ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/162/18 Справа № 182/5419/18 Суддя у 1-й інстанції - Борисова Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з наявним у ній клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 -

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення 08.07.2018 року о 19 год. 50 хв. у м. Нікополі Дніпропетровської області по вул. Отаманській, 3 водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ОСОБА_2 н.з. АЕ 1384 НК, з ознаками алкогольного спяніння. Від огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу "Драгер" та від медичного огляду відмовилася в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк апеляційного оскарження поновити, оскаржувану постанову суду - скасувати, справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що вона була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 09.09.2018 року, оскільки в період часу з 25.09.2018 р. по 06.10.2018 р. перебувала на лікуванні, що підтверджується довідкою з медичного закладу.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції недостатньо аргументував прийняте рішення, постановив його на припущеннях і здогадах.

Вказує, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, а саме не допитано патрульних, які склали протокол, свідків, зазначених у протоколі, а також не витребувано відеозапису з нагрудної камери поліцейських, чим самим не встановлено істини по справі.

Також вказує, що судом не було встановлено чи керувала вона взагалі транспортним засобом, оскільки на момент звернення до неї поліцейських вона не була учасником руху та просто перебувала на узбіччі біля автомобіля, так як він зламався.

Одночасно зазначає, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп'яніння, як того вимагає положення ст. 266 КУпАП. Вважає, що сам факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не є підтвердженням того, що особа перебуває у стані сп'яніння.

На думку апелянта, вказані обставини у сукупності дають підстави для закриття провадження у відношенні неї у зв'язку з відсутністю в її ознак адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1, яка просила задовольнити апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останньої про те, що вона не змогла своєчасно подати апеляційну скаргу у зв'язку з перебуванням на лікарняному, підтверджуються матеріалами справи (а.с. 16), а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений нию з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 02.05.2018 р., складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння; поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були залучені в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що в їх присутності саме водій ОСОБА_1 відмовилася на вимогу працівників поліції пройти огляд у встановленому законом порядку для встановлення стану алкогольного спяніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності обєктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння на вимогу працівників поліції, які виявили у неї ознаки алкогольного спяніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі охорони здоров'я.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Доводи апелянта про те, що вона не керувала транспортним засобом, а перебувала біля нього, оскільки він зламався, судом апеляційної інстанції сприймаються критично, оскільки з наявного в матеріалах провадження рапорту поліцейського (а.с. 5) вбачається, що в місті Нікополь на перехресті вул. Шевченка та вул. Отаманської був помічений автомобіль ОСОБА_2 н.з. АЕ 1384 НК, який рухався заднім ходом на перехресті, водієм якого виявилася саме ОСОБА_1, при цьому даного факту остання ніяким чином не заперечувала під час складання протоколу щодо неї, та матеріалами провадження факт того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом не підтверджується, одночасно в судовому засіданні у суді першої інстанції остання підтвердила факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння.

Інші доводи апелянта мають формальний характер, у зв'язку з чим оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2018 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_5