Категорія:ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Лівандовська-Кочура Т.В., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Татарин В.М., представника потерпілої ОСОБА_4 -ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року,

встановив:

Вказаною постановою судді, відмовлено в задоволенні клопотання Волинської обласної громадської організації «Інваволинь-нова» про звільнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, інваліда 1-ї групи, працюючого, від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та передачі матеріалів на розгляд громадської організації Волинській обласній громадській організації «Інваволинь-нова».

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20 листопада 2017 року біля 17 год. 45 хв. керуючи автомобілем марки «Шкода Фабіа», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Ковельській в м.Луцьку Волинської області, в порушення вимог п.п.12.1, 13.4 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, у зв'язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того, ОСОБА_2 20 листопада 2017 року біля 17 год. 45 хв. по вул.Ковельській в м.Луцьку Волинської області керував автомобілем марки «Шкода Фабіа», державний номерний знак НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України.

У постанові судді зазначено, що ОСОБА_2 такими своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП із звільненням від відповідальності за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст.22 цього ж Кодексу та закрити провадження у справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу, - у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2, його захисника Татарин В.М., представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року в частині факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП ОСОБА_2 не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим вказана постанова, ОСОБА_2 оскаржується в частині накладення на нього адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП, в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення стягнення за даною нормою, а також щодо стягнення з нього судового збору.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався, однак не в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що оскаржуваним судовим рішенням з нього неправомірно було стягнуто судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., оскільки він являється інвалідом 1-ї групи, а тому на підставі Закону України «Про судовий збір» - звільнений від його сплати.

Такі його доводи є слушними з наступних підстав.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір».

Згідно із п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_3 від 30 вересня 2011 року виданого Пенсійним фондом України, та довідки до акта МСЕК серії НОМЕР_4 (а.с.45) ОСОБА_2 є інвалідом 1-ї групи.

Таким чином, враховуючи встановлений статус ОСОБА_2, апеляційний суд вважає, що він підлягає звільненню від сплати судового збору в даній справі на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Місцевому суду при розгляді справи дана обставина відома була, оскільки в матеріалах справи містяться вищевказані документи.

Проте, суд першої інстанції на вищевказану обставину уваги не звернув та в порушення вимог п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

З огляду на це, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення посилання місцевого суду про стягнення з останнього в дохід держави судового збору.

В решті оскаржувана постанова на думку апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін з врахуванням наступного.

Висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 п.2.9 «а» ПДР України та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

ОСОБА_2 заперечує факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №213558 від 20 листопада 2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння (а.с.1), який складений за участю двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

- показаннями газоаналізатора «Drager Alkotest» 6810 від 20 листопада 2017 року та актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що місці порушення ПДР, тобто вчиненні ДТП, працівником поліції за допомогою спеціального засобу був проведений огляд ОСОБА_2 на предмет виявлення стану алкогольного сп'яніння. За результатами такого огляду у ОСОБА_2 було виявлено алкогольне сп'яніння - 1,63 проміле. Акт підписаний двома вищевказаними свідками (а.с.5, 6);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від 20 листопада 2017 року, які були присутні при проходженні ОСОБА_2 огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння та підтвердили, що останній погодився пройти такий огляд, і за результатами якого, показник приладу показав 1,63 проміле алкоголю (а.с.7, 8).

Крім того, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується також розпискою тимчасової передачі ним керування транспортного засобу ОСОБА_10, який зобов'язався доправити автомобіль до місця постійного паркування, і при цьому не допускати до керування ОСОБА_2 до повного його витвереження (а.с.11).

Факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння та проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів не заперечується і ним самим.

Водночас, ОСОБА_2 заперечуючи факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, вказує, що спиртні напої вживав вже після того як потрапив у ДТП. Проте, такі його доводи до уваги судом не приймаються, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи та не знайшли свого об'єктивного підтвердження в суді, суперечать вищевказаним дослідженим судом доказам, які на думку апеляційного суду, є належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП та встановлюють наявність вини ОСОБА_2 керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови посилається на те, що він, будучи незгідним з результатами проведеного огляду на стан сп'яніння, працівники поліції не доправили його для проведення такого огляду в медичний заклад, як того вимагає ст.266 КУпАП, проте матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 після проведення огляду за допомогою технічного приладу був не згідний з його результатами. Як вбачається із відео боді-камер поліцейських, ОСОБА_2 лише заперечував сам факт керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

А тому таке його твердження до увагу судом не приймається.

Місцевий суд надав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_12, які є його знайомими та спрямовані на уникнення ОСОБА_2 відповідальності за керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Беручи до уваги вищевикладене та проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, постанова суду першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі, про що просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, і таких не було встановлено в ході розгляду справи.

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд не вбачає підстав для можливості звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП на підставі ст.22 цього ж Кодексу, про що просить апелянт, оскільки інкриміновані йому адміністративні правопорушення відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубими суспільно небезпечними проступками в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, вина у вчиненні яких доведена в повному обсязі.

Таким чином, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року в частині визнання його винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому в цій частині підлягає залишенню без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп., змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року посилання про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

В решті постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя