Справа № 583/2934/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сидоренко Р.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського відділу поліції (м. Охтирка) Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 21.07.2018 року о 12.25 год. знаходячись по вул. Горького, біля будинку 33, у м. Тростянці, Сумської обл., порушив п. 8.7.30 Правил дорожнього руху України і при розгляді справи про адміністративне правопорушення на законну вимогу інспектора УПП в Сумській обл. ст. лейтенанта ОСОБА_3 залишатися на місці не відреагував, висловлювався на його адресу у грубій формі, тримав за формений одяг та хапав за руки. Своїми діями здійснив злісну непокору законній вимозі та розпорядженню працівника поліції, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КпАП України суду було надано протокол про адміністративне правопорушення серії АА №188346 від 21.07.2018 р., рапорт інспектора Папета О.А., яка склала зазначений протокол, та письмове пояснення ОСОБА_3, у яких ті підтвердили обставини та факти викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у інкримінованому йому в вину адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив наступне. Дійсно того дня його зупинили працівники поліції у м. Тростянці та повідомили про порушення ним правил перетину перехрестя. На вимогу інспектора він надав необхідні документи та згодом із метою справити природні потреби пішов через дорогу. Однак його наздогнав інспектор і почав чинити перешкоди в цьому, застосував фізичну силу та сльозогінний газ. Він вимушений був повернутись до авто. Не розуміє чому йому завадили сходити до вбиральні, оскільки він надав всі необхідні документи працівнику поліції і залишати власне авто не збирався. За порушення переїзду перехрестя на нього так протокол і не склали. Однак десь за годину прибув інший екіпаж патрульної поліції і відносно нього був складений протокол за відмову від проходження освідування на стан спяніння. Однак до цього йому ніхто претензій із приводу вживання алкоголю не предявляв.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона була пасажиром авто під керуванням ОСОБА_2 коли у м. Тростянці їх зупинили працівники поліції. Вона повністю заперечила вчинення протиправних дій з боку водія в той час коли відносно нього оформлялись документи про притягнення до відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Пояснила, що ОСОБА_2 захотів до туалету із цією мето вийшов із авто та перейшов дорогу. Вслід за ним пішов поліцейський, а коли наздогнав його, між ними розпочалась штовханина. Розмови між ними вона не чула. Інша поліцейська застосовувала відносно водія спеціальний засіб балончик із специфічною рідиною. Коли все закінчилось ОСОБА_2 повернувся до власного авто. Відносно нього закінчили складати документи і вони поїхали.

Свідок ОСОБА_5, яка також, як стверджує, була пасажиром авто, а також співмешканка водія ОСОБА_6 також підтвердили обставини викладені вищезазначеним свідком.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз'яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КпАП України настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Законом України «Про національну поліцію» закріплені повноваження поліцейського, в тому числі їх права та обов'язки, з яких вбачається, що вимоги працівника поліції та розпорядження - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, та має бути законодавчо обґрунтований.

Отже, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України.

Однак суду не надано будь-яких доказів які б свідчили про порушення ОСОБА_2 правил Дорожнього руху України та притягнення його за зазначені дії до адміністративної відповідальності.

Судом з метою повного та всебічного розгляду справи, неодноразово викликались безпосередньо до суду за місцем розгляду справи, так і до суду за місцем роботи та проживання для участі у розгляді справи в режимі відео конференції вищезазначені поліцейські та зазначені у протоколі як свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8.. Однак зазначені виклики суду були проігноровані. На електронну адресу суду надійшли письмові пояснення зазначених у протоколі свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8.. Проте суд не може взяти їх до уваги, оскільки у них відсутні підписи останніх. Оригінали зазначених пояснень на адресу суду поштою так і не надійшли.

Суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення II № 0006607 від 29.08.2018, складений відносно ОСОБА_2, рапорт та пояснення інспекторів поліції, не можуть бути беззаперечними доказами його вини, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумцій факту. Будь-яких інших доказів вчиненого правопорушення, як-то записів з відеореєстраторів (боді-камер) патрульних поліцейських, пояснень свідків (очевидців) зазначеної події, доказів, що підтверджували б наявність вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення у сфері забезпечення правил дорожнього руху України, яке передувало розпорядженню працівника поліції та підтверджувало б відповідно законність його вимоги, суду не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях останнього вказаного складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти діб з дня її винесення до апеляційного суду Сумської області через Охтирським міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської обл. Р.В.Сидоренко