Справа № 442/1041/18
Провадження №3/442/423/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2018 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І., з участю секретаря: Махняк М.І., прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_1, прокурора Прокуратури Львівської області Черкес Б.З.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, проживаючого на ІНФОРМАЦІЯ_2, судді у відставці,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Відносно ОСОБА_2, Управлінням захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України 16.01.2018 року було складено протокол №68 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яким ОСОБА_2, будучи звільненим 21.09.2016 року з посади судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області, відповідно до підпункту Ґ пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції, являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції, несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при припиненні ним діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_2 вищенаведене заперечив, свою провину у вчиненому не визнав. Зазначив, що працював суддею Стрийського міськрайонного суду і 12 червня 2016 року досяг 65-річного віку. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року за №1513-VIII «Про звільнення суддів», вирішено звільнити його у відставку, а наказом №14-/К від 21.09.2016 року «Про відрахування ОСОБА_2 зі штату суду» його відраховано зі штату Стрийського міськрайонного суду з 21.09.2016 року у звязку із звільненням у відставку. Вказує, що був звільнений з посади судді на підставі ч. 6 ст. 126 Конституції України в зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з підстав припинення його повноважень відповідно до ч.7 ст. 126 Конституції України, відповідно не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор вважає, що протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є законним і обґрунтованим, запропонував піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу.

Вислухавши пояснення правопорушника, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 згідно постанови Верховної Ради України від 15.05.2003 року № 809/IV обраний на посаду судді Стрийського міського суду Львівської області безстроково, а згідно Указу Президента України від 23.03.2004 року № 358/2004 його призначено на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області безстроково. Будучи звільнений відповідно до постанови Верховної Ради України № 1513-VIII від 08.09.2016 року Про звільнення суддів, ОСОБА_2 відрахований зі штату суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області згідно Наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області № 140-К від 21.09.2016 року Про відрахування судді Пака В.М. зі штату суду.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Як вбачається з направленого на розгляд суду протоколу, ОСОБА_2, будучи звільненим 21.09.2016 року з посади судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області, після звільнення з посади судді, несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при припиненні ним діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

Так, частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Об'єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є діяння, що полягає у несвоєчасному поданні (тобто поза встановленим законом строком) без поважних причин декларації, а суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Крім того, відповідно до інформаційного листа від 22.05.2017 №223-943/0/4-17 ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією», направлений судам першої та апеляційної інстанції для забезпечення однакового і правильного застосування судами загальної юрисдикції Закону України «Про запобігання корупції» та положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм закону в судовій практиці та запобігання помилкам при розгляді справ про окремі адміністративні правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вимоги Закону України «Про запобігання корупції», на думку судді, зокрема, в частині обовязку подавати декларацію особами, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями - не є чіткими та точними, та допускають їхнє неоднозначне тлумачення щодо прав та обов'язків осіб зокрема в частині строку подання декларації, який законодавцем не визначено.

Отже, строк подачі декларації особами, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, законами України не визначений, що не узгоджується зі стандартами Європейського суду з прав людини щодо такої вимоги як «якість закону», який повинен бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні й забезпечувати адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права заявника.

В той же час, зазначеним Законом (абз. 2 ч. 2 ст. 54, в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення) визначено, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

У протоколі про адміністративне правопорушення висновок про несвоєчасне подання ОСОБА_2 декларації зроблений з покликанням на підпункт 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, згідно з яким декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, подається не пізніше дня такого припинення.

Однак, в протоколі № 68 від 16.01.2018 року в провину ОСОБА_2 ставиться, що він, будучи звільненим 21.09.2016 року з посади судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області, зобов'язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, не пізніше 00:00 год. 22.09.2016 року, тобто не пізніше дня припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави. Днем вчинення адміністративного правопорушення згідно з даним протоколом є 22.09.2016 року.

Отже, аналізуючи зміст протоколу щодо ОСОБА_2, орган, який складав такий протокол ставив у провину останнього саме неподання декларації після припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави. Однак, як зазначено вище, такий обовязок особами, які припинили вказану діяльність, виникає згідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення) наступного року після припинення діяльності в установленому частиною першою цієї статті порядку, що ОСОБА_2 дотримано подано 01.112016 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік.

Разом з тим, констатуючи обов'язок ОСОБА_2 подати декларацію не пізніше 00:00 год. 22.09.2016 року необхідно з'ясувати причини невиконання такого обов'язку саме до вказаної дати, оскільки, по-перше, положення абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» покладають обов'язок подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, на тих осіб, які припиняють (а не припинили) діяльність; по-друге, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП наступає лише у разі несвоєчасного подання декларації без поважних причин.

Водночас, з наявних в матеріалах пояснень та пояснень наданих ОСОБА_2 в судовому засіданні, слід зробити висновок, що останній не мав прямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації особи, однак через технічні збої в роботі офіційного веб-сайту НАЗК, що є загальновідомим фактом, такого свого обовязку дотримався і подав відповідну декларацію уповноваженої на виконання функцій держави.

З огляду на викладене суд доходить висновку, про відсутність у діянні ОСОБА_2 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В зв'язку з цим справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Суддя: Курус Р.І.