Провадження № 33/780/53/18 Доповідач у 2 інстанції Миколюк
Категорія 147 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Миколюк О.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

захисника-адвоката Шепелєва О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 (десять тисяч двісті гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн.00 коп.

Згідно з постановою суду, 30.07.2017 року о 02.30 годині водій ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Будівельників в м. Ладижин Вінницької області, в стані алкогольного сп'яніння.

Огляд на стан сп'яніння проводився в медичному закладі лікарем за допомогою приладу «Алкотест 6810», згідно висновку якого у повітрі, видихнутому ОСОБА_1 станом на 02 години 35 хвилин наявне 2,42 ‰ алкоголю.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтуванні вказує, що дійсно 30.07.2017 року о 02 годині 30 хвилин він вживав алкогольні напої, однак, не керував автомобілем «ВАЗ», а знаходився біля зачиненого автомобіля, зазначає, що в матеріалах адміністративного провадження відсутня розписка про відсторонення його від керування транспортним засобом та передачу автомобіля іншій особі, відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який він вимагав пред'явити, судом не було витребувано відеозапис фіксації адміністративного правопорушення

Також, звертає увагу, що належним чином про розгляд справи повідомлений не був, участі в судовому розгляді не приймав, що позбавило його можливості надати пояснення по даній адміністративній справі та належним чином довести свою невинуватість, судом в порушення вимог закону не було викликано в суд першої інстанції свідків, які зазначені працівниками поліції.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, у зв'язку з тим, що про розгляд адміністративного провадження належним чином повідомлений не був, участі в судовому засіданні не приймав, копію постанови отримав лише 14.11.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завдання провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

В порушення вимог закону, суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1, будь-яких даних про його належне повідомлення матеріали справи не містять, чим грубо порушив його процесуальні права та обмежив ОСОБА_1 в доступі до правосуддя.

Вищевказане порушення є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд допустив неповноту та однобічність розгляду справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, безпосередньо не допитав свідків, за відсутності будь-яких пояснень ОСОБА_1 в матеріалах справи, його позицію не з'ясував, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.

При розгляді справи в апеляційній інстанції, з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що винним себе у інкримінованому правопорушенні він не визнав, стверджував, що 30.07.2017 року приблизно 02.30 годині в нього зломався автомобіль НОМЕР_2, яким він керував, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 зупинив свій автомобіль на вул. Будівельників в м. Ладижин Вінницької області, та подзвонив товаришу, щоб той відтяг автомобіль до місця проживання ОСОБА_1, після того, як товариш повідомив, що автомобіль зможе забрати тільки ближче до 5 години ранку, ОСОБА_1 закрив автомобіль та пішов до кафе, де повечеряв та вжив алкогольні напої, коли кафе закрилось, ОСОБА_1 повернувся до свого автомобіля, в якому залишився чекати на товариша. Через деякий час до його автомобіля під'їхали працівники поліції, оглянувши його та документи, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп'янінні в закладі охорони здоров'я, з тих підстав, що на їх думку ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, ОСОБА_1 не заперечував перебування його в стані алкогольного сп'яніння, однак, заперечив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, на що працівники поліції не відреагували та повезли останнього до закладу охорони здоров'я, де за допомогою приладу Драгер медичними працівниками зроблено тест на стан алкогольного сп'яніння.

З роздруківки чеку алкотестера «Драгер», випливає, що в організмі ОСОБА_1, за допомогою технічних засобів, виявлено наявність спирту у розмірі 2,42 ‰, проте згадані докази інформації щодо керування чи некерування автомобілем ОСОБА_1 не містять.

З метою перевірки показань ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи та викликав в судове засідання працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Однак, на виклики до суду працівник поліції не з'явився, а нормами КУпАП не передбачається його примусовий привід, тому перевірити достовірність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не виявилось можливим, а ставити під сумнів пояснення ОСОБА_1 у суду немає підстав.

Також, в матеріалах адміністративного провадження відсутні дані, що ОСОБА_1 працівники поліції пропонували пройти освідування на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу, що є порушенням вимог ст.266 КУпАП.

Інших доказів до матеріалів провадження у справі про адміністративне правопорушення не додано.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на спростування показань ОСОБА_1 про те, що він не курував автомобілем НОМЕР_3, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Розглянувши справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд не дотримався принципів, визначених ст.252 КУпАП, зокрема, обов'язку всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи, що призвело до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 а) ПДР.

Так як суб'єктом порушення вимог про заборону керування транспортними засобами в стані сп'яніння є лише водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, якою не був ОСОБА_1, то слід визнати, що судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального права і воно підлягає скасуванню.

У той же час, за обставин не підтвердження даних протоколу про адміністративне правопорушення, справа підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного і керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколюк О.В.