Провадження № 3/496/172/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 рокусуддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 039870 від 01 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 01 листопада 2017 року о 12.15 годині на автодорозі М0501 23 км + 50 м водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю, червоні очі. Продув алкотестер Драгер, показник 1,07 проміле, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох понятих.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вказаного протоколу, порушення було скоєно 01 листопада 2017 року.

По перше, матерали були направлені до Голосіївського районного суду м. Київа, за місцем мешкання порушника.

Постановою Голосіївського районного суду м. Київа від 19.12.2017 року, матеріали були направлені до Біляївського районного суду Одеської області, для розгляду справи за місцем вчинення правопорушення.

Адміністративний матеріал надійшов на адресу суду лише 16 січня 2018 року.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, відомостей про сповіщення його не надійшло, хоча суд двічі викликав ОСОБА_2, а тому суд дійшов висновку, що неможливо об'єктивно встановити обставини справи, так як згідно до зазначеного протоколу, свою вину порушник не визнає. Зазначив в протоколі, що був зупинений за відсутність світла.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає, зокрема, у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Енгель на інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов'язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст. 62 Конституції України, відповідно до ч. 3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не може дослідити докази по справі на підставі всього двох пояснень свідків, що буде поверховим підходом розгляду правопорушення, так як рішення по справі повинно бути законним та справедливим.

Відповідно до п.3 та п. 4 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» Розділу ІІ поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан спяніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

При проведенні огляду на стан спяніння застосовано прилад Драгер Алкотест 2303, але не надано інформації щодо сертифікату відповідності та щодо свідоцтва про повірку робочого засобу техніки, тому неможливо встановити відповідність дій працівників поліції Інструкції та відповідно допустимість вказаного доказу. Жодних інших доказів, посадовою особою, яка складала протокол суду не надано.

За змістом ст. 247 КУпАП, при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку передбаченого ст. 38 цього кодексу розпочате провадження підлягає закриттю.

Продовження перебігу такого строку законом не передбачено, а тому в разі його закінчення, провадження у справі повинно бути закрито, оскільки суд позбавлений процесуальної можливості встановити об'єктивну істину по справі. Тобто, суддя за спливом строку не вправі з'ясовувати обставини скоєння правопорушення та визнавати особу винною чи визнавати її невинуватою.

Керуючись ст.ст. 38, 130 ч.2, 247, 277 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскарженою до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.