АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2017, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з таким рішенням суду особа, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2017 та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, апелянт наголошує, що в протоколі вказано на порушення водієм одразу двох складів адміністративних правопорушень: керування транспортним засобом в стані сп'яніння і відмова від проходження огляду на стан сп'яніння. Також в протоколі не вказано який саме огляд апелянт мав проходити та у який спосіб, що на думку останнього є порушенням його права на захист. Зазначені працівниками поліції ознаки сп'яніння згідно вимог законодавства не є тими, які відповідають наркотичному сп'янінню. На переконання ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Матеріали справи не містять акту огляду водія на стан сп'яніння та направлення водія до закладу охорони здоров'я, а також відсутні докази відсторонення апелянта від керування автомобілем.

Також в апеляційній скарзі вказується на те, що захід адміністративного стягнення судом обрано з порушенням вимог ст.33 КУпАП, так як матеріали справи не містять документів, які б підтверджували місце роботи апелянта, професію, характеристику, сімейний стан, тощо. Вказується, що автомобіль ОСОБА_2 використовується в робочих цілях і позбавлення права керування ним ставить його та його сім'ю в скрутне становище.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №442864 від 01.10.2017, ОСОБА_2 01.10.2017 о 10:20 год. керував транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Празькій, 25 в м.Києві з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР України. за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, який підтримав існуючу апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, заслухавши пояснення по справі та відповіді на питання суду, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №442864 від 01.10.2017 (а.с. 1) та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 2), згідно яких ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 по вул.Празькій, 25 в м.Києві з ознаками наркотичного сп'яніння і відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, з огляду на що суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, пояснення ОСОБА_2, надані в судовому засіданні від 15.01.2018, що він не міг прослідувати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження у лікаря огляду на стан сп'яніння, так як в нього народилась дитина і йому необхідно було поїхати забрати візок та було ще багато інших справ, які необхідно було невідкладно вирішити, − на переконання суду не спростовують факту відмови водія пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку і порушення таким чином вимог п.2.5. ПДР України.

Також суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо незазначення в протоколі від 01.10.2017 відносно ОСОБА_2 суті адміністративного правопорушення, оскільки виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, відмова особи від проходження огляду на стан сп'яніння повинна бути в нерозривному зв'язку з керуванням особою транспортним засобом в такому стані.

Необґрунтованими є також і твердження сторони захисту про незазначення в протоколі про адміністративне правопорушення який саме огляд водій мав проходити та у який спосіб, оскільки п.2.5. ПДР України, якими ОСОБА_2 зобов'язаний був керуватись як учасник дорожнього руху, регламентує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час, відповідно до п.10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, акт огляду складається за результатами огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу (в даному випадку водій відмовився від проходження огляду), з огляду на що доводи про відсутність в матеріалах справи акту огляду є неспроможними, як і те, що відсутнє направлення водія до закладу охорони здоров'я.

Надуманими є також і посилання апелянта на невирішення поліцейськими питання про відсторонення його від керування транспортним засобом після складання працівниками поліції протоколу, що спростовується відміткою в протоколі про залишення автомобіля за місцем його зупинки (а.с. 1).

Накладене судом на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строком на 01 (один) рік, − відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП на час вчинення правопорушення, в той час як характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, враховуються при накладенні стягнення за виключенням випадків вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.2 ст.33 КУпАП).

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження, суддя апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2017 та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, як того просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2017 про визнання ОСОБА_2винним за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на останнього адміністративного стягнення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/107/2017

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Бірса О.В.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.