Номер провадження: 33/785/124/18
Номер справи місцевого суду: 521/9021/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., при секретарі Стояновій Л.І., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 09.11.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 22.10.2017 року о 06 годині 07 хвилин керував автомобілем НОМЕР_1, по пр-ту Академіка Глушко в м. Одеса, з ознаками алкогольного спяніння: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився в медичному закладі КУ «ООМЦПЗ», згідно висновку щодо результатів медичного огляду, водій керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а «Правил дорожнього руху України».

В апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_3, діючий в інтерсах ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови. Вважає, що судом не встановлені обставини, які мають значення для справи та недоведені та неповно з'ясовані ці обставини.

Так, апелянт вказує, що працівниками поліції не пропонувалось ОСОБА_2 проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки автотранспортного засобу, а під час проведення огляду в медичному закладі, лікар не показав рівень алкогольного спяніння, а лише видав висновок про результат цього огляду, а після проходження такого огляду, ОСОБА_2 отримав протокол з Висновком та сів за кермо свого автомобіля та поїхав додому без заперечень на це працівників поліції.

Крім того зазначив, що місцевим судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотань адвоката, що на думку апелянта є однобічним та неправильним вирішення справи.

Разом з цим апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що КП «ООМЦПЗ» є закладом, якому надано право на проведення огляду на стан алкогольного спяніння водіїв, а також відсутні докази того, що лікар, який проводив цей огляд має відповідну кваліфікацію.

Відповідно до цього, адвокат ОСОБА_3 просить постанову Київського районного суду м. Одеса від 09.11.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.130 КУпАП, необхідно зясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є встановлений факт наявності у особи алкогольного спяніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння на місці скоєння правопорушення або в умовах лікувального закладу, щодо вживання алкогольних напоїв та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 керуючи автомобілем, порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та заперечив факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. При цьому пояснив, що дійсно, в день, час та місці, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, він керував транспортним засобом, але був тверезий і алкогольні напої не вживав. Він проїхав перехрестя на жовте світло світлофору і був зупинений працівниками поліції, яким надав свої документи. Працівник поліції забрав його документи, пішов до свого автомобіля, а повернувшись заявив, що від нього є запах спиртного. Він вважає, що співробітник поліції міг почути запах спиртного від його друга ОСОБА_1, який був з ним в автомобілі і був в стані алкогольного спяніння. Співробітники поліції не пропонували йому пройти на місці тест на наявність алкогольного спяніння, а замість цього, він разом з ними, кожен на своєму автомобілі. приїхали в медичний заклад на вул. Академіка Воробйова в м. Одесі, де він здав аналіз сечі. Також його оглянув лікар, який однак був без халату і не вказав на наявність ознак алкогольного спяніння. Яким чином було встановлено наявність у нього стану алкогольного спяніння йому невідомо, так як він не був свідком коли робили аналіз сечі і відібраний аналіз сечі при ньому не опечатувався. ОСОБА_4 проведення огляду співробітники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, вилучили посвідчення водія і відпустили. Транспортний засіб не вилучали і він на ньому уїхав. З протокол про адміністративне правопорушення він не погодився, так яв вважає, що не знаходився в стані алкогольного спяніння.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 підтримав його пояснення, а також додав, що у висновку про стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 відсутні вказівки на наявність спяніння у промілях. Крім того вважає, що огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння проведення з порушенням «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме, співробітниками поліції не було запропоновано ОСОБА_2 пройти тест на стан алкогольного спяніння на місці події, а також після проведення огляду дозволили продовжити керування транспортним засобом. Порушенням закону з боку районного суду представник вважає відмову у допиті свідка ОСОБА_4, який міг підтвердити пояснення ОСОБА_2, а також залишення без уваги відсутність в матеріалах справи даних про можливість проведення огляду на стан алкогольного спяніння в умовах даного медичного закладу.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 пояснив, що він знаходився в машині разом з ОСОБА_5, коли їх зупинили співробітники поліції за порушення правил проїзду перехрестя. Було складено протокол, а потім ОСОБА_2 запропонували проїхати та вул. Академіка Воробйова, де ОСОБА_2 пішов до медичного закладу, а він залишився сидіти в автомобілі. Коли ОСОБА_2 повернувся назад, то вони поїхали на автомобілі далі. При цьому свідок не міг пояснити жодних обставин щодо проходження ОСОБА_5 огляду та заперечення останнім перебування у стані алкогольного спяніння та вказав, що ця тема ними не обговорювалася.

