Справа № 163/1487/18 Провадження №33/802/157/18 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ч.1 ст. 483 МК УкраїниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника митниці ОСОБА_1,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 14231(чотирнадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня 09 копійок з конфіскацією в дохід держави автомобіля «Фольксваген Пассат» 1998 року випуску, польський номерний знак PTUXPO1, ідентифікаційний номер WVWZZZ3BZXE019233, вартістю 14231,09 гривні.

Cтягнуто з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС 33129(тридцять три тисячі сто двадцять дев'ять) гривень витрат за зберігання транспортного засобу та на користь держави 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді Журба П.М. визнаний винним у тому, що він, слідуючи 26.05.2018 з ОСОБА_4 в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС автомобілем «Фольксваген Пассат», польський номерний знак PTUXPO1, намагався перемістити вказаний автомобіль з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави переміщення транспортного засобу одержаного незаконним шляхом документа - нотаріально посвідченого доручення на право керування зазначеним автомобілем, яке вказаний в дорученні нотаріус Нотаріальної канцелярії в місті Лодзь Республіки Польща Анна Новаковська-Лєвєк не посвідчувала, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 483 МК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також просить переглянути розмір витрат митниці за зберігання товару на складі органу доходів і зборів та виключити безпідставно покладений на нього обовязок відшкодовувати митниці 33129 грн. за зберігання автомобіля. Посилається на те, що він не мав наміру подавати митному органу будь-які документи, отримані незаконним шляхом, вважав, що всі документи на момент подання дійсні, про їх підробку нічого не знав, оскільки при купівлі автомобіля у ОСОБА_4 йому надали такі документи невідомі особи. Також просить врахувати, що суддя безпідставно стягнув з нього витрати за зберігання автомобіля, бо останній конфіскований у дохід держави. Крім того, при обчисленні сум за зберігання транспортного засобу, суддею не враховано вимоги законодавства, що регулюють зазначені питання. Зокрема, безпідставно враховано час проведення експертизи, а також розгляду справи в суді першої інстанції з 10.08.2018 по 28.09.2018, який відкладався за ініціативи суду.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили зменшити розмір витрат за зберігання товарів, представника митниці ОСОБА_1, який апеляційну скаргу заперечив і просив постанову судді залишити без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення повністю стверджена його ж поясненнями у судовому засіданні та матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, письмовими поясненнями ОСОБА_2, контрольним талоном, актом огляду транспортного засобу, незаконно одержаним дорученням на право користування автомобілем, інформацією польського нотаріуса ОСОБА_5, угодою продажу автомобіля, службовою запискою.

Твердження апелянта про свою необізнаність щодо незаконності походження довіреності спростоване його власними поясненнями не про одержання транспортного засобу в користування, а про купівлю автомобіля його батьком і особисту присутність при укладення відповідної угоди. У зв'язку з цим є очевидною об'єктивна неможливість попереднього власника видати таку довіреність, оскільки права на транспортний засіб він втратив.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 намагався перемістити вказаний автомобіль з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави переміщення транспортного засобу одержаного незаконним шляхом документа нотаріально посвідченого доручення на право керування зазначеним автомобілем, яке вказана в дорученні нотаріус ОСОБА_4 не посвідчувала.

Із урахуванням наведеного, суддя обґрунтовано наклав на ОСОБА_2 безальтернативне стягнення, яке визначене санкцією ч.1 ст.483 МК України у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваного транспортного засобу з його конфіскацією.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування витрат за зберігання на складах митних органів транспортного засобу не в повному обсязі дотримався вимоги Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731 та ст. 519, 520 МК України.

Так, згідно з ст.520 МК України витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних правил, обчислення сум, що підлягають відшкодуванню, а також порядок розпорядження отриманими коштами встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктів 6, 8 «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів» Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731 строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів. При обрахунку витрат митним органом до розрахункового строку не включається: час проведення митним органом в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз), час затримки митного оформлення, яка сталася з ініціативи митного органу, тощо.

Як убачається із матеріалів справи, вилучений у ОСОБА_2 транспортний засіб, прийнятий на склад митниці 11.06.2018 (а.с.26, 27). Цього ж дня головним державним інспектором Волинської митниці ДФС призначено автотоварознавчу експертизу, а 14.06.2018 - надіслано її начальнику Департаменту податкових та митних експертиз ДФС для виконання (а.с.28, 29).

Зазначена експертиза була виконана 27.06.2018 та отримана уповноваженою особою Волинської митниці ДФС 03.07.2018, про що свідчить резолюція службової особи митного органу від 03.07.2018 (а.с.30-36).

Таким чином, відповідно до п.8 «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів» Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731, час проведення митним органом експертизи, при обрахунку витрат за зберігання транспортного засобу, не включається.

Тому, відшкодування витрат за зберігання транспортного засобу на складах митних органів в даному конкретному випадку слід обчислювати з 03.07.2018 по 28.09.2018 (день прийняття рішення судом), що становить 26895,44 грн. (10 євро = 305,63 грн. * 88 днів = 26895,44 грн.) витрат за зберігання автомобіля.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС слід стягнути витрати за зберігання транспортного засобу на складах митниці в загальній сумі 26895,44 грн., замість 33129 грн., які були визначені судом першої інстанції.

Із урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 у цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості виключити витрати за зберігання автомобіля з 10.08.2018 по 28.09.2018, про що просить ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, оскільки період перебування справи у провадженні суду включається при обрахунку витрат митним органом за зберігання товарів.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року щодо ОСОБА_2 в частині стягнення витрат за зберігання транспортного засобу на складах митниці змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Волинської митниці ДФС України 26895,44 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот девяносто пять) гривень 44 копійки витрат у справі за зберігання транспортного засобу.

У решті постанову судді залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов