Провадження № 3/761/7198/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Савицький Олег Антонович, розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до ад міністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого, за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2018 року на адресу суду від Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, вказані матеріали 06.09.2018 року розподілені у провадження судді Савицького О.А.

Зі змісту матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є працівником апарату Шевченківського районного суду м.Києва та займає посаду судового розпорядника.

Разом з тим, слід зазначити, що суддя Савицький О.А. займає адміністративну посаду Голови Шевченківського районного суду м.Києва, до повноваження якого у відповідності до п.3 ч.1 ст. 24 Закону «Про судоустрій і статус суддів» входить контроль ефективності діяльності апарату суду.

Так, існування обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді може утворювати порушення права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом, встановленим законом, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на викладене, суд повинен вживати розумних заходів для забезпечення зазначеного права.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII суддя зобов'язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ст. 2 КУпАП України законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Проте чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими актами законодавство України про адміністративні правопорушення, на відміну, наприклад, від Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу, не визначено конкретного юридичного механізму відводу судді в провадженні про адміністративні правопорушення.

Не визначено такого механізму ні Бангалорськими принципам поведінки суддів, ні Рекомендацією Комітету Міністрів Європи № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ні ст. 6 Конвенції, якою закріплено право на справедливий суд.

Разом з тим, згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу.

Наведене положення ст. 19 Основного Закону є закріпленням такої вимоги принципу правової визначеності, а, відповідно, і верховенства права, як спеціально-дозвільний тип правового регулювання діяльності органів державної влади. При цьому, вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року в справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року в справі «Вештан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляді, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

За таких обставин, з метою виключення сумніву щодо об'єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суддя приходить до висновку про необхідність заявлення самовідвід у даній справі про адміністративне правопорушення з подальшим переданням справи для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись ст.ст. 246, 278, 279 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заявити самовідвід у справі про адміністративне правопорушення № 761/34311/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та передати справу до канцелярії суду для її повторного автоматизованого розподілу між суддями Шевченківського районного суду м.Києва у встановленому законодавством порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: