Провадження № 33/779/19/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Говзана М.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 23 вересня 2017 року о 05 год.35 хв.. в м Івано-Франківську по вул.Мельника ,керував автомобілем «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Стан алкогольного сп'яніння підтверджується висновком медичного огляду №117, виданим 23.09.2017 Івано-Франківським наркологічним диспансером вул.Млинарська, 21. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 (а) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, оскільки суд неповно дослідивши обставин справи прийшов до неправильного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що він не керував транспортним засобом, у зв'язку з чим не може бути суб'єктом даного адміністративного правопорушення і вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що він керував автомобілем.

Звертає увагу на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що інспектор поліції на місці не запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки, а примусив його пройти медичний огляд, що є істотним порушенням ст.266 КУпАП та вимог спеціальної Інструкції з оформленням поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 10.11.2015 року.

Вважає, що висновок про медичний огляд №717 від 23.09.2017 року не відповідає вимогам відповідної Інструкції, оскільки був складений в порушення встановленого порядку.

Звертає увагу на те, що висновок щодо результатів медичного огляду, яким було встановлено, що він знаходиться у стані алкогольного сп'яніння, було складено ще до отримання лабораторних досліджень, які були внесені до Акту медичного обстеження.

Просить постанову судді скасувати, а провадження щодо нього закрити.

Заслухавши апелянта та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема:даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 219467 від 23.09.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, висновком №717 від 23.09.2017 Івано-Франківського ОНД, протоколом серії АА №102352 про адміністративне затримання, копією акту Івано-Франківського обласного наркотичного диспансеру № 717 від 23.09.2017 року.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №219467 від 23.09.2017 року, ОСОБА_2 23 вересня 2017 року о 05 год. 35 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Мельника керував автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, який підтверджується висновком медичного огляду №717 від 23.09.2017 Івано-Франківського наркологічного диспансеру.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором роти №1 батальйону УПП у м. Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_4, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції був допитаний ОСОБА_4, який підтвердив факт складання ним вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та пояснив, що 23.09.2017 року він здійснював патрулювання в складі екіпажу за участю інспектора поліції ОСОБА_5, коли отримав повідомлення про необхідність надання допомоги патрульному екіпажу у складі інспекторів поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які безпосередньо затримали транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 та супроводжували останнього до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. Вказує на те, що основними підставами для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 були рапорт інспектора поліції ОСОБА_6 та висновок медичного огляду, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Пояснення ОСОБА_4 повністю узгоджуються з поясненнями інспектора поліції ОСОБА_5, який будучи допитаний в суді апеляційної інстанції, підтвердив факт складання ним протоколу про адміністративне затримання стосовно ОСОБА_2, у зв'язку із вчиненням останнім правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП для забезпечення можливості складання адміністративних матеріалів.

Відповідно до письмового рапорту інспектора поліції ОСОБА_6 від 23.09.2017 року вбачається, що отримавши інформацію про те, що водій транспортного засобу «Mercedes» н.з. НОМЕР_1 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, вони зупинили вказаний транспортний засіб на вул. Мельника у м. Івано-Франківську та встановили, що ним керував водій ОСОБА_2, у якого виявили явні ознаки алкогольного сп'яніння. Оскільки ОСОБА_2 відмовився пройти медичний огляд на місці за допомогою приладу «Драгер» та наполягав на проходженні огляду у медичному закладі, його було доставлено в ОНД в м. Івано-Франківську.( а.с.4)

В судовому засіданні апеляційної інстанції інспектор поліції ОСОБА_6 повністю підтвердила правдивість, викладених нею у вищевказаному рапорті обставин та пояснила, що переконана в тому, що саме ОСОБА_2 був водієм автомобіля «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , оскільки саме він перебував на місці водія вказаного автомобіля після його зупинки і інших осіб у вказаному транспортному засобі не було.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції інспектор поліції ОСОБА_7 повністю підтвердив вищевказані пояснення ОСОБА_6 та пояснив, що після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_2, маючи ознаки алкогольного сп'яніння, не заперечував той факт, що саме він керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою технічного приладу і наполягав на проходженні медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим був доставлений ОНД в м. Івано-Франківську.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані пояснення інспекторів поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого вбачається, що підставою для його складання були рапорт інспектора поліції ОСОБА_6, висновок огляду на стан алкогольного сп'яніння, посвідчення водія та протокол про адміністративне затримання.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи адвоката Говзана М.М. та правопорушника ОСОБА_2, стосовного того , що останній не керував транспортним засобом і не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше були наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов'язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях , які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням. справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»:

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Оцінюючи вищевказані апеляційні доводи, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було затримано ОСОБА_2 та те, що відповідно до пояснень інспекторів поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме він керував транспортним засобом «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_2 в добровільному порядку пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі саме як водій транспортного засобу.

Суд також приймає до уваги те, що зі змісту пояснень інспекторів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що під час складання протоколу про затримання та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не заперечував , що саме він керував транспортним засобом.

Відповідно до вимог п.2.9а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.266 ч.2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я.

Так, відповідно до розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до статті 254 КУпАП. І до нього долучаються:

1) письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності;

2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання;

3) акт огляду на стан сп'яніння у разі проведення огляду на стан сп'яніння;

4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Вказаною інструкцією встановлено, що протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2. стосовно того, що медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння було проведено з істотним порушенням вимог ст.266 КУпАП і медичний висновок про те, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння не відповідає вимогам відповідної інструкції, оскільки як судом першої інстанції так і під час перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено вказаних порушень встановленого законом порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Відповідно до п.п.16., 17, 20 Розділу III вищевказаної Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

При цьому висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров'я.

Таким чином, зі змісту вищевказаних положень Інструкції вбачається, що висновок щодо результатів медичного огляду складається безпосередньо після огляду особи в присутності поліцейського ще до отримання остаточних результатів лабораторних досліджень, які проводяться для уточнення наявних речовин, що спричинили стан сп'яніння та встановлення діагнозу.

Зокрема, відповідно до п.п.8.,15 Розділу III Інструкції з метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп'яніння, що дозволяє на підставі результатів огляду на стан сп'яніння та лабораторних досліджень встановити діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що огляд на стан сп'яніння ОСОБА_2 проводився у лікаря нарколога ОСОБА_9 у Івано-Франківському ОНД 23.09.2017 року .

Зокрема, відповідно до висновку № 717 Івано-Франківського ОНД від 23.09.2017 року в результаті медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Зі змісту копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №717 вбачається, що в результаті лабораторних тестів біологічного середовища (сечи ) ОСОБА_2, яку було відібрано 23.09.2017 року о 06.год 15 хв., встановлено наявність етанолу 2,2 проміле.

Заключний діагноз (за результатами огляду та тестів) у виді розладу психіки й поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація був встановлений та винесений до акту медичного огляду лікарем ОСОБА_10 25.09.2017 року.

Зі змісту відповіді, яку було надано на запит Апеляційного суду головним лікарем Івано-Франківського ОНД Скопич В.А. від 28.12.2017 року № 011-7/876 вбачається, що він вважає дії лікарів правильними та послідовними, оскільки огляд ОСОБА_2 було проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції і закриття провадження.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя О.П. Васильєв