Єдиний унікальний номер 728/2471/17
Номер провадження 3/728/15/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Горбач Н.Д.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката ОСОБА_2

розглянувши матеріали, які надійшли з Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 4, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має трьох неповнолітніх дітей, працює охоронцем КМС - 285, інвалід ІІІ групи, ідентифікаційний код НОМЕР_1,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.20 грудня 2017 року до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол серії БР № 012156 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, в якому зазначено, що 18 грудня 2017 року о 16 годині 05 хвилин ОСОБА_1 в м. Бахмач Чернігівської області по вулиці Київській керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного спяніння.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав повністю та пояснив, що 20 грудня 2017 року він рухався по м. Бахмач в напрямку лікарні разом із своїм тестем, який сидів за кермом. Коли їх зупинили працівники поліції, почали проводити освідування саме ОСОБА_1, який висловив свою незгоду і в подальшому просив, що б освідування проводилось в медичному закладі, при цьому інших свідків не було.

3.Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 20 грудня 2017 року він разом з ОСОБА_1 їхали в лікарню, саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом, але, коли їх зупинили працівники поліції освідування почали проводити у відношенні ОСОБА_1

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 20 грудня 2017 року він перебував на чергуванні разом з ОСОБА_5, приблизно о 15 годині 45 хвилин було зупинено автомобіль, водій якого ОСОБА_1 мав ознаки спяніння, стан спяніння підтвердили результати освідування на пристрій „Драгер, також при освідуванні були присутні два свідки. Оскільки ОСОБА_1 не погодився з результатами освідування йому було виписано направлення в медичну установу, проте протокол було складено за результатами освідування на пристрій „Драгер.

5.Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 дав аналогічні пояснення як і ОСОБА_7 та пояснив, що перебуваючи на чергуванні 20 грудня 2017 року було зупинено автомобіль, водій якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння, що було підтверджено пристроєм „Драгер, при освідуванні були залучені свідки, що стало підставою для складення протоколу.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

6.Таким чином, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в судове засідання надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 012156, письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які додані до протоколу, результати освідування на пристрій „Драгер, рапорт, було допитано поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_6

7.В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення, направлення водія на огляд щодо стану спяніння, витяг з амбулаторного журналу та журналу медичного огляду громадян, було допитано свідка ОСОБА_3

8.На запит Суду надано копії свідоцтва та сертифікатів про повірку пристрою „Драгер, інформацію з витягом з амбулаторного журналу та журналу медичного огляду громадян, повідомлення щодо лікаря ОСОБА_10

ІV. Оцінка Суду.

9.Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини „поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного „розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого „розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

10.Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що він транспортним засобом не керував та огляд на стан спяніння було проведено з порушенням встановленої законом процедури (див. пункт 2), що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

11.З іншої сторони надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 012156 і поясненням працівників поліції та свідків, пояснення яких додані до протоколу, Суд звертає увагу на наступне.

12.Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, повязаного з правами та обовязками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

13.Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому предявлено „кримінальне обвинувачення в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Михайлова проти Російської Федерації).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Так, в пояснювальній записці до проекту Закону України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Також, звертаємо увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286 ) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до „кримінального обвинувачення в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до „кримінального аспекту в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі „Гурепка проти України (№ 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

14.Обовязково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Карелін проти Росії, пункт 54 справи „Озеров проти Росії, пункти 44-45 справи „Кривошапкін проти Росії).

У звязку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе „функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає „обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

15.Отже повертаючись до обставин даної справи Суд звертає увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, на підтвердження чого, як було зазначено вище (див. пункт 6) Суду було надано протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 012156, письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які додані до протоколу, результати освідування на пристрій „Драгер, рапорт, було допитано поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_6

16.В цій ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

16.1 Зокрема, як було зазначено вище (див. пункти 2,7) ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення. Факт того, що він не керував транспортним засобом підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (див. пункт 3).

16.2 В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

16.3 З цих самих причин не можна покласти в обґрунтування вини ОСОБА_1 пояснення особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та поліцейського, який давав направлення ОСОБА_1 на медичне освідування (див. пункти 4,5), які по суті і виконують функцію „державного обвинувачення, що проявляється у виявленні правопорушення, збирані доказів і переданні їх на розгляд суду, а тому враховуючи такий особливий правовий статус вказаних осіб та сукупність інших доказів по справі Суд не може розцінити їх пояснення надані в судовому засіданні, як беззаперечний доказ вини ОСОБА_1

16.4 Щодо пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які додані до протоколу і які неодноразово в судове засідання за викликом Суду не зявлялися, Суд звертає увагу на положення пункту „d частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту „d пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи „ОСОБА_11 проти України).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі Корнєв і Карпенко проти України).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1, що потребувало перевірки пояснень свідків „обвинувачення в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну „перевірку.

З огляду на міркування викладені вище Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

16.5 Щодо наявного в матеріалах справи результату проведення огляду на стан спяніння на пристрій „Драгер Суд звертає увагу, що, для того, щоб в даному випадку притягнути особу до адміністративної відповідальності повинна бути дотримана законна процедура порядку проведення медичного огляду, що включає і обовязок особи, яка пропонує пройти такий огляд дотриматись порядку здійснення вимоги пройти такий огляд, що випливає із змісту частини другої статті 19 Конституції України, статті 8 Закону України „Про національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII згідно із якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедура вказаного огляду врегульована Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 „Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказами Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Виходячи із змісту вказаних актів законодавства (пункт 3, 4 Постанови, пункт 6, 7 Інструкції) в першу чергу огляд на стан спяніння проводиться на місці зупинку транспортного засобу і лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, що вимагає від поліцейського запропонувати водієві пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки і вже виходячи з поведінки останнього вчиняти подальші дії.

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 4 Постанови, пункт 6 Інструкції).

Результати огляду на стан спяніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану спяніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану спяніння.

Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 Інструкції).

Огляд у закладах охорони здоровя щодо виявлення стану спяніння проводиться лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (пункт 3 Інструкції).

Проте, в даній конкретній ситуації в матеріалах справи відсутні докази складення відповідного акту огляду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності висловила незгоду з проведеним на місці оглядом і Суду доказів проведення належного огляду в медичному закладі і інформацію про спеціальну підготовку лікаря не надано, так само і Суд позбавлений можливості перевірити присутність свідків про проведенні огляду на місці (див. підпункт 16.4).

Дані обставини свідчать про невідповідність процедури огляду на стан спяніння ОСОБА_1 положенням законодавства, а відповідно і його дії неможливо кваліфікувати, як керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

17.Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті130 КУпАП.

18.Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 9, 23, 33, 130, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_12

.

.