А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13.02.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Гошовського Г.М. розглянув апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І., на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2018 у справі, в якій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець м. Іршава Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 працюючий інспектором відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Закарпатської митниці ДФС, притягується до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Цією постановою провадження в справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Суддя вважає, що в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, немає.

В апеляційній скарзі прокурор піднімає питання про скасування постанови судді від 22.01.2018 і прийняття нової постанови - про накладення на порушника адміністративного стягнення в межах санкції ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд ознайомився з матеріалами справи, викладеними в апеляційній скарзі доводами на користь твердження про право прокурора подати в ній апеляційну скаргу і приходить до переконання, що скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим і його представником, а прокурором - лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, тобто при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

На обґрунтування свого права подати апеляційну скаргу в даній справі прокурор посилається на приписи ст. ст. 250, 287 КУпАП та «зміни, внесені п.п.2 п.5 Прикінцевих положень до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014».

У статті 250 КУпАП передбачено право прокурора брати участь у розгляді справи, а також оскаржувати постанову в справі про адміністративне правопорушення. Згідно з ч.1 ст. 287 КпАП прокурор вправі оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу. Відповідно ж до ч.5 ст. 7 КУпАП, яка і є «змінами, внесеними п.п.2 п.5 Прикінцевих положень до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014», прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Постановою судді від 22.01.2018 щодо ОСОБА_2 заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, тому в даному випадку прокурор здійснювати нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу права не має.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст. 287 та ч.2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративні правопорушення і констатовано, що її усунення може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 в справі «Щокін проти України» визначено вимоги до якості закону за такими критеріями як доступність для зацікавлених осіб, чіткість та передбачуваність у застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості, можливість його різного тлумачення є порушенням цих вимог. У разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків, органи державної влади зобов'язані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

Між тим, прокурор в апеляційній скарзі пропонує розв'язати встановлену колізію в законодавстві всупереч цьому рішенню.

Отже, Апеляційний суд вважає за необхідне керуватись у даному випадку приписом ч.2 ст. 294 КпАП і на його підставі визнає, що скарга подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження постанови судді в цій справі, а тому не може бути прийнята Апеляційним судом до свого розгляду.

Керуючись ст. ст. 278, 294 КУпАП, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Малицького С.І. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_2 від 22.01.2018, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гошовський Г.М.