Провадження №3/428/398/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевою М.О.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли від 1-го взводу роти № 3 ОСОБА_2 в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм тролейбуса КП «СТрУ», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративні справи у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №176597 від 25.11.2017 року, 25.11.2017 року о 8 годині 35 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Гвардійському, водій ОСОБА_1 керував тролейбусом «ЮМЗ», інвентарний номер 503, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 25.11.2017 року він дійсно керував тролейбусом «ЮМЗ» та був зупинений працівниками поліції, які почали казати, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння, але це не відповідало дійсності. Працівники поліції запропонували йому пройти медичний огляд на встановлення стану алкогольного сп'яніння та проїхати до медичної установи. Він відмовився, оскільки працівники поліції були озброєні, почали йому погрожувати, він злякався і погодився підписати все, що вони йому пропонували. Крім того, він працює водієм громадського транспорту тролейбусу та кожного рану проходить медичний огляд, про що надається відповідний шляховий лист. 25.11.2017 року перед виїздом на лінію він також проходив медичний огляд, в тому числі і на стан алкогольного сп'яніння, та йому було видано шляховий лист, що підтверджує те, що він може керувати тролейбусом. Після того, як працівники поліції склали у відношенні нього протокол про адміністративне правопорушення, він не був відсторонений від керування транспортним засобом та в подальшому керував тролейбусом до кінця зміни. Просив суд закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якої зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП орган поліції у якості доказів надав протокол про адміністративне правопорушення БР №176597 від 25.11.2017 року, складеним у присутності ОСОБА_1, письмовими поясненнями останнього, а також письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Проте за наявності лише вищевказаних доказів, суд позбавлений можливості всебічно, повно та обєктивно зясувати обставини даної справи та перевірити дотримання органами поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції,затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 р. № 1452/735, оскільки наданий до суду відеозапис на якому мало бути зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є нечитаємим.

Суд намагався зясувати обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 шляхом направлення відповідних запитів 15.01.2018 року та 07.02.2018 року командиру взводу №1 роти №3 ОСОБА_2 в Луганській області про надання інформації про наявність відеозапису на якому зафіксовані обставини, які мали місце 25.11.2017 року та на підставі яких було складено протокол серії БР № 176597.

Однак, відповідей на вищевказані запити до 14.02.2018 року отримано не було.

Таким чином, у матеріалах справи відсутній відеозапис зупинення водія ОСОБА_1 та обставини складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи свідками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення були ОСОБА_4 та ОСОБА_3, виклик яких неодноразово здійснювався судом, але за викликом вказані свідки для дачі пояснень у судовому засіданні не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутній відеозапис зупинення водія ОСОБА_1 та обставини складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд позбавлений можливості перевірити правильність та законність дій працівників поліції обєктивно та всебічно

Разом з тим, відповідно до вимог ст.265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачено частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно копії шляхового листа №7447 від 25.11.2017 року, початок зміни ОСОБА_1, як водія тролейбусу 06-16 год., а закінчення зміни о 14-00 год.

Тобто після складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, останній не тільки не був позбавлений можливості подальшого управління транспортним засобом шляхом його затримання, більш того, він продовжив керування автомобілем з наявними у ньому пасажирами.

У зв'язку з тим, що старшим інспектором взводу № 1 роти № 3 БПОПГУНП капітаном поліції ОСОБА_5 не були виконані вимоги ст. 265-2 КУпАП про відсторонення від керування транспортним засобом особи, що знаходилась у стані алкогольного сп'яніння та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння шляхом затримання цього транспортного засобу, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та пояснення свідків самі по собі не можуть бути визнані достатніми та допустимими доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_7 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова