Справа № 359/6732/18
Провадження № 3/359/2561/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., розглянувши, за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та прокурора Шмаля В.В., адміністративний матеріал, що надійшов від управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої в відділі митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль аеропорт» Київської митниці Державної фіскальної служби, на посаді головний державний інспектор, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/Д, кв. 96, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт серії СМ № 228645, виданий Згурівським РВ ГУМВС України в Київській області 28.03.2000,

в с т а н о в и в:

З протоколу про адміністративне правопорушення №406 від 17.08.2018 вбачається, що ОСОБА_1, працюючої на посаді головного державного інспектора у відділі митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль аеропорт» Київської митниці Державної фіскальної служби, будучи державним службовцем категорії «в» та маючи спеціальне звання - інспектора податкової та митної справи І рангу, являючись субєктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на яку поширюється дія Закону, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, пункту 1 рішення НАЗК від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, не повідомила про суттєві зміни у майновому стані, які виникли у звязку з придбанням нею 17.01.2017 транспортного засобу на суму 414 001 гривень, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала, зазначивши, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Пояснила, що дійсно вона придбала у власність рухоме майно - автомобіль, вартістю 414001 грн., на підставі договору купівлі-продажу №ДР-0000882 укладеного 29.12.2016 з ТОВ «Автосаміт Лтд» (Продавець). Даний автомобіль було оформлено на неї відповідно до вимог чинного законодавства. Це в свою чергу свідчить про те, що вона не мала умислу на приховування інформації щодо придбання автомобіля. При цьому даний автомобіль вона придбала за власні грошові кошти, які нею були попередньо задекларовані у деклараціях за попередній рік. Так, придбання автомобіля було здійснено у грудні місяці 2016, а індивідуальний ключ електронного підпису нею було отримано лише у лютому 2017. Нею неодноразово вчинялися дії для того, щоб їй видали електронного ключа для внесення відомостей до декларації. Враховуючи, що з моменту отримання електронного ключа нею одразу було внесено відомості про суттєві зміни до декларації. Це в свою чергу свідчить про відсутність в її діях прямого умислу на вчинення правопорушення, оскільки вона не своєчасно подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, так як не мала електронного ключа. Таким чином, дані обставини в сукупності являються належним та достатнім доказом і підтвердженням факту відсутності в її діях будь-якого умислу щодо приховування факту придбання автомобіля, та являється правовою підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 зазначила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а саме її субєктивна сторона, оскільки вона внесла повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а також внесла дані про придбання нею автомобіля до електронної декларації як про майно, набуте нею у грудні 2016, а автомобіль вона придбала за грошові кошти, отримані нею в законний спосіб та із законних джерел, які задекларовані в щорічній електронній декларації за попередні роки. Тому особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просила суд дану справу закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтримав повністю та вказав, що ОСОБА_1 будучи субєктом декларування відповідно до підпункту пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, безумовно порушила вимоги ч. 2 ст. 52 Закону, оскільки письмово не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані. Просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції даної статті.

У судовому засіданні допитаний за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідок ОСОБА_2 показав наступне: ОСОБА_1 він знає, як відповідального і законно дотримуючого спеціаліста своєї роботи. Вона працює головним державним інспектором та покладені на неї обовязки виконує у відповідності з законом. На момент придбання автомобіля та внесення відомостей про суттєві зміни до декларації, у неї не було діючого електронного ключа, за допомогою якого вона не змогла увійти до своєї декларації. Електронний ключ вона отримала лише в другій половині лютого 2017 та одразу внесла зміни до своєї декларації. Нею неодноразово було вчинено дії для того щоб, їй надіслали індивідуальний електронний ключ, однак ніхто не відреагував, і тільки після того як вона самостійно поїхала до м Києва за ним, їй було записано його на флешку.

У судовому засіданні допитаний за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідок ОСОБА_3 показала наступне: вона є подругою ОСОБА_1 та інформацією про ситуацію яка сталася, вона дуже добре володіє. ОСОБА_1 у грудні 2016 придбала автомобіль, на той момент вона уже подала електрону декларацію, однак після купівлі автомобіля її електронний ключ втратив чинність, у звязку з чим вона не могла внести зміни до вже поданої раніше декларації. Вона разом з ОСОБА_1 в середині лютого 2017 їздили до ОСОБА_4, для отримання індивідуального електронного ключа, де їй записали його на флешку. Одразу після того як у неї на руках був даний ключ вона внесла зміни до своєї декларації. З постійних розмов з нею вона ніяким чином не намагалася приховати придбаний нею автомобіль, а навпаки дуже хвилювалася що сталася така помилка з даним ключем.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суддя приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 розмірів прожиткового мінімуму, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС з 06.10.2004 , на підставі наказу в.о. начальника митниці ОСОБА_5 № 21-о від 28.11.2014 про переведення на іншу роботу, а саме з головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль-аеропорт» на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС (а.с.24). 22.08.2017 наказом Київської митниці ДФС № 574-0 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу».

