П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 132/3393/18

3/132/1700/18

31 жовтня 2018 р. м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Сєлін Є.В. розглянувши матеріали, які надійшли з Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Ставропольського краю Російської Федерації, українки, громадянки України, розлученої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючої завідувачем сектору планування та звязку з громад кістю Управління організаційного забезпечення діяльності Ради та звязків з органами місцевого самоврядування Виконавчого апарату Вінницької обласної ради, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуваючи на посаді завідувача сектору планування та звязку з громад кістю Управління організаційного забезпечення діяльності Ради та звязків з органами місцевого самоврядування Виконавчого апарату Вінницької обласної ради, будучи згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, визнала повністю, однак зазначила, що умислу на неподання декларації у неї не було, оскільки через відсутність електронного ключа вона не мала можливості зайти у свій електронний кабінет та подати вчасно декларацію. Розкаюється у скоєному.

Прокурор Адельшина А.Б. обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримала, зазначила про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, яка визнала свою провину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, прокурора Адельшиної А.Б. та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, повязані з корупцією» розяснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247, 280 КУпАП. При цьому необхідно особливу увагу звертати на те чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною в його вчиненні, чи належить вона до суб'єктів вказаного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так ст.172-6 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Крім того, згідно з п.2 розяснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обовязкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Граничним терміном подачі декларації для ОСОБА_1 був термін, визначений законом до 01.04.2018р.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_1 подана до Реєстру 02.04.2018р.

Як зазначила ОСОБА_1, умислу на неподання декларації у неї не було, оскільки через відсутність електронного ключа вона не мала можливості зайти у свій електронний кабінет та подати вчасно декларацію.

Аналогічні відомості ОСОБА_1 зазначала в своїх письмових поясненнях від 21.07.2018р., де вказувала що з 16 лютого по 16 березня перебувала на лікарняному, а коли в кінці 2018 року (точної дати не памятає) почала заходити у свій електронний кабінет з метою подання декларації за 2017 рік, то система не давала їй доступу для заповнення її форми, через що вона 27.03.2018р. за допомогою електронної пошти звернулась до НАЗК. Не дочекавшись відповіді, вона 01.04.2018р. отримала електронний ключ в ПАТ КБ ПриватБанк, з допомогою якого увійшла до електронної системи, заповнила та 02.04.2018р. подала декларацію. На підтвердження цього надала відповідні докази.

Суд, бере до уваги доводи ОСОБА_1, про те, що у неї не було умислу на несвоєчасне подання декларації, однак при цьому на думку суду, вона мала достатньо часу для подання такої декларації, починаючи з 01 січня 2018 року, однак необачно відтерміновувала свій обовязок щодо заповнення декларації за 2017 року, до кінцевого терміну її подання.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП підтверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2018 року № 219, в якому зазначено обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1, Викопіюванням з Єдиного державного реєстру декларацій, Щорічною декларацією за 2017 рік, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.07.2018р., повідомленням НАЗК про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій, Витягом послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій», розпорядженням Вінницької обласної ради від 12.06.2017р. № 78-рк, Попередженням про спеціальні обмеження, встановлені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про запобігання корупції», щодо прийняття на службу в органи місцевого самоврядування та проходження служби, Посадовою інструкцією, та іншими матеріалами справи.

Обставиною, що помякшує покарання суд визнає щире каяття, відсутність умислу приховати свій майновий стан, відсутність настання будь-яких негативних наслідків суспільним або державним інтересам.

Обставин, що обтяжують відповідальність в суді не встановлено.

Водночас, вирішуючи питання щодо можливості накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст.22 КУпАП, які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших особ.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до окремих складів адміністративних правопорушень положень ст.22 КУпАП закон не містить.

Таким чином, враховуючи обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких самостійно виховує та матеріально забезпечує, беручи до уваги субєктивне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого, а саме те, що вона не мала на меті умисно приховати свій майновий стан, порушила строк подання декларації лише на один день, щиро розкаялась у вчиненому, дане правопорушення не потягло настання будь-яких негативних наслідків суспільним або державним інтересам, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Відповідно до ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження, органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.

Керуючись ст.ст. 10, 22, 33, 36, 172-6 ч.1, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, повязані з корупцією», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.1 КУпАП, згідно ст.22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 ст.172-6 ч.1 КУпАП, закрити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Є.В. Сєлін