Номер провадження: 33/785/113/18
Номер справи місцевого суду: 492/868/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Арцизького районного суду Одеської області від 21.09.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 червня 2017 року, о 00 годині 40 хвилин, по вул. Некрасова в м. Ізмаїл Одеської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ-212140», державний р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у водія ОСОБА_3 виявлено 1,83 %о (проміле) алкоголю.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови. Вважає, що судом не встановлені обставини, які мають значення для справи та недоведені та неповно з'ясовані ці обставини.

Крім того апелянт просить поновити строк на подачу апеляційної скарги тому, що при розгляді судом справи участі не приймав, належним чином не був сповіщений, а копію оскаржуваної постанови отримав лише під час ознайомлення з матеріалами справи. Вважає, що був позбавлений можливості участі у судовому засіданні і на використання передбачених законом права на захист, що є суттєвим порушенням і на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що у висновку не вказано номеру акту медичного огляду та часу його складання, а проходження огляду на стан алкогольного спяніння у лікувальному закладі лише з використанням приладу типу «Драгер» є незаконною, а лікар, повинен провести огляд відповідно до вимог Інструкції, зокрема провести зовнішній огляд особи та відібрати біологічний матеріал з метою проведення лабораторних досліджень і отримання певних результатів.

Разом з цим, ОСОБА_3 вказує, що матеріали справи відносно нього належним чином не оформлені, зокрема відсутня форма направлення водія на огляд; не вказано чи було його відсторонено від керування автомобілем; відсутні пояснення свідків, тощо.

Відповідно до цього, ОСОБА_3 просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, постанову Арцизського районного суду Одеської області від 21.09.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити.

З метою забезпечення участі ОСОБА_3 в судовому засіданні, апеляційним судом направлялись повідомлення про його виклик в судове засідання на 27.12.2017 року та 12.01.2018 року, однак апелянт в судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, а також не заявив клопотання про відкладення розгляду справи, в звязку з чим апеляційна скарга була розглянута у його відсутності.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без зміни, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_3, постанова суду першої інстанції винесена 21.09.2017 року.

В матеріалах адміністративної справи є свідчення про направлення апелянту копії постанови суду, як це передбачено ст. 285 КУпАП / а.с. 20/, але відсутні свідчення про отримання копії постанови апелянтом в строк, передбачений для апеляційного оскарження постанови.

Як вказує в своїй заяві про поновлення строку для апеляційного оскарження постанови районного суду ОСОБА_3, копія постанови була отримана ним лише в районному суді при ознайомленні з матеріалами справи, а апеляційна скарга подана 10.11.2017 року, що підтверджується штампом канцелярії Арцизського районного суду Одеської області, тобто в передбачений законом строк.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обґрунтованими, апеляційна скарга подана ним в передбачений законодавством строк, в звязку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 26.07.2017 року ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд адміністративної справи 27.07.2017 року о 10 годині в приміщенні Арцизького районного суду /а.с. 2/, однак він в судове засідання не прибув, після чого був додатково сповіщений про розгляд справи відносно нього 04.09.2017 року, а також 21.09.2017 року, однак він також в судове засідання не прибув, після чого судом було винесено постанову у його відсутності.

Обидва рази судом, за адресою яку сам ОСОБА_3 вказав при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, направлялись повідомлення з викликом ОСОБА_3 в судове засідання, однак повідомлення повернулись до суду з відміткою поштового відділення про їх неотримання адресатом /а.с. 10, 14/.

Таким чином районний суд приймав всі міри передбачені законом для належного сповіщення ОСОБА_3 про розгляд його справи в суді, але судові повідомлення не досягли адресата цілком з його провини, так як він не перебував за адресою місця мешкання, яке сам вказав співробітникам поліції.

В звязку з вищевикладеним апеляційний суд вважає, що доводи апелянта в частині порушення судом вимог ст. 268 КУпАП при розгляді адміністративної справи відносно нього в суді необґрунтованими і його вимоги про скасування постанови на цих підставах задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про його невинуватість у вчиненому правопорушенні, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення,завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно зясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 039164 від 26.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_4 керуючи автомобілем, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, так як знаходився за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння /а.с. 2/.

При цьому ОСОБА_3 відмовився надати пояснення з приводу складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також відмовився підписати протокол.

Доказом перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння є також чек пристрою «Драгер», згідно якого при проходженні тесту на стан алкогольного спяніння було виявлено наявність алкоголю - 1.83 проміле /а.с. 4/.

Також наявність у ОСОБА_3 алкогольного спяніння встановлено висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння… від 26.06.2017 року, який зроблено лікарем під час огляду ОСОБА_3 в умовах медичного закладу /а.с. 4/.

Крім того, доказом провини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є оглянутий в судовому засіданні районного та апеляційного суду відеозапис з місця події, з якого вбачається. що під час зупинення автомобілю співробітниками поліції ОСОБА_3 знаходився за кермом, підтвердив, що автомобіль належить йому та дав згоду пройти тест на стан алкогольного спяніння за допомогою пристрою «Драгер» /а.с. 3/.

На другому відеозапису, яке зроблено в умовах медичного закладу вбачається, що за результатами тесту за допомогою пристрою «Драгер» у ОСОБА_3 було встановлено наявність алкоголю - 1.83 проміле.

Також на відео видно, що під час огляду ОСОБА_3 веде себе агресивно, спілкується на підвищених тонах та з застосуванням нецензурної лексики, що також вказує на перебування останнього у стані алкогольного спяніння.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки ОСОБА_3, керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що було встановлено в передбаченому законом порядку.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_3 на неналежність оформлення матеріалів в частині відсутності направлення на огляд, не зазначення даних про його відсторонення від керування автомобілем та відсутність показань свідків, що на його думку спростовує факт перебування у стані алкогольного спяніння, оскільки це твердження спростовуються безпосередньо проведеним в умовах медичного закладу огляду на стан алкогольного спяніння, який у апеляційного суду не викликає жодних сумнівів.

Вирішуючи питання щодо достовірності зазначеного доказу апеляційний суд виходить з того, що висновок був складений на підставі акту огляду, який не був витребуваний та долучений до матеріалів справи.

Крім того апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про неприйняття працівниками поліції заходів щодо відсторонення його від керування, оскільки ці твердження не підтверджені матеріалами справи, а з наявного у протоколі запису вбачається, що ОСОБА_3 був відсторонений від керування транспортним засобом, йому надано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, однак підпис про його отримання відсутній.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_3 у вчиненому правопорушенні, а тому його слід визнати, що висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим доказами адміністративної справи та добутими в судовому засіданні.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в звязку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

Апеляційний суд вважає, що посилання апелянта ОСОБА_3 на порушення з боку співробітників поліції «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, не можуть бути прийняти до уваги, так як вони не стосуються доказової бази з питання знаходження його в стані алкогольного спяніння, а також вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови Арцизького районного суду Одеської області від 21.09.2017 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Арцизського районного суду Одеської області від 21.09.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 21.09.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік - залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5.