Справа № 675/1053/17
Провадження № 3/675/5/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Пашкевича Р.В., за участю секретаря судового засідання Гедзенюк В.В., прокурорів Шудри Ю.В., Денесюка Р.В., особи що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його адвоката Залуцького В.Н., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1, проживаючого в АДРЕСА_2, не працюючого,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

роз'яснивши зміст ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 76 від 19 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на службі кримінально-виконавчої служби на посаді інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області № 58, маючи спеціальне звання лейтенант внутрішньої служби, використовуючи свої службові повноваження та пов'язані з цим можливості, являючись при цьому суб'єктом відповідальності за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» (п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»), будучи обізнаним про вимоги антикорупційного законодавства, 18 лютого 2017 року діючи всупереч вимогам ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» та п.п. 1, 2 Розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 року, за попередньою домовленістю із засудженим ОСОБА_3 отримав на свій особистий картковий рахунок «Ощадбанку» № НОМЕР_1 грошовий переказ в сумі 1000 грн.

За вказані кошти ОСОБА_1 придбав на території ринку м. Ізяслав мобільний телефон марки «Nomi» (ІМЕІ:НОМЕР_2; НОМЕР_3) акумуляторну батарею NB- 184, зарядний пристрій до нього та сім карту мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4, за що заплатив 350 грн., які в подальшому в прихованому вигляді проніс на територію виправної установи та передав засудженому ОСОБА_4 Решту коштів в сумі 650 грн., залишив собі як винагороду за надану послугу, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП не визнав та пояснив, що він вказаних дій не вчиняв. Кошти в сумі 1000 грн. він від засудженого не отримував, вважає, що вказані гроші могли перерахувати йому батьки, оскільки він на той час здійснював ремонтні роботи у квартирі, а батьки його періодично матеріально підтримували. Зазначає, що письмові пояснення, які ним надавалися у березні 2017 року були здійсненні під моральним тиском начальника установи, який погрожував йому, що стосовно нього буде порушено кримінальну справу. Просить суд закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

Захисник Залуцький В.Н. подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність та письмове клопотання про закриття провадження у справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Денесюк Р.В. в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-5 КУпАП та піддати його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, доводи його захисника, пояснення свідків, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов'язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП з наступних підстав.

Згідно витягу з наказу ЗВК № 58 від 27.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ЗВК № 58 з 29 жовтня 2015 року, та відповідно він ознайомлений зі своїми службовими обов'язками, а також корупційним законодавством, що стверджується матеріалами справи (а.с. 55-75).

Відповідно до рапорту начальника оперативного відділу ЗВК № 58 ОСОБА_5 та висновку службового розслідування від 29.03.2017 року, ОСОБА_1 вступив в позаслужбові відносини з засудженим ОСОБА_3 та на прохання останнього придбав для нього мобільний телефон за 350 грн., які попередньо були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 в загальній сумі 1000 грн., решту 650 грн. він залишив собі як винагороду за вказану послугу (а.с. 14-17).

Вказане, також, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_6, які він давав 29.03.2017 року (а.с. 18-20, 29-31).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7, який являється начальником ЗВК № 58 в судовому засіданні пояснив, що на початку весни 2017 року надійшла оперативна інформація, що ОСОБА_1 вступив в позаслужбові відносини із засудженим. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 за винагороду проніс на територію колонії мобільний телефон для засудженого, про вказане сам розповів ОСОБА_1 29.03.2017 року у нього в кабінеті. Вказані пояснення було перевірено, та виявлено, що у відділенні № 4 дільниці ресоціалізації, у кімнаті для приймання їжі в замаскованому вигляді в стіні за пластиковою вагонкою знаходився мобільний телефон. Крім того, ОСОБА_1 було добровільно надано виписку з його карткового рахунку.

Свідок ОСОБА_8 дав пояснення аналогічні, поясненням свідка ОСОБА_7

Згідно протоколу вилучення, акту про передачу вилучених предметів для зберігання на склад установи від 29.03.2017 року, та висновку службового розслідування від 31.03.2017 року, встановлено, що 29.03.2017 о 12 год. 05 хв. під час позапланового обшуку в кімнаті для приймання їжі відділення № 4 дільниці ресоціалізації, за пластиковою вагонкою виявлено та вилучено мобільний телефон «Nomi» (НОМЕР_2; НОМЕР_3) акумуляторну батарею NB- 184, зарядний пристрій до нього та сім карту мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 (а.с. 22-25).

Даний факт, також стверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 Крім того останній свідок показав, що саме він проводив службове розслідування та після знайденого телефону, його для впізнання було пред'явлено для ОСОБА_1, якого останній упізнав та вказав, що це саме той телефон, який він проніс на територію колонії за винагороду для засудженого.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 та копії чеку «ПриватБанк», вбачається, що 18.02.2017 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 999,90 грн. (а.с. 32-36).

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, хто саме здійснив даний перерахунок коштів посадовою особою при складанні адміністративного протоколу не встановлено, що і не заперечується прокурором.

Разом з тим слід відмітити наступне.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП одними із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом. Зокрема, суд зобов'язаний з'ясувати й те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, при цьому суд повинен дотримуватися принципів верховенства права і законності, визначених ст.ст. 8, 57, 58, 129 Конституції України, ст.7 КУпАП та ст .3 Закону.

