Номер провадження: 33/785/239/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області - Кадегроб А.І., , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 09.07.2017 року о 23:00 годині, в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, 261, керував транспортним засобом марки «Honda Accord», д/н НОМЕР_1, в м. Одеса по вул. Судобудівна, 11, в стані алкогольного спяніння, який встановлено тестуванням на алкоголь за допомогою газоаналізатора «Drager» Alkotest 6810 прилад № ARBH-0568, з концентрацією вмісту алкоголю 0, 83‰, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови ОСОБА_2 вказує, що постанова суду є необґрунтованою, винесена без всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, та суд порушив його право на справедливий судовий захист, порушивши принципи верховенства права, законності, рівності всіх учасників процесу, а також прийняв рішення на припущеннях, допустив неправильність застосування норм права та формально розглянув справу за сім хвилин.

Також апелянт зазначає, що суд в порушення вимог ст.ст. 268, 272 КУпАП не звернув уваги на його клопотання щодо необхідності допиту свідків та співробітників поліції, оскільки, на його думку, в матеріалах справи відсутні докази його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а працівники поліції склали протокол з порушенням вимог ст.256 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив їх задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи дану справу по суті, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція), Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р.;Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЭСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУПАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення повязані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння є передчасними.

Зі змісту постанови вбачається, що суд визнав ОСОБА_2 винуватим в тому, що він керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, який встановлено тестуванням на алкоголь за допомогою газоаналізатора «Drager» Alсotest 6810 прилад № ARBH-0568, з концентрацією вмісту алкоголю 0,83‰, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Між тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що автомобілем керував не він, а невідомий йому чоловік (таксист), який підвозив його та ще одного знайомого до магазину. Скоївши ДТП водій (таксист) автомобілю НОМЕР_2 зник з місця пригоди, а йому, ОСОБА_2, співробітниками поліції, з невідомих апелянту причин, було проведено тестування на алкоголь за допомогою спеціального технічного засобу та обманним шляхом, скориставшись юридичною необізнаністю ОСОБА_2, дали йому на підпис протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що в судовому засіданні суду першої інстанції заявляв клопотання про допит свідків, з метою зясування дійсності обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.245, 252, 280 КУпАП не допитав вказаних свідків, таким чином не дотримався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України право ОСОБА_2 на захист від предявленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно яких кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього, а також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи, є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом при виконанні вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи, апеляційним судом неодноразово викликались працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення та відбирали пояснення у свідків, однак вони в судове засідання вони не зявились, про причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні апеляційного суду Одеської області свідок ОСОБА_3 підтвердив відомості, викладені ним у письмових поясненнях, та пояснив, що був водієм автомобіля, з яким у водія транспортного засобу «Honda Accord», д/н НОМЕР_1, сталось ДТП 09.07.2017 року.

Апеляційний суд вважає, що показання свідка ОСОБА_3 не можуть бути взяті до уваги, та він не міг бути залучений в якості свідка проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки він є зацікавленою особою - учасником ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2.

Відповідно до положень п.1.3, п.3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (далі Інструкція) затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Разом з цим, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на запит апеляційного суду такий відеозапис наданий не був, оскільки був знищений у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином, до матеріалів справи не долучено доказів, які беззаперечно підтверджували би винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції на вказані порушення уваги не звернув, чим допустив неповноту і однобічність розгляду справи, що на думку апеляційного суду є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення 10.07.2017 року, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи апеляційним судом сплив.

Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, є обставиною яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності з положенням ст. 247 п.7 КУпАП, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разу закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 33, 38, 289, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4