Провадження № 3/219/162/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018р. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Радченко Л.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює майстром в Соледарському професійному ліцею, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст.184 ч.1 КпАП України,роз,яснені ст.63 Конституції України, ст.268 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28.09.2017р., який надійшов до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, 25.09.2017р., о 22 год. 00 хвил., ОСОБА_1ухилилася від виконання батьківських обов,язків по вихованню та піклуванню відносно опікуна ОСОБА_2, 26.07.2000р.н., так як останній прийняв наркотичну речовину (насіння дурману) біля магазину «АТБ», м.Соледар, вул.Преображенського, та був доставлений до дитячої лікарні м.Бахмута, д/з гостре побутове отруєння наркотичними речовинами (насіння дурману).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28.09.2017р., 25.09.2017р., о 22 год. 00 хвил., ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов,язків по вихованню та піклуванню відносно опікуна ОСОБА_3, 14.12.1999р.н., так як останній прийняв наркотичну речовину (насіння дурману) біля гуртожитку за адресою: м.Соледар, вул.Соледарська,1-а, та був доставлений до дитячої лікарні м.Бахмута, д/з гостре побутове отруєння наркотичними речовинами (насіння дурману).

В протоколах про адміністративні правопорушення зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.184 КпАП України.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом,якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В протоколах про адміністративні правопорушення міститься чітка вказівка на частину 1 статті 184 КпАП України, за якою ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Однак, в порушення положень ст.ст.251, 256 КпАП України протоколи про адміністративні правопорушення містять невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 КпАП України з огляду на наступне.

Об'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 України, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Об'єктивна сторона вище вказаного правопорушення полягає в: ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обов,язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150, 180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Суб'єктом правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КпАП України, є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Тобто, в силу вимог цієї норми особу можуть притягнути до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: є батьком або матір,ю дитини чи іншою особою, яка їх замінює; ухиляється від виконання передбачених законодавством обов,язків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; не виконує вказаних обов,язків саме відносно неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст.1 Закону «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» ( №2998-XII) неповнолітнім є громадянин у віці до 18 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного Кодексу України та ч. 1 ст. 32 Цивільного Кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст.66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров,я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює заклад.

Відповідно до ст.245 СК України якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров,я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КпАП України, відносно ОСОБА_1, вбачається, що відповідно до наказу директора Соледарського професійного ліцею № 185 від 15.09.2017р. за учнями з числа дітей сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 закріплена як громадський опікун , у т.ч., за неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Із вище викладеного слідує, що дії ОСОБА_1 не охоплюються змістом ч.1 ст.184 КпАП України, оскільки, відсутні в сукупності умови, за яких настає відповідальність за даною статтею, тобто, вона не є належним опікуном неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, 14.12.1999р.н., в розумінні ст..245 СК України, ст.66 ЦК України.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв,язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 252 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об,єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об,єктивне з,ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245 КпАП України).

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 11 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КпАП України та закриття провадження у справі.

Згідно п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.36, ст. 247, 251, 256, ст. 278 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справам про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1за ст.184 ч.1 КУпАП - закрити, у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція до Апеляційного суд Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Радченко Л.А.