Номер провадження: 33/785/104/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., при секретарі Стояновій Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 03.07.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 01 червня 2017 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, керував автомобілем « Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_1, по вул. Рішельєвська, 50 в м. Одесі, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, з ознаками наркотичного сп'яніння /порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло/. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності свідків.

За даним фактом співробітниками управління поліції м. Одеси відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії БР № 230883 від 01.06.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, зібрані пояснення свідків вказаного правопорушення та інші документи.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, вважає постанову суду необґрунтованою і такою, що підлягає апеляційному оскарженню у зв'язку з неповнотою проведеного судового розгляду, з порушенням права на справедливий судовий захист, порушенням верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також апелянт зазначає, що суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, допустив неправильність при застосуванні норм права. При цьому посилається на те що докази на підтвердження його винуватості відсутні, а протокол про адміністративне правопорушення, рапорт та письмові пояснення свідків, у яких є певні розбіжності не підтверджують факту перебування його у стані наркотичного сп'яніння.

Крім того апелянтом було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому він зазначив, що при розгляді судом справи не був присутній, судову повістку про дату та час слухання справи не отримував, про наявність постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2017 року йому стало відомо випадково лише 15.08.2017 року, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови суду.

Відповідно до цього, ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, розглянути його апеляційну скаргу, постановуПриморського районного суду м. Одеси від 03.07.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю події складу адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення участі ОСОБА_2 в судовому засіданні, апеляційним судом направлялось повідомлення про його виклик в судове засідання на 23.10.2017 року, однак він в судове засідання не прибув і надіслав заяву з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги на 03.11.2017 року, яке було судом задоволено.

Однак в подальшому, незважаючи на призначення розгляду апеляційної скарги на 03.11.2017 року, 18.12.2017 року та 12.01.2018 року, апелянт в судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, а також не заявив клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга була розглянута у його відсутність.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним клопотання задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - залишити без зміни, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, постанова суду першої інстанції винесена 03.07.2017 року.

В матеріалах адміністративної справи є відповідні дані про направлення апелянту копії постанови суду, як це передбачено ст. 285 КУпАП / а.с. 12/, але відсутні свідчення про отримання копії постанови апелянтом в строк, передбачений для апеляційного оскарження постанови.

Як вказує в своїй заяві про поновлення строку для апеляційного оскарження постанови районного суду ОСОБА_2, він дізнався про існування постанови районного суду відносно нього випадково і вже після закінчення строку на її апеляційне оскарження, а саме 17.08.2017 року подав апеляційну скаргу, що підтверджується штампом канцелярії Приморського районного суду м. Одеси.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обґрунтованими, апеляційна скарга подана ним в передбачений законодавством строк, в зв'язку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 01.06.2017 року ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд адміністративної справи 03.07.2017 року о 10 годині 30 хвилин в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси /а.с. 1/, а також був додатково сповіщений про розгляд справи відносно нього саме 03.07.2017 року, однак він в судове засідання не прибув, після чого судом було винесено постанову у його відсутності.

Судова повістка з викликом в судове засідання, направлялась судом, за адресою яку сам ОСОБА_2 вказав при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, однак повідомлення повернулось до суду з відміткою поштового відділення про її неотримання адресатом / а.с. 10 /.

Таким чином районний суд приймав всі міри передбачені законом для належного сповіщення ОСОБА_2 про розгляд його справи в суді, але судове повідомлення не досягло адресата цілком з його провини, так як він не перебував за адресою місця мешкання, яке сам вказав співробітникам поліції.

Слід звернути увагу на те, що розгляд адміністративної справи з прийняттям судового рішення відбулося саме 03.07.2017 року, тобто в день, про який ОСОБА_2 був сповіщений при складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

В зв'язку з вищевикладеним апеляційний суд вважає, що доводи апелянта в частині порушення судом вимог ст. 268 КУпАП при розгляді адміністративної справи відносно нього в суді є необґрунтованими і його вимоги про скасування постанови на цих підставах задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненому правопорушенні, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 230883 від 01.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_2 керуючи автомобілем, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, так як керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку /а.с. 1/.

При цьому ОСОБА_2 відмовився надати пояснення з приводу складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також відмовився підписати протокол.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 підтверджується пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які показали, що 01.06.2017 року, на вул. Рішельєвській в м. Одесі, о 20 годині 20 хвилин, вони були свідками того, як співробітники поліції, пропонували водію транспортного засобу ОСОБА_2 пройти тест на стан наркотичного сп'яніння, відповідно до чинного законодавства порядку, від чого він відмовився, а також відмовився від підпису в протоколі / 4-5 /.

Також даний факт зафіксовано рапортом співробітника поліції / а.с. 6 /.

Крім того, доказом провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є оглянутий в судовому засіданні апеляційного суду відеозапис з місця події, з якого вбачається, що ОСОБА_2, на вимоги співробітників поліції, відмовився пройти тест на стан наркотичного сп'яніння. Також з відеозапису вбачається, що при складанні протоколу він був повідомлений про розгляд його справи в Приморському районному суді м. Одеси на 03.07.2017 року о 10 годині 30 хвилин /а.с. 3/.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп'яніння та відмовився пройти огляд в умовах медичного закладу, що було встановлене в передбаченому законом порядку.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що він не знаходився в стані наркотичного сп'яніння, так як це твердження спростовуються всіма доказами по адміністративній справі, в тому числі і наявним у матеріалах справи відеозаписом зупинки останнього та спілкування його з працівниками поліції, який вказує на наявність у ОСОБА_2 явних ознак наркотичного сп'яніння, на що вказує його неадекватна поведінка.

Посилання на невідповідність викладених в поясненні свідка ОСОБА_3 даних про пропозицію працівниками поліції пройти огляд на стан «алкотичного» сп'яніння як на підтвердження перебування ОСОБА_2 у тверезому стані, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються наявним відеозаписом, який свідчить про пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд на перевірку факту перебування у стані наркотичного сп'яніння та безпосередньо в медичному закладі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, а тому його слід визнати, що висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, підтверджений матеріалами адміністративної справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв'язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеса від 03.07.2017 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 03.07.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 03.07.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік - залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.