Відповідно до п. 341.1 ст. 341 Податкового кодексу України, служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоровя, освітнім рівнем та віком громадян України, що повязана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 342.1 ст. 342 Податкового кодексу України посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Відповідно до п. 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обовязками у межах повноважень, визначених частиною 1 статті 1 цього закону.

ОСОБА_1, згідно зі своїми посадовими обовязками, які викладені в посадовій інструкції (а.с.29-33) займає посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Бориспіль - аеропорт» Київської митниці ДФС та відноситься до категорії «в» посад державної служби. Тому згідно з підпунктом пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», частиною 1 статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1, є суб'єктом декларування та відповідно суб'єктом правопорушення.

Відповідно до статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2017 становив 1600,00 гривень.

Як встановлено у судовому засіданні, 29.12.2016 між ТОВ «Автосаміт Лтд» (продавець), в особі заступника директора з продажу автомобілів ОСОБА_6, що діє на підставі Доручення № 268 від 04.01.2016 та заступника директора з фінансів ОСОБА_7, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони і громадянкою ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №ДР-0000882, автомобіля TOYOTA COROLLA S/D номер кузова (шасі, рами) NMTBT9JE40R038387, 2016 виготовлення, вартістю якої становила 414001,00 грн. (а.с.55-67).

На підставі договору купівлі-продажу №ДР-0000882 від 29.12.2016 був складений акт огляду реалізованого транспортного засобу №111/17/000412 від 10.01.2017 та акт прийому-передачі від 13.01.2017 між ТОВ «Автосаміт Лтд» та ОСОБА_1, де зазначається, що датою набуття Покупцем права власності на транспортний засіб є 10.01.2017.

У договорі відсутні відмітки про придбання транспортного засобу в розстрочку, тому право власності на Автомобіль від ТОВ «Автосаміт Лтд» перейшло 10.01.2017 до ОСОБА_1

Відповідно до п. 2.1. договору «передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна».

На підставі зазначених правовстановлюючих документів ОСОБА_1 подано заяву № 111317234 від 17.01.2017 на первинну реєстрацію Автомобіля за новим власником, тобто за собою, чим додатково підтверджено факт офіційної реєстрації автомобіля 17.01.2017, за наданим до заяви договором №ДР-0000882 від 29.12.2016, права власності на авто.

Тобто після повного розрахунку за договором №ДР-0000882 від 29.12.2016 та первинної реєстрації в ТСЦ 8045 17.01.2017 ОСОБА_1 офіційно набула у власність автомобіль та отримала право розпоряджатися ним (а.с.52-59).

Таким чином, ОСОБА_1 17.01.2017 на підставі вказаного договору купівлі-продажу, набула у власність вищезазначений автомобіль, вартість якого склала 414001 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, а саме 80 000,00 гривень.

Отже, ОСОБА_1 з 17.01.2017 протягом 10 днів зобов'язана була подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства в Реєстрі. Кінцевою датою подання такого повідомлення, без порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», у даному випадку, є 23:59 год. 27.01.2017.

Проте відповідно до публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування суб'єкт декларування ОСОБА_1, повідомила про суттєву зміну у майновому стані суб'єкта декларування, а саме про придбання автомобіля TOYOTA COROLLA S/D номер кузова (шасі, рами) NMTBT9JE40R038387, 2016 року виготовлення лише 29.03.2017.

Таким чином, на момент придбання обєкта рухомого майна вищезазначеного автомобіля, вартістю 414001 грн., ОСОБА_1 була субєктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону, оскільки обіймала посаду головного державного інспектора у відділі митного оформлення №2 митного посту «Бориспіль аеропорт» Київської митниці Державної фіскальної служби, а тому являється державним службовцем, при цьому повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подала до Національного агентства з питань запобігання корупції лише 29.03.2017 і такі обставини підтверджуються як матеріалами справи, так і не оспорюються самою ОСОБА_1

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що остання мала умисел на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Склад правопорушення це наявність обєктивних та субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбачала неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1, складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із вищезазначених норм законодавства, завжди характеризується умисною формою вини.

