Провадження № 33/780/135/18 Доповідач у 2 інстанції Слива
Категорія 429 07.02.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Слива Ю.М., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 його захисника Черкашина І.І. та представника митниці Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0518/12500/17 від 15.11.2017 року, валюту у розмірі 19 110 доларів США та 4 500,00 гривень повернуто ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 15.11.2017 року о 10:40 год. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_2, який відлітав з дружиною ОСОБА_6 з України до Дохи, м. Катар, рейсом QR №296, літаком а/к «Qatar airways» та своїми діями обрали канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим заявили про те, що переміщувані ними через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчили про факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажирами «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», пасажирам було задано питання щодо наявності в них готівкових коштів, на що вони відповіли, що мають при собі 20 000 доларів США. Після цього пасажирів було запрошено до службового приміщення митниці залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», де ними була видана готівка в розмірі 41 855 доларів США та 24 200 гривень. Готівка знаходилась: 11 745 доларів США - у відділенні жіночої сумочки пасажирки (дружини), ручна поклажа; 30 110 доларів США та 24 200 гривень - в одному з відділень рюкзака пасажира (чоловіка), ручна поклажа. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування та зі слів пасажирів готівка, а саме: 11 745 доларів США належить дружині, решта - 30 110 доларів США та 24 200 гривень належить чоловіку особисто. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації та дозвільних документів на право вивезення готівки пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспектора митниці з приводу декларування готівки не звертався. З виявленої суми ОСОБА_2 пропущено 11 000 доларів США та 19 700 гривень. За протоколом про порушення митних правил у ОСОБА_2 вилучено 19 110 доларів США та 4 500 гривень.

На вказану постанову суду, представник Київської митниці ДФС Рунов Т.В. подав апеляцію, в якій не погоджується з постановою, оскільки вважає її незаконною та винесеною без врахування норм чинного законодавства та обставин справи. Висновок суду щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на ОСОБА_2 є необґрунтованим, оскільки судом жодним чином не перевірено його реальний майновий стан, при цьому взято до уваги лише пояснення захисника та довідку податкової служби про річний дохід, яку захисник долучив у судовому засіданні. Разом з цим, суд визнав пом'якшуючими обставинами щире каяття ОСОБА_2 та вчинення ним правопорушення з необережності, а також що дане правопорушення не ставить великої суспільної шкоди та не завдало збитків державним або суспільним інтересам, що і призвело до безпідставного застосування тільки основного стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації - додаткового стягнення. Однак, апелянт впевнений, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України за вчинення порушення митних правил встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном. Тому просить постанову скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним за ст.471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. з конфіскацією вилученої валюти.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник Черкашин І.І. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказували, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, просили залишити її без змін.

Представник Київської митниці ДФС Захаров А.О. у судовому засіданні апеляцію підтримав, підтвердив викладені у ній доводи, просив апеляцію задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 ніким не оспорюється.

Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_2 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому є необґрунтованим, незаконним та безпідставним.

Так, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак, висновки першої інстанції про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар», є немотивованим, надуманими та безпідставними.

Ігноруючи норми чинного законодавства України та звільняючи правопорушника від конфіскації предметів порушення митних правил, суд першої інстанції поза увагою залишив той факт, що суду не надано доказів про фінансові статки ОСОБА_2 При цьому, останній працює приватним підприємцем та відповідно до наданої ним же довідки за 2017 рік він отримав 1 069 531 гривень доходу (а.с. 48).

Висновки суду про те, що «індивідуальний надмірний тягар» для ОСОБА_2 полягає у тому, що він повинен утримувати своїх неповнолітніх дітей, не ґрунтуються на наявних у справі доказах. У матеріалах справи відсутні будь-які докази не тільки про понесені ОСОБА_2 витрати на утримання неповнолітніх дітей, але й взагалі про наявність у нього дітей.

Крім того, наявність дітей не може свідчити про «індивідуальний надмірний тягар» для правопорушника. Так, суду не надано доказів про існування у ОСОБА_2 тяжких хвороб чи будь-яких вад, а тому, апеляційний суд вважає, що у правопорушника відсутні будь-які перешкоди для належного утримання своїх дітей (навіть при їх наявності).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, суду не надано будь-яких доказів які підтверджують факт наявності «індивідуального і надмірного тягаря» у ОСОБА_2 при конфіскації вилучених у нього коштів.

До того ж, при перетині митного кордону ОСОБА_2 повідомив працівникам митниці недостовірну інформацію, а саме: відповів, що має при собі на двох з дружиною 20 000 доларів США. Згодом же ними видано 41 855 доларів США та 24 200 гривень. Під час його опитування працівниками митниці пояснив, що кордон перетинає приблизно 2-3 рази на рік, готівка належить йому особисто та призначалась частково для відпочинку.

Апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_2 дане правопорушення вчинив ненавмисно, не може бути підставою для закриття справи, оскільки порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України, може вчинятись як умисно, так і через необережність. Дана обставина не впливає на кваліфікацію та на вид стягнення.

Відповідно до ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Постановою Національного банку України №148 від 27.05.2008 року затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України.

Відповідно до вказаної інструкції фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа - резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро. Строк дії таких документів 30 календарних днів, починаючи з дня видачі.

При прийнятті рішення апеляційний суд також враховує, що на момент перетину митного кордону у ОСОБА_2 були відсутні дозвільні документи на переміщення валюти через митний кордон України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року є незаконною, а тому підлягає скасуванню. При цьому, по справі слід прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення в межах санкції статті передбаченої за вчинення вказаного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В. задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2, скасувати.

Прийняти нову, якою громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, м. Запоріжжя, постійно проживає: АДРЕСА_1, місце роботи: приватний підприємець, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_2, виданий 28.05.2010 р., орган, що видав: 2301, персональний номер: НОМЕР_1, визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот гривень), з конфіскацією вилученої згідно протоколу про порушення митних правил №0518/12500/17 від 15.11.2017 року валюти у розмірі 19 110 (дев'ятнадцять тисяч сто десять) доларів США та 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) гривень, в дохід Держави Україна.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь держави Україна (отримувач: Державний бюджет України, Бориспіль УДКСУ/Київська митниця ДФС, ЄДПОУ: 38007070, МФО банку: 821018, КДБ: 21081100, р/р: 5004, 050*).

Стягнути з громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, м. Запоріжжя, постійно проживає: АДРЕСА_1, місце роботи: приватний підприємець, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_2, виданий 28.05.2010 р., орган, що видав: 2301, персональний номер: НОМЕР_1, на користь державного бюджету України (р/р №0004, МФО: 821018, код за , банк: ГУДКСУ у Київській області м. Київ, утримувач коштів Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області: 22030001, призначення платежу - судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, м. Запоріжжя, постійно проживає: АДРЕСА_1, місце роботи: приватний підприємець, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_2, виданий 28.05.2010 р., орган, що видав: 2301, персональний номер: НОМЕР_1, на користь Київської митниці ДФС (р/р №9083, МФО: 821018, ) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 17 гривень 27 копійок.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива