Справа № 308/1168/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2018 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., з участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 405580 від 29.01.2018 року вбачається, що 29.01.2018 року, о 00.30 год., в ППр «Чоп (Тиса)» п/н «Перевірка документів - прибуття» була виявлена громадянка України ОСОБА_1, яка слідувала на вїзд в Україну на мікроавтобусі марки «Мерседес», н/з RJA 48375, яка на паспортний контроль предявила паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АК № 236065, виданий 29.11.2004 року, дійсний до 29.11.2014 року, термін дії паспорта продовжено до 21.12.2024 року, зі слів у Генеральному консульстві України в м. Мілані, під час перевірки якого виявлено ознаки повної підробки печатки.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечила щодо події предявлення нею на паспортному контролі паспортного документа для виїзду за кордон, пояснивши, що умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не мала, оскільки продовжила термін дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон в Генеральному консульстві України в Мілані, так як закінчився попередній термін дії паспорта, посилаючись на наявність у неї платіжного документа про сплату консульського збору та запрошення до вказаного консульства. Про те, що печатка на паспортному документі підроблена їй не було відомо.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та заслухавши пояснення ОСОБА_1, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Згідно із приписами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно із ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обовязковими елементами якого є: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Субєктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

У протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 405580 від 29.01.2018 року вказується, що ОСОБА_1 на паспортний контроль предявила паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АК № 236065, під час перевірки якого виявлено ознаки повної підробки печатки.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що у протоколі не вказані правильні відомості про суть адміністративного правопорушення у зіставленні з наявними ознаками правопорушення, передбаченого у диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а сама суть правопорушення фактично викладена на підставі рапорту начальника кінологічного ВІПС ВПС «Тиса» від 29.01.2018 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право вїзду на територію України або виїзду з України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Відповідно до ст. 7 наведеного Закону паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому зясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України, у звязку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у формі умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 категорично заперечила наявність у неї умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, посилаючись на платіжний документ про сплату нею консульського збору та запрошення до Генерального консульства України в Мілані, копії яких долучено до матеріалів справи.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обовязок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, її доводи матеріалами справи не спростовані, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 204-1 ч. 1, 247 п. 1, 251, 252, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_2