Доводи ОСОБА_1, зазначені нею під час надання пояснень в ході судового розгляду, про відсутність в неї прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами та показами свідків.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 29.03.17 самостійно подано інформацію до Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, а саме про придбання неї 17.01.2017 автомобіля, вартістю 414001 грн., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Автосаміт Лтд». Це підтверджується роздруківкою повідомлення про суттєві зміни в майновому стані 29.03.2017 та інформацією, оприлюдненої на офіційному сайті: https://portal.nazk.gov.ua.

Також відповідно до пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, витрати на придбання автомобіля не виходили за межі її доходів та фінансових зобовязань, які раніше були нею зазначені та задекларовані у попередній щорічній декларації. Ці обставини підтверджуються даними щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1, яку нею було подано в електронному кабінеті на сайті НАЗК. ОСОБА_1 не мала умислу приховувати придбане майно у виді автомобіля, що підтверджується показами свідків, які зауважили, що у ОСОБА_1 на момент придбання автомобіля не було індивідуального електронного ключа підпису, що унеможливило вчасно внести зміни до електронної декларації. Лише після самостійної поїздки до встановленого органу видачи електронного ключа, нею він був отриманий на флешнакопичувач.

Це в свою чергу вказує на те, що ОСОБА_1 не своєчасно подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування. Так, відповідно до роздруківки щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 за 2017, яку нею було подано 29.03.2017 в електронному кабінеті на сайті НАЗК, останньою було задекларовано відомості щодо придбання нею автомобіля вартістю 414001 грн., на підставі договору купівлі-продажу.

Крім того, вона одразу внесла повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, коли отримала електронний ключ на носії інформації, що підтверджується поданими суду документами, показами свідків, а тому свідчить про наявність вини особи у формі необережності, що у даному випадку, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу, що під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів, спрямованих на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки автомобіль придбала за грошові кошти, отримані нею в законний спосіб та із законних джерел, які задекларовані нею в щорічній електронній декларації за 2016 рік, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2016. Також, відразу після здійснення повного розрахунку із продавцем за автомобіль, Регіональним сервісним центром в. м. Києві були внесені відомості про державну реєстрацію автомобіля TOYOTA COROLLA S/D номер кузова (шасі, рами) NMTBT9JE40R038387, 2016, де власником автомобіля зазначеного ОСОБА_1 Таким чином, право власності на обєкт рухомого майна автомобіля, ОСОБА_1 було зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі документів про купівлю-продаж. Це в свою чергу додатково свідчить про відсутність в неї умислу на приховування факту придбання автомобіля.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в матеріалах справи не наведено обґрунтування та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки, як зазначалося вище, грошові кошти у сумі 414001.00 грн., за які вона придбала автомобіль, являються її власними коштами, отриманими у законний спосіб та із законних джерел, та попередньо задекларованими, що також додатково свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

Таким чином, суддею встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 06.10.2010, справа 1-27/2010, з обєктивної сторони корупційне правопорушення характеризується також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким субєкт правопорушення мав керуватися при його вчиненні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що висновки оперуповноваженого сектору протидії корупції управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, про вину ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа правоохоронного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїла правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

Оцінюючи матеріали справи, встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю, які полягають в несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані, а тому в її діях відсутня суб'єктивна сторона інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім цього, суд звертає увагу, що в працівників Департаменту захисту економіки Національної поліції України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Департаменту захисту економіки Національної поліції України та інше.

Слід зазначити, що згідно Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, серед інших, боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування, протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому субєкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «субєкт декларування», зазначений у ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає субєктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування.

Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 справа № 814/886/17, також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 N 1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» (Рішення N 1) розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII (ОСОБА_7 N 1700-VII) належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом (ОСОБА_7 N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону N 1700-VII (ОСОБА_7 N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону N 1700-VII (ОСОБА_7 N 1700-VII).

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Таким чином, посадові особи правоохоронних органів здійснюючи перевірку особи, як субєкта декларування та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, виходять за межі своїх повноважень, та діють по за межами діючого законодавства.

За таких обставин обраний Департаментом захисту економіки Національної поліції України спосіб отримання інформації з визначених у запиті правових підстав, по суті, свідчить про проведення перевірки поданої ОСОБА_1 декларації, що не передбачено чинним законодавством та слід розцінювати як намагання правоохоронців ініціювати збір інформації у не передбачений законом спосіб та фактичне перебирання на себе повноважень державних органів, уповноважених на здійснення функцій контролю у сфері запобігання та протидії корупції. Органи національної поліції не мали права збирати документи у той спосіб та порядок, як це було ними зроблено, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі. Тому вказані документи не можуть прийматися судом для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, визначеного ч. 2 ст. 172-6 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП слід закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 2 ст. 172-6, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, - закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя: Ю.В. Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили ___________________