Однак з поясненнями ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 неможливо погодитись, так як вони спростовуються іншими матеріалами адміністративної справи.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд послався як на докази скоєння правопорушення: на протокол про адміністративне правопорушення від 22.10.2017 року відносно ОСОБА_2 / а.с. 2 / , а також Висновок від 22.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння / а.с. 3 / .

На перевірку доводів апелянта щодо його невинуватості та встановлення фактичних обставин вчиненого, апеляційним судом був викликаний в судове засідання свідок ОСОБА_6, який показав суду що він є лікарем медичного закладу, куди 22.10.2017 року, приблизно о 7 ранку, був доставлений співробітниками поліції гр-н ОСОБА_2, для проведення огляду на знаходження в стані алкогольного спяніння. При проведенні огляду були встановлені ознаки алкогольного спяніння, а саме : нечіткість та змазаність мови, порушення координації руху.

Сам ОСОБА_2 пояснив, що перед цим, ввечері, вживав віскі та не заперечував факту керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Також свідок вказав, що ОСОБА_2 здав аналіз сечі, яка була опечатана у його присутності і в цьому ж медичному закладі проведено її дослідження, яке одразу ж встановило наявність алкогольного спяніння, які були зазначені ним в акті огляду.

Отримані на місці результати були доведені до ОСОБА_2, який з ними ознайомився та погодився.

В даному випадку апеляційний суд погоджується з твердженням районного суду з приводу того, що зазначення у Висновку стану алкогольного спяніння передбачає наявність алкогольного спяніння у особи, що перевищує показник допустимої норми 0.2 проміле алкоголю.

Також з метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом були витребувані документи медичного закладу, розташованого в м. Одесі на вул. Академіка Воробйова, 9, а саме «Одеського обласного медичного центру психічного здоровя».

Згідно отриманих документів, 22.10.2017 року о 07 годині ОСОБА_2 дійсно був оглянутий лікарем цього закладу ОСОБА_6, а актом за № 001572 встановлено змазаність мови, що є ознакою стану алкогольного спяніння, а також знаходження особи в стані алкогольного спяніння.

До акту за № 001572 додано копію диплома спеціаліста, згідно якого ОСОБА_6 закінчив у 2001 році Одеській державний медичний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря.

Повноваження ОСОБА_6 на проведення огляду на стан алкогольного спяніння також підтверджуються сертифікатом за № 1800, згідно якого він 22.12.2006 року атестувався при Харківській медичній академії післядипломної освіти та йому присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «наркологія».

Тим самим апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в частині невідповідності лікувального закладу на право проведення огляду на стан алкогольного спяніння та відсутності у лікаря належної кваліфікації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є необґрунтованими.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги з приводу порушення співробітниками поліції «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так як згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 189579 від 22.10.2017 року, який було складено відносно ОСОБА_2, проведення огляду на стан алкогольного спяніння в умовах медичного закладу було зроблено за його згодою, він не наполягав на його проведенні на місці та само місце проведення не заборонено законом, а навпаки передбачено «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і є більш доведеним з точки зору встановлення у особи стану алкогольного спяніння.

Водночас, з урахуванням відсутності і в матеріалах справи даних про передачу права керування іншій особі, апеляційний суд вважає, що наведені обставини свідчать про невиконання працівниками поліції передбачених законом заходів щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом як особи, яка перебуває у стані алкогольного спяніння та приймає до уваги зазначений факт.

Разом з тим апеляційний суд вважає, що сам по собі факт повернення ОСОБА_2 автомобілю як особі, яка перебуває у стані алкогольного спяніння, з урахуванням достовірно встановлених оглядом в медичному закладі обставин перебування останнього під час керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, не може беззаперечно вказувати на обґрунтованість тверджень ОСОБА_2 та його представника про знаходження ОСОБА_2 у тверезому виді.

При цьому апеляційний суд вважає, що допущені працівниками поліції порушення вимог закону можуть та повинні бути предметом розгляду з наданням діям цих співробітників належної правової оцінки, в тому числі можливості притягнення цих посадових осіб до дисциплінарної відповідальності керівництвом Управління патрульної поліції, в звязку з чим апеляційний суд вважає за необхідним направити копію зазначеної постанови до Управління патрульної поліції в м. Одеса.

Інші порушення складання протоколу, згідно ст. 266 КУпАП, на які посилається представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 не є такими, що вказують на необхідність скасування постанови районного суду, так як не тягнуть за собою спростування доказової бази з приводу порушення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, а тому постанова районного суду є законною та обґрунтованою.

Позиція апелянта на час розгляду апеляційної скарги щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 09.11.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік - залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7.