Провадження № 3/263/3041/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Лапоног Т.Г., за участю: прокурора Сінгур Є.І., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши адміністративний протокол, який надійшов з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, місто Маріуполь Донецької області, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2, відповідно до наказу керівника апарату Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 19-К/02-10 від 20.02.2017 року призначено на посаду секретаря судового засідання Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області та згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), він став субєктом відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією. Згідно з наказом керівника апарату Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 59-К/02-10 від 31.07.2017 року, ОСОБА_3 звільнено з займаної посади з 31.07.2017 за власним бажанням. ОСОБА_3 31.07.2017 року було належним чином під підпис ознайомлено з вимогами статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується розпискою про факт ознайомлення останнього з вимогами статті 45 Закону України «Про запобігання корупції». За таких умов, у ОСОБА_3, який припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування виник обовязок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік в строк до 01.04.2018 року. Проте згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 подав вказану декларацію за 2017 рік лише 04.04.2018 року о 22 год. 00 хв.

В судовому засіданні прокурор Сінгур Є.І. підтримав позицію, яка викладена в протоколі про адміністративні правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 31.03.2018 року намагався подати відповідну декларацію, однак у нього закінчився строк електронного ключа, який він зміг відновити лише 04.04.2018 року. Заперечувала проти притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст.9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) Конституційний суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до положень статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КупАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень Закону України Про запобігання корупції, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КупАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі про призначення судом більш мякого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, оскільки після виявлення ним факту закінчення строку дії електронного ключа, він почав вчиняти дії, направлені на поновлення електронного ключа, з метою подачі відповідної електронної декларації без стороннього втручання, до того, як було проведено перевірку і встановлено порушення строку подачі відповідної декларації.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_2 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутня субєктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов'язковому закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КупАП, положеннями Закону України Про запобігання корупції, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя О.А. Шевченко