Справа № 761/1489/18
Провадження № 3/761/1206/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Сидоров Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління з питань праці Головного управління держпраці у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого генеральним директором ТОВ «Єва», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за частиною 1 статті 41 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

17.01.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 14.12.2017 № 26-151/908, відповідно до якого ОСОБА_1, будучи посадовою особою ТОВ «ЄВА», прийняв на роботу працівника (інваліда) ОСОБА_2 на посаду менеджера зі збуту з 05.01.2016 року, що підтверджується наказом від 04.01.2016 №28-к. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК встановлено висновок про умови та характер праці: продовжити навчання. Відповідно до наданих табелів обліку використання робочого часу за 2016 рік ОСОБА_2 встановлено 8-ми годинний робочий день (не більше 40-ка годин на тиждень). Адміністрацією ТОВ «ЄВА» не надано документів, які підтверджують направленя ОСОБА_2 до МСЕК з метою видання їй довідки, для отримання індивідуальної програми реабілітації інваліда, в якій визначаються всі фактори й елементи трудової діяльності інваліда, тобто порушив вимоги ст. 172 КЗпП України.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за частиною 1 статті 41 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, не визнав, пояснивши суду в них дійсно працює на посаді менеджера зі збуту ОСОБА_2, інвалід з дитинства умови її праці відповідають вимогам законодавства, з проханням про надання направлення до МСЕК з метою видання їй довідки, для отримання індивідуальної програми реабілітації інваліда вона не зверталась, жодних скарг від неї не надходило. Довідка, долучена до матеріалів справи датована 2004 роком.

Присутня у судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила покази ОСОБА_1 та додатково пояснила, що не має до останнього жодних претензій, з вимогою надати їй надання направлення до МСЕК з метою видання їй довідки, для отримання індивідуальної програми реабілітації інваліда вона не зверталась. Умови праці її влаштовують.

Частиною 1 статті 41 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення порушення вимог законодавства про працю.

Статтею 172 КЗпП України, порушення якої інкримінуються особі, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачено, що у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноважений ним орган покладається обов'язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці.

Відповідно до п. 2 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 р. № 757, індивідуальна програма реабілітації інваліда - це комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів» індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Таким чином, стаття 172 КЗпП передбачає обов'язок роботодавця організувати навчання інваліда на підставі індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів», індивідуальна програма реабілітації має для особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю рекомендаційний характер.

Тобто, рішення про проходження чи не проходження індивідуальної програми реабілітації інваліда, особа приймає самостійно, відповідно і звернення за розробкою вказаної програми є правом, а не обов'язком самого інваліда.

Враховуючи, що в судовому засіданні працівник ОСОБА_2 вказала, що не зверталась за розробкою вказаної програми та не виявляла бажання її пройти, а також беручи до уваги, що законодавство не покладає обов'язок направлення інваліда до МСЕК для розроблення вищезгаданої програми на роботодавця, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення вимог ст. 172 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення від 14.12.2017 № 26-151/908, акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування №26-151/1357, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 41 КУпАП.

На підставі викладеногота керуючись ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), - закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подана скарга до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Є.В. Сидоров