Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/38/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Ремез П.М., при секретарі Волошиній Н.С., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника-адвоката ОСОБА_4, та особи, яка склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2018 року, відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, не працюючого, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2018 року на ОСОБА_3накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КпАП України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та стягнуто у дохід держави судовий збір у сумі 352 грн.40 коп.

ОСОБА_3визнаний винним у тому, що він 28.07.2018 року о 22 год. 27 хв. керував транспортним засобом «HYUNDAI Elantra», державний реєстраційний номер GA 1867 V в м. Кропивницькому по вулиці Євгена Тельнова в стані наркотичного спяніння, що підтверджується висновком КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» № 288 від 28.07.2018 року, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову районного суду, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої доводи скаржник мотивує тим, що про час та місце розгляду судового засідання, яке відбулося 17 вересня 2018 року, він не був повідомлений та дізнався про розгляд справи при збігових обставинах, після чого 26 вересня 2018 року подав заяву про видачу постанови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 вересня 2018 року.

У свою чергу, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Згідно оскаржуваної постанови суду від 17.09.2018 року, розгляд вказаної справи відбувся без його присутності. При цьому суд вирішив, що він не зявився в судове засідання без поважних причин, так як доказів про хворобу та перебування на стаціонарному лікуванні він не надав. Однак, він не був повідомлений належним чином судове засідання, яке відбулося 17 вересня 2018 року та дізнався про нього випадково. У судове засідання, яке відбулося 10 вересня 2018 року, він подав лікарняний, після чого судове засідання перенесли на 17 вересня 2018 року про яке він не знав та не міг знати, оскільки не був повідомлений належним чином та перебував на лікарняному.

Повістка разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка та належна фіксація її вручення.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції порушив конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати докази та навести доводи, через що порушив вимоги ст. 6 зазначеної Конвенції.

Вищевказане, на його думку, є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Допитавши в судовому засіданні ОСОБА_3, поліцейського роти № 1 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту ПП ОСОБА_5, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Будучи допитаним під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_3 пояснив, що 28.07.2018 після 22 год 00 хв керував належним йому автомобілем по вул. Євгена Тельнова, повертаючи у бік до свого домоволодіння, побачив працівників поліції з проблисковими маячками, які наказали зупинитись. Після зупинки працівники поліції повідомили про порушення ним ПДР та склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП. Він погодився із цим порушенням та сплатив штраф. Після цього працівник поліції вказав, що у нього щось з очима та запитав чи вживав наркотичні речовини. На це він відповів, що дві доби перебував за кермом, так як повертався із роботи із-за кордону. Працівник поліції запропонував проїхати на освідування до закладу охорони здоровя, на що ОСОБА_3 погодився, так як не перебував в стані наркотичного спяніння. Пройшовши медичний огляд, через три дні йому було надано висновок про перебування в стані наркотичного спяніння та вручили копію протоколу про адміністративне правопорушення, розяснивши що протокол буде направлений до суду для розгляду по суті. Посвідчення водія не вилучали. Вказав, що під час зупинки його транспортного засобу працівниками поліції він не перебував в стані наркотичного чи будь-якого іншого спяніння.

Допитаний в якості свідка поліцейський роти № 1 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту ПП ОСОБА_5 суд надав показання, відповідно до яких, 28.07.2018 після 22 год 00 хв екіпаж патрульної поліції за участі свідка рухався по вул. Євгена Тельнова в бік центра міста Кропивницького. В цей час їм на зустріч рухався автомобіль, в якому не працювали фари в режимі «ближнього світла». У звязку із цим було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу. Після зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_3 було здійснено розгляд адміністративної справи та на водія складено постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Під час спілкування із водієм було виявлено ознаки наркотичного спяніння, а саме почервоніння очей, звужені зіниці очей та виражене тремтіння пальців рук. Після цього було прийнято рішення про направлення водія до закладу охорони здоровя для проведення огляду на визначення стану спяніння, на що водій погодився і було складено відповідне направлення. Направлення вручили черговому лікарю та водій пройшов обстеження, після якого ОСОБА_3 розяснили, що після отримання висновку з ним звяжуться. Через три дні було отримано результати дослідження, зателефонували до ОСОБА_3 та разом із ним приїхали до наркологічного диспансеру, де останній отримав висновок після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення, копію якого вручили ОСОБА_3 та розяснили йому те, що розгляд справи буде проводитись судом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП районний суд всебічно, повно і обєктивно дослідив всі обставини справи, та правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого спяніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 341354 від 01.08.2018 року яким встановлено за яких обставин ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі по тексту - Висновок) від 01.08.2018 встановлено, що у ОСОБА_3 виявлено ознаки наркотичного спяніння (а.с. 2).