Частиною першою статті 172-5 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення особами, зазначеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Таким чином, ОСОБА_1, відповідно до п.п «д» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до ст. 172-5 КУпАП - є суб'єктом відповідальності за адміністративне правопорушення.

Слід вказати, що диспозиція ч. 1 ст. 172-5 КУпАП називає лише частину ознак адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого цією нормою, а для встановлення змісту решти ознак вказаного правопорушення відсилає до іншого нормативного акту, який не є законом про адміністративну відповідальність, зокрема до Закону України "Про запобігання корупції" (Далі Закон).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність, а корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Отже, законодавцем чітко встановлено визначення термінів „правопорушення, пов'язане з корупцією " та „корупція", згідно яких випливає, що перше обов'язково не повинне містити „ознак корупції", а обов'язковою ознакою останньої є корисливий мотив особи, зазначеної в частині першій статті 3 Закону, що виражається в одержанні неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Неправомірною ж вигодою, згідно із ст. 1 Закону, є грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Подарунком, відповідно до ст. 1 Закону, являються грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, роз'яснив, що у справах даної категорії судам особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі. Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням останньою завдань і функцій держави, а у випадках, передбачених п."а" ч. 1 ст. 5 і пунктами "а", "б" ч. 3 ст. 5 Закону, - мети правопорушення (п. 3 постанови).

Стаття 22 Закону України «Про запобігання корупції», передбачає обмеження щодо використання службових повноважень чи свого становища. Особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Стаття 23 Закону України «Про запобігання корупції», передбачає обмеження щодо одержання подарунків. 1.Особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб:

1) у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;

2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

2. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, можуть приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких подарунків не перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки.

Передбачене цією частиною обмеження щодо вартості подарунків не поширюється на подарунки, які:

1) даруються близькими особами;

2) одержуються як загальнодоступні знижки на товари, послуги, загальнодоступні виграші, призи, премії, бонуси.

3. Подарунки, одержані особами, зазначеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, як подарунки державі, Автономній Республіці Крим, територіальній громаді, державним або комунальним підприємствам, установам чи організаціям, є відповідно державною або комунальною власністю і передаються органу, підприємству, установі чи організації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

4. Рішення, прийняте особою, зазначеною у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, на користь особи, від якої вона чи її близькі особи отримали подарунок, вважаються такими, що прийняті в умовах конфлікту інтересів, і на ці рішення розповсюджуються положення статті 67цього Закону.

З огляду на викладене, поняття «подарунка» та «отримання неправомірної вигоди» відрізняються між собою.

Конвенцією ООН проти корупції (ч. 4 ст.7) встановлюється необхідність створення, підтримки й зміцнення систем, які сприяють прозорості і запобігають виникненню конфлікту інтересів. Одним із ефективних інструментів запобігання виникненню конфлікту інтересів є й обмеження щодо одержання подарунків - грошових коштів або іншого майна, переваг, пільг, послуг, нематеріальних активів, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

Лінгвістично визначення "подарунок"- це річ, яку дарувальник за власним бажанням безкоштовно віддає у володіння іншої особи, з метою задовольнити її вподобання. Слово "подарунок" за смисловим значенням подібний з такими поняттями як "дар" та пожертва", і передбачає безоплатність характеру відносин, які склалися між дарувальником та обдарованим, що додатково стверджується диспозицією частини другої ст. 717 Цивільного кодексу України, про те, що не є договором дарування угода, за якою у обдарованого виникає будь-який обов'язок щодо дарувальника.

Правова природа будь-якого корупційного правопорушення визначається виходячи зі змісту поняття корупції, наведеного в ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: корупційними визнаються лише ті неправомірні діяння, які спрямовані на задоволення корисливого або іншого особистого інтересу особи, зазначеної в частині першій статті 3 Закону, чи інтересу третіх осіб. За змістом цього закону обов'язковою ознакою, за якою неправомірні діяння осіб визнаються корупційними, є корисливий або інший особистий інтерес.

Таким чином, для наявності правопорушення, яке пов'язане з корупцією, має бути встановлений зв'язок між виконанням функції держави та одержанням подарунка. Якщо такий зв'язок не встановлено, відповідальність, зокрема, за ст. 172-5 ч.1 КУпАП, виключається.

Такий юридичний факт, як одержання службовою особою будь-що під умовою вчинити на користь іншої особи будь-яку дію майнового або немайнового характеру, може розглядатися лише як одержання неправомірної вигоди, за що передбачена кримінальна відповідальність, але не подарунка.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні по даному факту кримінальне провадження не порушувалося, що і не заперечується прокурором та іншими учасниками судового процесу, тому судом дані відомості не перевірялися.

Отже, аналізуючи вищевикладені обставини справи, а також законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, справедливості та розумності, суд вважає, що хоча ОСОБА_1 являвся суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», а також факт отримання коштів останнім на особистий рахунок, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, однак, жодного належного та достатнього доказу того, ким ці кошти були перераховані та, що ці кошти він отримав саме в якості «подарунку», про що зазначено у протоколі, надано не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 172-5 ч. 1, 247, 251, 252, 256, 283-287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня її проголошення через Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Суддя Р.В. Пашкевич