ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, головний бухгалтер ТОВ «Інтердісп-ЛКБ», мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, -

встановив:

Як вбачається з матеріалу про адміністративне правопорушення, 08.12.2017р. за результатами перевірки ТОВ «Інтердісп-ЛКБ», головним бухгалтером якого є ОСОБА_1, встановлене порушення, а саме: несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (ф. 1-ДФ) за 2 квартал 2017р., з терміном подання 09.08.2017р. (фактично сплачено зі змінами платника податку та з достовірними відомостями подано 30.10.2017р.), несвоєчасно повідомлено за встановленою формою доходи ФОП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала. Пояснила, що звіт ф.1-ДФ за другий квартал 2017р. здала 08.08.2017р. по строку подання 09.08.2017р. Однак, у звіті невірно вказаний податковий номер ФОП ОСОБА_2 30.10.2017р. подала уточнюючий розрахунок до звіту ф.1-ДФ, де вказала вірний податковий номер, що не вплинуло на суму податку. Зазначила, що податкове повідомлення-рішення, ухваленого на підставі акту камеральної перевірки №1401/20-10-50-07-12/34860140 від 29.11.2017р., оскаржене в адміністративному порядку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доходжу наступного:

Частиною 1 ст. 163-4 КУпАП передбачена відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

За змістом вимог ст. 256, ч.1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення вирішується в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017р., ухвалене на підставі акту про результати камеральної перевірки №1401/28-10-50-07-12/34860140, що став підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення №507 від 08.12.2017р. за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП - оскаржене в адміністративному порядку, і рішення за наслідками оскарження не прийняте.

Таким чином, вказана у протоколі сума заниження податкового зобовязання - не узгоджена, а тому матеріал підлягає поверненню органу, який склав протокол, для доопрацювання та усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 256, ст. 283, ст. 284 КУпАП, -

ухвалив:

Адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, направити до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС - для усунення виявлених недоліків.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: