Провадження № 3/127/6566/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вишар І.Ю., при секретарі Федоровій С.М., за участю прокурора Марченкова Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниця справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої оперуповноваженим сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, на даний час перебуваючої у відпустці по догляду за дитиною, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 1 ст. 1726 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають на розгляді адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією № 19/2018 від 10.10.2018 року, складеного старшим оперуповноваженим Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковником поліції ОСОБА_2, оперуповноважений сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, являючись відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 24.04.2018 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

07.11.2015 наказом ГУНП у Вінницькій області № 2 о/с капітана міліції ОСОБА_3 призначено на посаду оперуповноваженого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області та присвоєно спеціальне звання «капітан поліції», 16.04.2016 ОСОБА_3 склала Присягу поліцейського.

30.11.2016 на підставі наказу ГУНП у Вінницькій області № 213 о/с капітана поліції ОСОБА_3 призначено на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області та до теперішнього часу проходить службу на вказаній посаді.

За результатами моніторингу загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 24.04.2018 о 09.45 год. подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Таким чином, капітан поліції ОСОБА_1, являючись субєктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону, зобовязана була подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Поважних причин для несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації у ході проведення службового розслідування ГУНП у Вінницькій області не встановлено.

Також, ОСОБА_1 подавала електрону декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік та була ознайомлений з порядком роботи в даному Реєстрі.

Під час проведення перевірки опитана ОСОБА_1 пояснила, що на початку березня 2018 року до неї зателефонували працівники кадрового забезпечення Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області та повідомили про те, що їй необхідно подати щорічну декларацію за 2017 рік. У звязку з тим, що у ОСОБА_1 вдома відсутня Інтеренет мережа, вона звернулась за допомогою до працівників кадрового забезпечення Вінницького відділу поліції. Однак, вони не змогли зайти до електронного кабінету ОСОБА_1, оскільки остання забула до нього пароль та порекомендували звернутись до «Приватбанку» для оформлення нового електронного ключа.

Замінивши електронний ключ, ОСОБА_1 знову намагалась зайти до веб-сайт НАЗК, але у неї не виходило.

28 та 31 березня 2018 року ОСОБА_1 через електронну адресу своєї сестри ОСОБА_4 зверталась до технічної підтримки НАЗК щодо виниклих проблем з новим електронним ключем, але відповідь їй надійшла на електронну адресу сестри лише 19.04.2018.

Також, 29.03.2018 ОСОБА_1 написала до НАЗК письмово листа у паперовому вигляді щодо технічних проблем з її електронним ключем та долучила до нього письмово оформлену щорічну декларацію.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 надійшов лист НАЗК від 11.04.2018, в якому зазначено, що декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подається за формою, яка затверджена рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3 з одночасним розясненням про відповідальність за несвоєчасне та неподання декларації.

Лише 24.04.2018 ОСОБА_1 разом з працівниками кадрового забезпечення Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області у приміщенні вказаного підрозділу подала до веб-сайту НАЗК щорічну декларацію за 2017 рік.

Згідно пояснення ОСОБА_1 JI.B., наданого нею під час проведення перевірки, остання не памятає чи вивчала Закон України «Про запобігання корупції» і їй невідомі вимоги ст. 45 вказаного Закону, а також їй невідомо відповідальність за несвоєчасне подання декларації.

Слід зазначити, що капітан поліції ОСОБА_1 під час проходження служби в Національній поліції України, являючись субєктом декларування, була ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчить її особистий підпис у зобовязанні від 08.04.2016.

Разом з цим, згідно матеріалів службового розслідування проведеного ГУНП у Вінницькій області за фактом несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2017 рік вбачається, що відповідальним за реалізацію антикорупційних заходів у Вінницькому ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_5 у березні 2018 року особисто повідомлено останню про необхідність до 01 квітня 2018 року подати декларацію. Окрім того, працівники сектору кадрового забезпечення Вінницького відділу поліції неодноразово відвідували ОСОБА_1 за місцем проживання та наголошували на необхідності подання до 01 квітня 2018 року щорічної декларації, оскільки за її неподання наступає кримінальна відповідальність, а за несвоєчасне подання декларації - адміністративна. Незважаючи на це, ОСОБА_1, внаслідок особистої недисциплінованості, не вчинила достатніх заходів для своєчасного подання декларації у строк, визначений ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

У подальшому, порушивши зазначений строк, будучи попередженою працівниками кадрового підрозділу про адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання декларації, розуміючи, що можливе притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, 24.04.2018 о 09.45 год. вчинила умисні дії, спрямовані на подання до веб-сайту НАЗК щорічної декларації за 2017 рік, усвідомлюючи її несвоєчасність.

Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_1 вбачається умисел на несвоєчасне подання декларації, а надане нею пояснення під час перевірки щодо необізнаності з вимогами антикорупційного законодавства слід розцінювати як спробу уникнення відповідальності за його порушення.

Згідно листа НАЗК від 06.08.2018 № 71-05/33389/18 щодо послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 (за період з 01.01.2018 по 01.08.2018) встановлено, що вона зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» 31.03.2017 о 14.27 год. 24.04.2018 ОСОБА_1 внесла інформацію до розділів щорічної декларації за 2017 рік та після кількох повідомлень про логічні помилки подала вказану декларацію. Інформація про зміну електронного ключа ОСОБА_1 в листі НАЗК відсутня.

Також, згідно листа НАЗК від 07.09.2018, технічних несправностей та перебоїв у роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які б завадили поданню документів до вказаного Реєстру у період з 01.01.2018 по 01.04.2018 не зафіксовано.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 JI.B., являючись субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 та субєктом правопорушень, визначених статтею 172-6 КУпАП, у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, 24.04.2018 о 09.45 год. подала до НАЗК електронну щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєні правопорушення не визнала, заперечив проти складеного відносно неї протоколу про адмінправопорушення, суду пояснила, що вона намагалася вчасно подати електронну декларацію, проте у неї виникли проблеми з електронним ключем, потім вона зверталася за підтримкою та розясненням до НАЗК, вказані обставини може підтвердити ОСОБА_6

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює інспектором кадрового забезпечення та ОСОБА_1 в них працює, але на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Коли необхідно було подавати декларації, то до ОСОБА_1 зателефонували, вона прийшла та намагалася подати декларацію, проте не виходило. В ОСОБА_1 виникли проблеми з електронним ключем, потім вона замінила та знову виникли проблеми, то ОСОБА_1 писала листи до НАЗК, щоб вони допомогли їй подати декларацію, але відповідь прийшла лише через тривалий час, а тому декларація була подана невчасно.

Прокурор Марченков Д.С. в судовому засіданні підтримав протокол про адміністративні правопорушення, з тих підстав, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією», в чинній редакції зі змінами та доповненнями, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень.

Аналогічна вимога міститься в п. 7 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління протиправне, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в несвоєчасному поданні декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема наявне формулювання «щорічно до 1 квітня».

Обгрунтовуючи свої заперечення ОСОБА_1 посилається на поважність причин пропуску строку визначеним законом, зокрема зазначає, що вона не змогла вчасно подати декларацію в звязку із технічною неможливістю, вона намагалася вчасно подати декларацію, вказану обставину також підтверджує допитаний в судовому засіданні свідок, що умислу у ОСОБА_1 на невчасне подання декларації не було.

Вказані обставини також підтверджуються і перепискою, яку вела ОСОБА_1 з НАЗК для технічної підтримки та допомоги.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічної думка судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення останньої до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд враховує положення ст. 62 Конституції України згідно якої винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 172-6, 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, ст. 12 ЗУ «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Вінницької області.

Суддя