АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/13/18 Справа № 205/5398/17Головуючий у 1 й інстанції - Нощенко І. С. Доповідач - Калініч Н.І.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року м. Дніпро

Суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Калініч Н. І., за участю особи,яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та захисника Мазур О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1

-визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 320 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно викладених у постанові судді першої інстанції обставин, 13 серпня 2017 року о 22 годині 30 хвилин в м. Дніпро, по вул. Єрмака, 40, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2105» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя) та відмовився пройти в установленому законом порядку огляд для встановлення стану сп'яніння в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову судді першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що працівники патрульної поліції в порядку ч.2 ст. 266 КУпАП не запропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичній установі, що суперечить вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що свідками даного правопорушення не можуть бути працівники поліції, які зазначені у протоколу про адміністративне правопорушення. Також пояснення надані свідками не можна вважати належними, оскільки складені на надрукованих листках та не записані зі слів свідків.

Разом з тим, в апеляційній скарзі особа що притягається до адміністративної відповідальності зазначає, що свідки які були запрошені працівниками поліції, не були присутні саме в момент зупинки транспортного засобу, на думку апелянта складені пояснення не можна брати до уваги як належний доказ, тоді як відеозапис, який долучили працівники патрульної поліції, підтверджує лише той факт конфлікту між патрульними та ним, однак відсутній момент зупинки транспортного засобу.

Вислухавши доводи апелянта та його захисника, які просили скасувати постанову суду та закрити провадження,перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення,допитавши свідків по справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в частині призначення покарання, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку, посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Таким чином, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу, чому спростовує даний доказ і які наводить докази щодо відсутності адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги закону, суд першої інстанції виконав в повному обсязі, та постановив рішення, яке може вважатися обґрунтованим оскільки наявні посилання на докази які досліджено в судовому засіданні.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_2 підтверджується, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапортом інспектора роти № 7 батальйону № 2 УПП у м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_4., в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення; поясненнями ОСОБА_5, та ОСОБА_6 в яких зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду в установленому законному порядку в присутності двох свідків та мав ознаки сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, невиразну мову, порушення координації рухів, почервоніння обличчя.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях поліцейського та свідків по справі, не вбачається,оскільки апеляційним судом додатково були допитані лейтенант поліції -ОСОБА_4 та понятий- ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння. Крім того, обидва свідки пояснили, що ОСОБА_2 не заявляв поліцейським про свій намір пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, як передбачено Інструкцією.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що данні свідки являються працівниками поліції не відповідають дійсності оскільки не дивлячись, що протокол про адміністративне правопорушення складений у відділку поліції, були запрошені поняті, один з яких( свідок ОСОБА_5) надав в апеляційній інстанції покази, що його запросили працівники міліції бути свідком коли він керував транспортним засобом, тобто це сталося на вулиці, оскільки водій відмовляється пройти огляд на стан сп'яніння, що свідок засвідчив у своїх поясненнях та поставив свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Правопорушник також звертає увагу в апеляційній скарзі, що долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом не містить моменту руху транспортного засобу, однак дослідивши наявний запис, вбачається з контексту розмови, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції, які рухались за ним, та здійснили зупинку з метою попередження про непрацюючий габарит транспортного засобу. В даній частині доводи викладені в апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження, оскільки додатково допитаний працівник поліції- ОСОБА_4 пояснював, що оскільки у автомобіля, яким керував ОСОБА_2 не був увімкнений габарит- лівий стоп, поліцейські вирішили зупинити транспортний засіб, щоб довести до відома водія порушення, однак водій почав скриватися та наздогнавши вказаний автомобіль було виявлено, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу правопорушник зазначав, що працівники поліції не забезпечили відповідно до вимог ст. 266 КУпАП перевірку на стан алкогольного сп'яніння в спеціалізованому медичному закладі. При перевірці матеріалів провадження та враховуючи пояснення в апеляційній інстанції свідків, убачається що працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан сп'яніння , однак правопорушник відмовився від проходження в присутності двох свідків та в протоколі про адміністративне правопорушення, в графі пояснення не виклав свого бажання пройти медичний огляд в спеціальній медичній установі, про що дали покази свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, про що додатково при допиті безпосередньо в апеляційній інстанції свідків дійшов і апеляційний суд.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Однак, постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення, оскільки суд першої інстанції припустився помилки при застосуванні стягнення передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Суд правильно визначив розмір штрафу, однак визначаючи розмір штрафу суд не врахував, що відповідно ст. 27 КУпАП покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, на підставі викладених обставин, приходжу до висновку, що постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_2 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із стягненням штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.І. Калініч