Справа № 496/4472/17
Провадження № 3/496/81/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Одесі 2 роти 2 батальйону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Паркова, 8,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Органами управління патрульної поліції у м. Одесі 2 роти 2 батальйону, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 23.11.2017 року о 01 годині 00 хвилин, в м. Одеса по вул. Святослава Ріхтера,84, керував автомобілем «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, невнятна мова). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав при цьому надав суду письмові пояснення по суті правопорушення (а.с.17-20) та просив закрити провадження в адміністративній справі відносно нього за відсутності події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 23.11.2017 року він їхав разом з ОСОБА_1 на автомобілі «Ніссан» у якості пасажиру, в м. Одеса по вул. Святослава Ріхтера, проїхавши зелений сигнал світлофору, їх наздогнали працівники поліції на патрульному автомобілі та зупинили, вийшовши з автомобілю ОСОБА_1 запитав причину зупинки транспортного засобу, через що у нього з працівниками поліції виник конфлікт, також зазначив, що він пішов до заправки, щоб подзвонити на «гарячу лінію» поліції, так як у нього не було з собою телефону, але коли повернувся, то ні ОСОБА_1 ні автомобілю вже не було.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом був здійснений виклик інспектора поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та свідків зазначених у вказаному протоколі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, разом з тим поліцейський та свідки у судове засідання для дачі пояснень та усунення протиріч в свідченнях не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.24-26).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 зі змінами від 22.03.2017 р., водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також в Україні діє порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року зі змінами від 07.11.2015 р., згідно якої у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 7 розділу І Інструкції зазначає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім того, статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не було запропоновано пройти огляд щодо визначення стану спяніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, також не відбирались пояснення про відмову останнього від проходження медичного огляду в медичних закладах, що свідчить про поспішність оформлення матеріалів без зясування фактичних обставин справи та поспішного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, що виражається в відмові від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння.

У судовому засіданні ОСОБА_1 спростовував ту обставину, що йому запропоновували пройти медичне освідчення, крім того, йому також не було відомо, що відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Долучені до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3-4) в підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння, в судовому засіданні спростовано поясненнями самого ОСОБА_1, який ствердив, що при його розмові із працівниками поліції взагалі не було жодних свідків, крім того з вказаних пояснень не зрозуміло де саме вони були складені на місці зупинки ОСОБА_1 або у райвідділку.

Жодні інші докази (фото, відео), в матеріалах справ відсутні.

Суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1, оскільки судом викликалися у судове засідання свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також безпосередньо інспектор Воробйов В.В., який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, разом з тим вказані особи до судового засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 24, 25, 26), тому суд прийшов до висновку про не бажання інспектора доказувати правомірності свого рішення, а також не бажання забезпечити явку свідків у судове засідання з метою всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин у справи, що також викликало у суду обґрунтовані сумніви в достовірності пояснень свідків і тому не можуть бути покладенні в основу рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення..

До матеріалів справи наданий рапорт, складний інспектором поліції ОСОБА_3, згідно якого вбачається, що 23.11.2017 року біля 01.00 годин по вул. С.Ріхтера було зупинено автомобіль «Ніссан» під керуванням ОСОБА_1, що виконав проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, разом з тим, з цього приводу суду не було надано жодного доказу, який би підтверджував вказану обставину, також вказану обставину спростував у судовому засіданні сам ОСОБА_1 та допитаний свідок ОСОБА_2

Також викликають сумнів ствердження інспектора у рапорті про той факт, що ОСОБА_1 «сував гроші до кітеля», так як такі дії ОСОБА_1 повинні відразу бути задокументовані та оформлені згідно чинного законодавства, однак на підтвердження цього суду не було надано належних та допустимих доказів.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Таким чином, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, була допущена неповнота і однобічність при з'ясуванні всіх обставин справи, та, відповідно, не дана їм належна оцінка, а дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до вимог п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, тому провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 287, 288 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2018 року.