А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., перевіривши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке подав ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Гніздичів Львівської області, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним і на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 472 МК України у вигляді штрафу в розмірі 426463,20 гривень (чотириста двадцять шість тисяч чотириста шістдесят три гривні двадцять копійок).

Вилучений у ОСОБА_2 товар (косметичний крем «ARNIKA», у тюбику місткістю 60 мл. кожен, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія, у кількості 10 шт.; косметичний крем «TAUSIN», у тюбику місткістю 60 мл. кожен, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія у кількості 10 шт.; косметичний крем «TAUSIN», у банках місткістю 500 мл. кожна, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія, в кількості 5 шт.; регенеративний розчин «REGENIA», в упаковці виробника, що містить 72 ампули по 2 мл. кожна, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія, у кількості 6 упаковок; регенеративний розчин «Equilia», в упаковці виробника, що містить 72 ампули по 2 мл. кожна, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія, у кількості 3 упаковки; протеогліканний розчин «Proteoglicanos Praxis» в упаковці виробника, що містить 24 ампули по 2 мл. кожна, торгівельної марки «Praxis», країна виробництва - Іспанія, у кількості 34 упаковки; водний антицелюлітний розчин «Liposintrol» в упаковці виробника, що містить 100 ампул по 2 мл. кожна, торгівельної марки «IT Pharm», країна виробництва - Іспанія, у кількості 6 упаковок; регенеративний розчин «Lipofase», в упаковці виробника, що містить 100 ампул по 2 мл. кожна, торгівельної марки «IT Pharm», країна виробництва - Іспанія, у кількості 6 упаковок; регенеративний розчин «Liposin», в упаковці виробника, що містить 100 ампул по 2 мл. кожна, торгівельної марки «IT Pharm», країна виробництва - Іспанія, у кількості 3 упаковки; косметичний крем «Ultra Facial», у банках місткістю 50 мл. кожна, торгівельної марки «IT Pharm», країна виробництва - Іспанія, у кількості 5 шт.) конфісковано в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 гривень.

Згідно постанови, 12 вересня 2017 року о 12 год. 19 хв. у зону митного контролю на ділянку "В'їзд" митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ДФС України заїхав автобус марки «NEOPLAN», модель «N5I6/3SHDHL», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1, де в якості водія слідував громадянин України ОСОБА_2, який повертався з Іспанії (м. Мадрид), де перебував у службових справах, в Україну, а саме в м. Стрий, вул. Ленкавського, 1/45, Львівської області. Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_2 обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху "червоний коридор". Громадянину України ОСОБА_2 було запропоновано заповнити митну декларацію, в якій він вказав свої паспортні дані, відомості про транспортний засіб та наявність у нього багажу з особистими речами загальною кількістю 3 (три) місця (три дорожні сумки). При усному опитуванні ОСОБА_2 підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації, та заперечив наявність будь-яких інших товарів, у тому числі тих, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено. У ході митного контролю транспортного засобу та речей гр. ОСОБА_2 були виявлені 10 видів косметичних препаратів іноземного виробництва різних марок у різних кількостях, які знаходились у трьох картонних коробках у салоні автобуса, серед особистих речей гр. ОСОБА_2. Виявлені товари гр. України ОСОБА_2 не визнав своєю власністю, пояснивши, що їх надала йому його знайома на ім'я Ольга, у місті Сарагоса, для того, щоб він перевіз їх до міста Львів. Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався. Згідно мережі «Інтернет» вартість виявлених косметичних препаратів перевищує 500 Євро. Відповідно до висновку №179 від 29.09.2017 їх вартість становить 426463,20 гривень.

На вказану постанову судді від 21.11.2017 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зміну постанови в частині накладеного адміністративного стягнення шляхом накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, який буде визначений після встановлення дійсної вартості переміщуваного ним товару, посилаючись на те, що встановлена митним органом вартість товару є завищеною.

Одночасно, представником ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 21.11.2017, в якому вказується на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин. В обгрунтування доводів посилається на те, що копія оскаржуваної постанови була відправлена ОСОБА_2 лише 09.12.2017, а отримав він її 18.12.2017. Крім того, вказує на те, що на вказану постанову ним як представником ОСОБА_2 за довіреністю від 21.12.2017 було подано апеляційну скаргу, однак, постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.01.2018, про існування якої йому стало відомо 24.01.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень, відмовлено в прийнятті апеляційної скарги з підстав відсутності в матеріалах справи передбачених ч. 2 ст. 271 КУпАП документів, які б підтверджували його належні повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 у справі. При цьому, посилається на те, що положення ч. 2 ст. 271 КУпАП врегульовують питання підтвердження повноважень на представництво адвокатами, а не питання представництва іншими особами, яке, відповідно до ст. 244 ЦК України, може здійснюватися за довіреністю, і при цьому, існує Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000 про визнання неконституційним обмеження особи, що притягається до адміністративної відповідальності у виборі захисника. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 21.11.2017, апеляційну скаргу прийняти до провадження та розглянути по суті.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку те, що в поновленні строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з таких підстав.

Так, відповідно до частини 5 статті 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження в цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Частиною 2 статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Апеляційний суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить із того, що про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, які виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова винесена 21.11.2017, що свідчить про те, що, відповідно до ст. 294 КУпАП, останнім днем подання на неї апеляційної скарги є 01.12.2017.

З матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 24.01.2018, тобто із пропуском передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови від 21.11.2017, тобто у строк понад два місяці з часу винесення постанови.

Підстави, на які ОСОБА_1 посилається у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд не може визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на наступне.

Так, зі змісту наявної в матеріалах справи письмової заяви ОСОБА_2 від 12.09.2017 вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про те, що справа про порушення ним митних правил буде розглядатися Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (а. с. 19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»), чого не було зроблено ОСОБА_2 у справі.

Вищенаведене, у тому числі й положення ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до яких початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, свідчить про те, що причини, на які посилається ОСОБА_1 як на підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, про те, що копія оскаржуваної постанови була відправлена ОСОБА_2 лише 09.12.2017, а отримав він її 18.12.2017, не являються поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

При цьому, у підтвердження доводів про отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови 18.12.2017, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_2 копії постанови саме 18.12.2017, і таких до апеляційної скарги не додано.

На будь-які інші обставини у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження в апеляційній скарзі не вказується, що у свою чергу свідчить про недоведеність поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Крім того, при оцінці доводів клопотання про те, що на постанову судді від 21.11.2017 ОСОБА_1 як представником ОСОБА_2 за довіреністю від 21.12.2017 було подано апеляційну скаргу, у прийнятті якої постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.01.2018, про існування якої йому стало відомо 24.01.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень, відмовлено з підстав відсутності в матеріалах справи передбачених ч. 2 ст. 271 КУпАП документів, які б підтверджували його належні повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 у даній справі, однак, положення ч. 2 ст. 271 КУпАП врегульовують питання підтвердження повноважень на представництво адвокатами, а не питання представництва іншими особами, яке, відповідно до ст. 244 ЦК України, може здійснюватися за довіреністю, і при цьому, існує Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000 про визнання неконституційним обмеження особи, що притягається до адміністративної відповідальності у виборі захисника, - апеляційний суд враховує наступне.

Зміст положень ст. ст. 270, 271 КУпАП свідчать про те, що на представництво та захист інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи потерпілого, у справах про адміністративне правопорушення, а отже, і на подачу, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційної скарги на судове рішення у таких справах, має право адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, який зобов'язаний надати (у разі подачі апеляційної скарги додати до неї) докази (документи) у підтвердження своїх повноважень, у тому числі й у підтвердження того, що він являється адвокатом чи іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як убачається з доданих до апеляційної скарги документів, у підтвердження своїх повноважень на представництво та захист інтересів ОСОБА_2, у тому числі й на подачу в інтересах останнього апеляційної скарги, ОСОБА_1 не надав доказів (документів) того, що він є адвокатом чи іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що дає підстави вважати, що ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21.12.2017, не наділений відповідно до ст. 271 КУпАП повноваженнями на представництво та захист інтересів ОСОБА_2 у справах про адміністративне правопорушення, і у свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, на подачу апеляційної скарги на судові рішення в таких справах.

При цьому, нормою ст. 244 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, встановлено вимоги для підтвердження повноважень представника особи у цивільних правовідносинах, а не у справах про адміністративне правопорушення, у яких право на представництво та захист інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи потерпілого, мають право виключно особи, визначені ст. ст. 270, 271 КУпАП, які у підтвердження своїх повноважень повинні надати передбачені цими ж нормами відповідні документи.

Посилання ОСОБА_1 на Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000 (далі - Рішення) є необґрунтованим з огляду на те, що вказаним Рішенням визнано неконституційним положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, за яким обмежувалося право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, після чого, у Кодекс України про адміністративні правопорушення, у тому числі й ч. 1 ст. 268, було внесено відповідні зміни з урахуванням вищевказаного Рішення, тобто включено до складу осіб, які мають право на надання правової допомоги в справах про адміністративні правопорушення й інших фахівців у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, на що не звернув уваги ОСОБА_1, посилаючись у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 21.11.2017 на дане Рішення, і при цьому, не додавши до поданої ним в інтересах ОСОБА_2 апеляційної скарги доказів (документів) у підтвердження того, що він є адвокатом чи іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи та, відповідно, не підтвердивши належним чином повноваження на представництво та захист інтересів ОСОБА_2, у тому числі й на подачу апеляційної скарги в інтересах останнього на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2017, у справі про порушення ОСОБА_2 митних правил за ст. 472 Митного кодексу України, тобто в справі про адміністративне правопорушення.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що апеляційна скарга на постанову судді від 21.11.2017 подана особою, яка не має на це права, а також із пропущенням строку на апеляційне оскарження без поважних причин, що у свою чергу свідчить про необхідність повернення такої особі, яка її подала.

При прийнятті рішення про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, що її подала, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що особою, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 як не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, так і не надано жодних доказів у підтвердження зазначених ним доводів, на які він посилаються як на поважність причин пропуску строку, а також не надано доказів у підтвердження повноважень на представництво та захист інтересів ОСОБА_2 у справі; що пропущений строк є значним; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, подану на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України - повернути ОСОБА_1 як особі, що її подала, і яка не має права на її подання, та надіслати йому копію даної постанови.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан