Справа № 404/325/18
Номер провадження 3/404/329/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, розглянувши матеріали справи стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, не працюючої, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2,

про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 року о 02 год. 20 хв. ОСОБА_1 по вулиці Аерофлотській, 5 у м.Кропивницькому керувала автомобілем «DAEWOO Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» №22 від 15.01.2018 року, чим порушила вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток за адресою місця проживання, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, та які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.а.с.15, 17, 20, 23).

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.10 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч.17 ст.6 цього Закону особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які, зокрема, беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобовязані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Під час складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, із яким ознайомилась та підписала ОСОБА_1, вказано її місце проживання, а також повідомлено її про місце розгляду справи. Таким чином остання безперечно розуміла, що за вказаною нею адресою Кіровським районним судом м.Кіровограда будуть здійснюватися її виклики для розгляду вказаної справи та жодних зауважень з приводу викладеного при складанні протоколу не висловила.

Судом перевірено та встановлено, що згідно з довідкою УДМС України в Кіровоградській області ОСОБА_1 проживає з 05.04.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Таким чином з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 прав судом використано усі можливі способи його сповіщення про місце і час розгляду справи шляхом направлення судових повісток поштою за місцем проживання.

Проте, судом встановлено наступні обставини:

1) у звязку із «закінченням терміну зберігання» з пошти протягом майже двох місяців тричі судові повістки повернуто;

2) судові повістки направлялися за місцем фактичного проживання ОСОБА_1, яке вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, яке співпадає із місцем її реєстрації;

3) ОСОБА_1 відповідно до ч.17 ст.6 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не повідомляла орган реєстрації про те, що більше місяця фактично проживає у іншому місці, аніж місце реєстрації;

5) незважаючи на те, що ч.1 ст.277 КУпАП визначено пятнадцятиденний строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд чотири рази протягом 2 місяців здійснював виклики ОСОБА_1 та остання, протягом вказаного інтервалу часу, який є розумним з огляду на строк розгляду справи, не вживала жодних заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження;

6) жодні клопотання, заяви тощо, які б обґрунтовували неможливість явки до суду ОСОБА_1, а також про відкладення розгляду справи, не подано.

Таким чином ОСОБА_1 відомо про розгляд у Кіровському районному суді м.Кіровограда справи, а також про те, що судові повістки їй направлялися за адресою, вказаною нею у протоколі, але своїми фактичними діями вона ігнорує їх отримання, що вказує про її небажання брати участь в розгляді справи та фактично таким чином вона реалізує надане їй право не зявлятися для розгляду справи. При цьому судом вичерпані всі доступні можливості для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки ОСОБА_1 своєчасно сповіщалася про час і місце розгляду справи, у тому числі з врахуванням положень ч.ч.10, 17 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.1 КУпАП.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №411190 від 15.01.2018 року (а.с.1), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» №22 від 15 січня 2018 року (а.с.2), копією постанови від 15.01.2018 року (а.с.3), відеозаписом (а.с.6, 9, 10).

При цьому висновок щодо результатів медичного огляду КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» №22 від 15.01.2018 року підтверджує стан алкогольного спяніння у ОСОБА_1 та доповнюється відеозаписом, на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом та те, що ОСОБА_1 в той день вживала алкогольні напої пиво, про що вона особисто стверджує під час відеозапису (02 хв. 33 сек. відеозапису .mov).

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому, будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

У зв'язку з цим, дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

При накладенні стягнення згідно з вимогами ст.33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому суд враховує, що відповідно до листа з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП, який був направлений на запит суду, в управління відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії (а.с.21).

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Проте, матеріали справи не містять та працівниками поліції на запит суду не надано жодних відомостей, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія та права керування транспортними засобами. Тобто вона не підпадає під визначення водія, передбачене п.1.10 Правил дорожнього руху.

Із врахуванням наявних відомостей про особу винної і зазначені обставини, зважаючи на те, що ч.1 ст.130 КУпАП визначено безальтернативне стягнення, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1, яка згідно з наданими доказами не підпадає під визначення водія у Правилах дорожнього руху, стягнення у межах закону, який вона порушила, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як на інших осіб, та законні підстави до застосування додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.33, 40-1,ч.1 ст.130, ст.ст.283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2