому числі тих, на які посилається апелянт, не встановлено.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушень положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», практики Європейського суду, Конституції України, у тому числі, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Приймаючи таке рішення апеляційний суд також виходить з того, що відповідно матеріалів справи ОСОБА_2 відмовився власноручно викласти у протоколі про адміністративне правопорушення свої заперечення щодо його змісту.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик