№ 415/6799/18
№ 3/415/1419/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.18 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Березін А.Г., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої ЦПМС №1 амбулаторія №5 м. Привілля, не являється особою з інвалідністю, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В протоколі серії БР №245291 від 28.08.2018 року, зазначено, що 27 серпня 2018 року о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом DAEWOO MATIZ, номерний знак НОМЕР_1, який їй належить, по вулиці Ломоносова міста Привілля, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винною себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не визнала та пояснила, що 27 серпня 2018 року в вечірній час вона на своєму автомобілі DAEWOO MATIZ, номерний знак НОМЕР_1 їхала разом із своїм чоловіком ОСОБА_3, який працює на шахті ім.. Капустіна, з м. Привілля до м. Шипилівка. На підїзді до шахти Привільнянська у протилежному напрямку біля неї проїхала машина патрульної поліції, яка розвернулась та догнавши її автомобіль за допомогою звукових сигналів запропонувала зупинитись. Після зупинки авто, при розмові із співробітником поліції, а саме інспектором взводу №1 роти №4 батальйону УПП ОСОБА_4, останній запропонував надати йому посвідчення водія. Вона виконала вимоги і надала посвідчення. Після цього інспектор поліції звинуватив її у тому, що вона нібито до цього знаходилась на якомусь святі та керувала вищезазначеним автомобілем в стані алкогольного спяніння, на що вона заперечувала і повідомила, що вдома її чекає маленька донка, якій 2 роки і 5 місяців. Тоді інспектор запропонував їй поїхати до м. Лисичанська, щоб вона здала аналізи на вміст алкоголю в крові. Від такої пропозиції вона відмовилась, ще раз нагадавши поліцейському, що на неї чекає мала дитина вдома, і що вона не може все кинути та поїхати здавати аналізи, бо винною себе не вважає. Почувши її відмову інспектор забрав її посвідчення та одразу почав складати протокол. За для складання протоколу вона своєму авто разом з поліцейськими поїхала в с.Шепилівка, де запросила бути свідками свою рідну сестру ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6, які не були присутні при зупиненні авто. Підписуючи протокол, вона зазначила, що з предявленими їй звинуваченнями у скоєнні адміністративного правопорушення вона не згодна.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 28 серпня 2018 року о 00 годині 10 хвилин їй зателефонувала її сестра ОСОБА_1 повідомила, що її зупинила поліцейська патрульна поліція біля шахти Привільнянська і попросила прибути на місце зупинки, щоб стати свідком того, що вона відмовлялась від проходження огляду на стан спяніння. Вона відмовилась, бо їй потрібно було добиратись до місця події 3 км. Через 5-10 хвилин ОСОБА_1 передзвонила їй і повідомила, що вона може підїхати до її місця проживання. Вона чекала ОСОБА_1 біля свого будинку, вона підїхала за кермом свого автомобілю, патрульна машина їхала слідом за нею. ОСОБА_1 була твереза. Поведінка була адекватна, запаху алкоголю не було. Лейтенант поліції ОСОБА_4 запропонував стати свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння. ОСОБА_1 мотивувала свою відмову тим, що вдома знаходилась її мала дитина віком 2 роки 5 місяців. Вона, як свідок підписувала чистий протокол, а вже потім лейтенант поліції ОСОБА_8 почав його заповнювати у своїй патрульній машині. Свідком зупинки ОСОБА_1 вона не була.

Свідок ОСОБА_6 надав суду аналогічні пояснення свідка ОСОБА_7

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не доведений, оскільки ОСОБА_1 заперечувала факт керуванням транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, а матеріали справи про адміністративне правопорушення, не містять достатніх доказів, про те, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебувала в стані алкогольного спяніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 130 ч.1, 221, 247, 284, 285, 289, 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд.

Суддя А.Г.Березін