Справа № 264/4749/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2018 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши в м. Маріуполі матеріали, що надійшли з Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчення водія серії ВАЕ № 676613 видане 23.03.2012 року ВРЕР м. Маріуполя, що не працює, який мешкає в с. Сартана м. Маріуполя Донецької області по вул. Городня, буд.17, за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 013650 від 18.08.2018 року, ОСОБА_2 18 серпня 2018 року о 12-40 годині керував автомобілем НОМЕР_1 біля буд. 85 по пр. Адмірала Луніна в Приморському районі м. Маріуполя, з ознаками алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. Від застосування на місці зупинки спеціального технічного засобу алкотест 6810, та проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України.

До судового засідання правопорушник не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом публікації судової повістки на сайті «Судової влади».

Крім того, захисником ОСОБА_2- є адвокат ОСОБА_3, яка на вказане судове засідання надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із сімейними обставинами, проте ніякого підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

За таких підстав, з урахуванням того, що ОСОБА_2 було відомо про дату судового засідання, однак він та його захисник для участі у судовому засіданні до суду не зявились, суд прийшов до висновку про те, що їх поведінка свідчить про бажання перешкодити своєчасному розгляду справи по суті та зловживання своїми правами.

Провина ОСОБА_2 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4М та ОСОБА_5, які підтвердили відмову правопорушника від застосування приладу «Драгер» та проходження медичного огляду для визначення стану спяніння, поясненнями самого порушника викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, в яких останній підтвердив факт керування автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, визнав свою провину у скоєному, а також відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Таким чином, суд вважає, що провина порушника доведена в повному обсязі, а дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, як відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При обранні виду та міри адміністративного стягнення враховується характер правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, що не працює.

Зважаючи на викладене вважаю необхідним піддати ОСОБА_2 адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Оскільки судом ухвалене рішення про накладення адміністративного стягнення, з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 40-1, 130, 283 КУпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200,00 (десять тисяч двісті гривень) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на однин рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні сорок копійок).

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Суддя: А. М. Іванченко