Ніяких порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративні правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, допущено не було.

Надуманими є ствердження ОСОБА_3 щодо допущення працівниками поліції порушень під час проведення огляду з метою виявлення стану спяніння в закладі охорони здоровя, виходячи з такого:

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції встановлений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 (далі по тексту - Інструкція).

Так, розділом II Інструкції визначається порядок проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським та оформлення його результатів.

Відповідно до п. 12 вказаного розділу Інструкції, уразі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Розділом III Інструкції встановлено порядок проведення огляду на стан спяніння в закладах охорони здоровя та оформлення його результатів.

Згідно із п.п. 4, 7, 8, 10, 12, 15, 16 розділу III Інструкції, метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану спяніння в обстежуваної особи.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обовязкове.

Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан спяніння.

Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

За результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Аналіз положень Інструкції дає всі підстави вважати, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським виключно у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного спяніння. Однак, у разі, якщо у працівника поліції є підозра щодо можливості перебування водія в стані наркотичного спяніння, то відповідний огляд проводиться виключно в закладі охорони здоровя, без попереднього проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та залучення для цього свідків.

Водночас, необхідно констатувати, що доказом наявності або відсутності у особи ознак наркотичного чи іншого спяніння є Висновок, що передбачено п. 16 розділу III Інструкції.

Так, матеріали справи містять такий Висновок від 01.08.2018, відповідно до якого ОСОБА_3, як водій, перебував в стані наркотичного спяніння. Із цим висновком було ознайомлено правопорушника, про що свідчить його підпис в графі 11 Висновку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що будь-яких інших доказів, зокрема тих, на які в своїх письмових поясненнях посилався ОСОБА_3, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не повинна була долучати до матеріалів справи.

Не переконливими є доводи ОСОБА_3 щодо порушення судом його права на захист під час розгляду справи судом.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що про перше судове засідання, яке було призначене на 21 серпня 2018 року ОСОБА_3 був повідомлений належним чином. 20 серпня 2018 року на адресу суду від правопорушника надійшла заява щодо перенесення розгляду справи у звязку із перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с. 8). Вказана заява була задоволена та розгляд справи відкладено на 03 вересня 2018 року, про що повідомлено ОСОБА_3 В подальшому, до початку судового засідання ОСОБА_3 знову подав заяву про перенесення розгляду справи, так як на той час він продовжував лікуватись (а.с. 12). Розгляд справи було відкладено на 17 вересня 2018 року та на адресу правопорушника направлено відповідне повідомлення (а.с. 16). 17.09.2018 ОСОБА_3 не зявився в судове засідання і причин своєї неявки суду не повідомив, у звязку із чим судом розглянуто справу за відсутності правопорушника та постановлено рішення по справі.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до наданого апеляційному суду епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 3766/429, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікування з 29.08.2018 по 12.09.2018, тобто на момент розгляду справи судом 17.09.2018, останній не мав поважних причин для неприбуття в судове засідання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення ОСОБА_3 «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю суду, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Обов'язок суду «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «ОСОБА_6 проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 знав про те, що на розгляді у місцевому суді перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього, однак протягом всього часу не цікавився по стан її перебігу та не подавав будь-яких пояснень та доказів на спростування аргументів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи ОСОБА_3 про неповідомлення його про дату й час засідання, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати письмові пояснення та скористатись своїм правом на захист, спростовуються наведеними вище мотивами.

Також слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП, участь особи, яка притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при розгляді справи не є обовязковою.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 повідомлявся про час і місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні під час розгляду справи не є обовязковою, а тому суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку щодо можливості розгляду справи та постановлення рішення суду без участі ОСОБА_3

Не можна погодитись із аргументами ОСОБА_3 з приводу того, що суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, адже в судовому засіданні були досліджені всі докази, які доводять винуватість правопорушника і які не викликають жодних сумнівів у їх достовірності, належності та допустимості, а тому підстав для виклику в судове засідання інспектора поліції не було, як і не було можливості для виклику та допиту в судовому засіданні свідків, через їх відсутність під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 та подальшого проведення огляду останнього на встановлення ознак спяніння. Тим більше, як вже зазначалось раніше, в даній ситуації огляд правопорушника на стан спяніння не вимагав присутності свідків.

При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та остаточно призначено справедливе стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_3 та запобігати в подальшому вчинення останнім нових правопорушень. Водночас, суд прийняв правильне рішення щодо необхідності призначення саме такого стягнення (виду і розміру), адже санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, тобто такою, яка не передбачає інших видів стягнень та їх розмірів.

Враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а тому постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2018 стосовно останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишає без змін.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.09.2018 року якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2