Справа № 359/8173/18
Провадження № 3/359/3093/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши, за участі особи, яка притягається до відповідальності, та прокурора Шмаля В.В., адміністративні матеріали, що надійшли від Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт серії АВ № 971531, виданий Шаргородським РВ УМВС України в Вінницькій області 01.12.2011 року, -

в с т а н о в и в:

За протоколом про адміністративне правопорушення № 44-03/190/18 від 2 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Бориспіль-аеропорт" Київської митниці ДФС, маючи спеціальне звання інспектор податкової та митної справи ІІІ ранку, відповідно до підпункту "е" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, звільнившись 28.11.2017 р. із зазначеної посади (припинивши діяльність), в порушення вимог частини 2 статті 45 Закону, несвоєчасно, а саме 10.04.2018 р., без поважних на те причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, яку зобовязана була подати до 00:00 год. 01.04.2018 р., тим самим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 пояснила, що умислу на вчинення зазначеного правопорушення вона не мала. Несвоєчасність подання декларації за 2017 рік на сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, шляхом заповнення відповідної форми на веб ресурсі, сталось по поважним причинам. Так, вона має на утриманні двох малолітніх дітей, яким на момент подачі декларації було 4 та 3 роки відповідно. У період з лютого 2018 року по квітень 2018 року діти постійно хворіли, а тому вона весь час займалася їх лікуванням, їздячи до лікарні та проходячи курс лікування за рекомендаціями лікарів. У звязку з чим, вона фізично була позбавлена можливості своєчасно завантажити декларацію. Як тільки стан здоров'я дітей поліпшився та вони повністю вилікувалися, то вона 10.04.2018 р. після заповнення всіх розділів е-декларації, подала декларацію за 2017 рік до НАЗК. Таким чином, приховувати відомості (вказані у декларації) вона наміру не мала. Вважала, що несвоєчасна подача нею декларації сталася з поважних причин, вона не вчиняла жодних умисних дій, спрямованих на вчинення правопорушення, яке їй інкриміновано. На переконання ОСОБА_1, вона допустила порушення закону з необережності. Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 зазначила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме його субєктивна сторона, оскільки 10.04.2018 р. вона подала декларацію особи, яка припиняє діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, яку не мала змоги подати раніше через хворобу дітей, які потребували її постійного догляду. Тому особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просила суд дану справу закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтримав повністю та вказав, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування відповідно до підпункту "е" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", примітки до ст. 172-6 КУпАП, є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, безумовно порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону, оскільки несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції даної статті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суддя приходить до висновку, про необхідність закриття провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Встановлено, що відповідно до наказу в.о. начальника Київської митниці ДФС № 138-о від 19.02.2015 р. "Про переведення" ОСОБА_1 переведено з 19.02.2015 р. на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Бориспіль-аеропорт" Київської митниці ДФС (а.с.36). Також наказом Київської митниці Міндоходів № 469-о від 25.12.2013 р. ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової та митної справи ІІІ рангу".

Відповідно до підпункту "е" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" посадових та службових осіб, зокрема, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи, віднесено до суб'єктів на яких поширюється дія цього Закону.

У відповідності до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Отже, ОСОБА_1, працюючи на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Бориспіль-аеропорт" Київської митниці ДФС, згідно з підпунктом пп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", частиною другою статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП, є суб'єктом декларування та відповідно суб'єктом правопорушення.

Згідно з наказом в.о. начальника Київської митниці ДФС № 801-о від 24.11.2017 р. "Про звільнення ОСОБА_1Д.", відповідно до п. 1 ст. 86 ЗУ "Про державну службу", ОСОБА_1 звільнено із займаної посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Бориспіль-аеропорт" з 28.11.2017 р. за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.41).

Відповідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Так, у підпункті 3 пункту 5 розділу ІІ рішення НАЗК від 10.06.2016 р. № 3 "Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" закріплено, що декларація субєкта декларування, який припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Таким чином, ОСОБА_1 з моменту звільнення була зобовязана наступного року після припинення діяльності подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік. Кінцевою датою подання даної декларації, без порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", у даному випадку, є 23:59 год. 31 березня 2018 року.

Однак, згідно загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщені на сайті Національного агентства, ОСОБА_1 подала декларацію за 2017 рік 10 квітня 2018 р., і такі обставини підтверджуються як матеріалами справи, так і не оспорюються самою ОСОБА_1

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Як зазначалося вище, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, кваліфікуючою ознакою об'єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних причин.

Згідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Натомість ОСОБА_1 послідовно зазначала про наявність поважних причин, якими обґрунтовується несвоєчасне подання нею декларації особи, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, а саме через постійні хвороби її двох малолітніх дітей у період з лютого 2018 року по квітень 2018 року, у звязку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості своєчасно завантажити декларацію, що на думку суду повністю підтверджується матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що діти ОСОБА_1, в період подання декларації за 2017 рік, тривалий час хворіли, що підтверджується копіями довідок за результати проведених консультацій сімейного лікаря в медичному центрі "Злагода" від 05.02.2018 р. та від 21.03.2018 р. (а.с.45). У зв'язку з чим, ОСОБА_1 в цей період, піклуючись за здоров'я своїх маленьких дітей, вживала всіх необхідних заходів щодо їх лікуванням, у відповідності до рекомендації лікарів, постійно перебуваючи поряд з ними, забезпечуючи їм належний догляд та курс лікування. При цьому, судом враховуються, що діти не могли лікуватися самостійно, зважаючи, на їх малолітній вік, а саме 3 та 4 роки.

Також вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Так, вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що остання мала умисел на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Склад правопорушення це наявність обєктивних та субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 р., зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність несвоєчасного подання декларації, передбачала неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

З огляду на вище викладене, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із вищезазначених норм законодавства, завжди характеризується умисною формою вини.

Доводи ОСОБА_1, зазначені нею під час надання пояснень в ході судового розгляду, про відсутність у неї умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.

За встановлених судом обставин, умисел на вчинення вказаного адміністративного правопорушення в ОСОБА_1 відсутній, оскільки своєчасно декларацію перед звільненням не було нею подано, у звязку з тим, що вона не мала фізичної змоги виконати алгоритм всіх необхідних дій для її подачі, через хворобу її малолітніх дітей. Це у свою чергу унеможливлювало внесення до декларації повних відомостей, у звязку з чим вона змогла подати декларацію перед звільненням з незначним запізненням.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 10.04.2018 р., самостійно подала декларацію особи, яка припиняє діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями до Національного агентства з питань запобігання корупції, як тільки в неї з'явилася змога це зробити. Це підтверджується інформацією, оприлюдненої на офіційному сайті: https://portal.nazk.gov.ua. Вказані дії ОСОБА_1 було вчинено до виявлення зазначеного факту уповноваженими органами, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, правопорушення було виявлено 02.10.2018 р.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 приховувати відомості, вказані у декларації за 2017 рік, наміру не мала.

При цьому, матеріали справи не містять даних про наявність корупційного інтересу щодо вчинення ОСОБА_1, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів, спрямованих на уникнення фінансового контролю отриманого доходу 2017 рік, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що остання, подавши декларацію перед звільненням не своєчасно, мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Встановлено, що ОСОБА_1 не змогла подати електронну декларацію в установлені строки по поважним причинам, які не залежали від її волі, а саме через захворювання її маленький дітей, віком 4 та 3 роки. Разом з тим, як тільки одужали її діти, вона, відразу, самостійно подала декларацію особи, яка припиняє діяльність повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Цим самим, ОСОБА_1 вчиняла активні дії, спрямовані на подання декларації, оперативно вжила заходів до усунення порушення закону. Це в свою чергу свідчить про наявність вини особи у формі необережності, що, у даному випадку, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в матеріалах справи не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Таким чином, суддею встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 06.10.2010 року, справа 1-27/2010, з обєктивної сторони корупційне правопорушення характеризується також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким субєкт правопорушення мав керуватися при його вчиненні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу "ніякого покарання без закону", що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що висновки головного спеціаліста відділу контролю за своєчасністю подання декларацій Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2, про вину ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа правоохоронного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїв правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

Оцінюючи матеріали справи, встановлено, що ОСОБА_1 декларація перед звільненням була подана із запізненням по поважним причинам, та в її діях відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю, які полягають в несвоєчасному поданні декларації за 2017 рік, а тому в її діях відсутня як обєктивна, так і суб'єктивна сторона інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, визначеного ч. 1 ст. 172-6 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП слід закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 1 ст. 172-6, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________

Суддя С.М. Вознюк