Справа № 237/19/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.01.18 року місто Курахове

Мар'їнський районний суду Донецької області у складі головуючого судді Сенаторова В.А., розглянувши матеріал адміністративної справи, який надійшов з Управління Укратрансбезпеки у Донецькій області у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу № 0002092 від 26 грудня 2017 року вбачається, що 26 грудня 2017 о 12 годині 35 хвилин ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення чотирьох пасажирів на транспортному засобі Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 за маршрутом «Запоріжжя - Дніпро» без державної реєстрації, як субєкт господарювання та без одержання ліцензії на проведення даного виду діяльності, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

При розгляді даної справи суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова протии України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

З огляду на те, що положення ч.1 ст.164 КУпАП мають профілактичну та каральну мету, суд приходить до висновку, що стандарти, які встановлені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, повинні бути поширені на провадження у справах про адміністративні правопорушення, зокрема на провадження по відношенню ОСОБА_1 за частиною першою ст.164 КУпАП.

У рішенні по справі «Карелін проти Росії» («Karelinv. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як вбачається з матеріалів справи, представник компетентного органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення № 0002092 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.164 КУпАП на виклик суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, інших доказів, ніж ті, що надійшли до суду до початку зясування обставин правопорушення та перевірки їх доказами, компетентний орган, який оформив та направив до суду матеріал щодо ОСОБА_1, для дослідження суду надано не було.

За таких умов, з метою дотримання ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод при розгляді справ про адміністративні правопорушення, суд повинен бути обєктивним, неупередженим та обмеженим при розгляді справи виключно тими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які подані і складені до суду уповноваженими особами, а також поданими під час розгляду справи повноважними учасниками справи, а протокол про адміністративне правопорушення № 0002092 від 26 грудня 2017 року, в свою чергу, по своїй суті є формулюванням обвинувачення вчиненого порушником адміністративного правопорушення. Таким чином, суд не має повноважень доповнювати та уточнювати обвинувачення, зокрема, також в частині опису дій та суті адміністративного правопорушення, що викладені в протоколах про адміністративне правопорушення як у документі, що фіксує конкретні висновки обвинувачення з боку уповноважених державних органів, оскільки це буде порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В той же час, суд зобовязаний обєктивно та неупереджено встановити дійсні обставини справи та надати їм належну правову оцінку виключно в межах сформульованого обвинувачення, сутність та обставини дій правопорушника в якому сформульовані, в даному випадку, протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи правопорушника в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані у судовому провадженні щодо матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 відносно ОСОБА_1 встановлюються дослідженими судом безпосередньо, обєктивно і безсторонньо у судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення № 0002092 від 26 грудня 2017 року; поясненнями ОСОБА_2; письмовими доказами, а саме: фото таблицею до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.164 КУпАП, у відповідності до ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновків, які наведені нижче.

Частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об'єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, зокрема порушення приписів ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Ст.9 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює що, ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, зокрема і на таку послугу, як внутрішнє перевезення пасажирів на таксі.

Згідно протоколу № 0002092 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП від 26 грудня 2017 року суспільні відносини, які, на думку Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, стали обєктом протиправного посягання з боку гр. ОСОБА_1 урегульовані ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», відповідно до вказаної статті, «дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців.»

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (ч. 2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно зі ст. 55 ч. 1, 2 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

В судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів, встановлено, що ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність в сенсі ст.ст.3, 42 ГК України та ст. 164 КУпАП. Доказів отримання ОСОБА_1 будь яких доходів від господарської діяльності матеріали справи не містять. Протокол про адміністративне правопорушення № 0002092 від 26.12.2017 року та додані до нього матеріали взагалі не містять доказів про те, ОСОБА_1 здійснював самостійну, ініціативну, систематичну діяльність з реалізації послуг з перевезення пасажирів або вантажів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, які би переконливо вказували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП. Отже, підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, яка охороняє суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, ст. 164 ч. 1 КУпАП, керуючись ст. ст. 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Апеляційного суду Донецької області через Мар'їнський районний суд Донецької області.

Суддя Володимир Анатолійович Сенаторов

Дата документу 25.01.2018 року