Провадження № 3/331/248/2018
Єдиний унікальний номер № 331/978/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., за участю прокурора Саганович Н.О., оперуповноваженого Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богуна М.П., розглянувши матеріал, який надійшов від старшого оперуповноваженого Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богуна М.П. про притягнення: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 22 липня 1998 року; із вищою освітою, сімейний стан - одружений, має на утриманні неповнолітню сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, працевлаштованого на посаді головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС України у Запорізькій області, державна реєстрація місця проживання якого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

В провадження Жовтневого районного суду міста Запоріжжя надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне корупційне правопорушення № 15 від 01 лютого 2018 року, ОСОБА_2 порушив вимоги ч. 2 ст. 32 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно з вимогами ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме:

Відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 р., суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові і службові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Відповідно до статті 1, Положення про державну фіскальну службу України (ДФС) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014 (далі - Положення), ДФС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи.

Статтею 2 Положення визначено, що ДФС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 7 Положення передбачено, що ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні орган. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Відповідно до п. 341.1. Податкового кодексу України (далі - ПКУ), служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров'я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов'язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 342.1. ПКУ, посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Пунктом 342.4. ПКУ визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

У п. 342.5. ПКУ визначено, що посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно із п. 343.1., 343.2. ПКУ, посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, порядок присвоєння яких та їх співвідношення з рангами державних службовців визначені постановою Кабінету Міністрів України № 839 від 23.10.2013.

Відповідно до наказу № 74-0 від 09.03.2016 року «Про призначення ОСОБА_2» останнього призначено на посаду головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС у Запорізькій області. Тим самим наказом підтверджено раніше присвоєне спеціальне звання «радник податкової та митної справи III рангу».

Отже ОСОБА_2, відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією.

23.02.2016 року ОСОБА_2, за місцем роботи був ознайомлений із «Попередженням про обмеження спрямовані на запобігання корупційним та пов'язаним з корупцією правопорушенням, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і одержанню неправомірної вигоди або подарунка та поводження з ними, щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання вимог фінансового контролю» встановленими Законом України «Про запобігання корупції», шляхом підписання попередження.

04.08.2016 року, на підставі договору дарування від 04.08.2017 (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області Лейко С.А., зареєстрований в реєстрі під № 793) ОСОБА_2, отримує у власність в якості подарунку від гр. ОСОБА_5 нерухоме майно у вигляді двох кімнатної квартири, загальною площею 41,7 кв. м., розташованої за адресом: АДРЕСА_1. Зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 101.

Вартість зазначеного об'єкту нерухомості визначена звітом про оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 22017 3144), складений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3 виданий ФДМУ від 08.08.2014 р.) та станом на 04.08.2017 р., ринкова (оціночна) вартість квартири, що є предметом договору, становить 163 000 грн.

09.08.2017 року, відповідно до вимог частини 2 статті 52 ЗУ «Про запобігання корупції» ОСОБА_2, шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб - сайті НАЗК подав «повідомлення про суттєві зміни у майновому стані», де у розділі 2. З зазначив інформацію про даний правочин.

Відповідно до частини 2 статті 23 розділу IV - Запобігання корупційним та пов'язаним з корупцією правопорушенням Закону України «Про запобігання корупції» - особи зазначені у пунктах 1, 2 статті 3 Закону, можуть приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, якщо вартість таких подарунків не перевищує одну мінімальну заробітну плату, встановлену на день прийняття подарунку, одноразово (тобто - 3200 грн.) а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки (тобто 1684 х 2 складає 3 368 грн).

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 23 Закону, встановлено, що зазначені вище обмеження щодо вартості подарунків не поширюються на подарунки, які даруються близькими особами або одержуються як загальнодоступні знижки на товари, послуги, загальнодоступні виграші, призи, премії, бонуси.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що подарунок - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

В цієї ж статті Закону, визначено поняття «близькі особи» - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону (крім, осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

В ході опитування ОСОБА_2, встановлено, що він мешкає разом зі своєю родиною: дружиною - ОСОБА_7 та неповнолітнім сином - ОСОБА_3. Що свідчить, про те, що з дарувальником ОСОБА_5, останній не пов'язаний спільним побутом і не мають спільних прав та обов'язків.

Також, згідно пояснень ОСОБА_2 встановлено, що з ОСОБА_5, на протязі 15 років він підтримує дружні стосунки, тобто данні особи не є близькими особами (відповідно визначення ЗУ «Про запобігання корупції»).

Однак, ОСОБА_2, повідомив, що під час однієї із зустріч з ОСОБА_5, останні вирішили безоплатно обмінятися квартирами, що перебувають у особистій власності один одного. Метою даних правочинів, а саме оформлення саме договорів дарування було рішення - зареєструвати дані квартири у особистій власності.

04.08.2017 року, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, ОСОБА_2, передав безоплатно у власність свою квартиру, розташовану за адресом: АДРЕСА_2 ОСОБА_5

В той же день, ОСОБА_5, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 04.08.2017 року передала ОСОБА_2, квартиру розташовану за адресом: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_2 займаючи посаду старшого державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС у Запорізькій області, будучі відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону, порушив вимоги ст. 23 Закону - обмеження, щодо одержання подарунків особами уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, а саме порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків, особами уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Місцем вчинення правопорушення є місце вчинення правочину - офіс приватного нотаріусу Лейко С.А., розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Датою вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією є дата отримання подарунку, тобто 04.08.2017 року.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідно до ст. 251, 252 КУпАП є 31.01.2018, оскільки саме в цей день посадовою особою органу Національної поліції, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» є спеціально уповноваженим суб'єктом у сфері запобігання корупції, а згідно ст. 255 КУпАП, уповноважена на складання протоколів про правопорушення передбачені ст. 172-4 - 172-9 КУпАП, було дано оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, ОСОБА_2 свою провину у вчинені адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав та надав суду клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому вказано, що: вказаний протокол складено безпідставно, без наявності відповідних доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 КУпАП та підлягає закриттю з наступних підстав:

ОСОБА_2 більш 15-ти років знайомий з ОСОБА_5. Ми, наші матері є близькими особами у розумінні дружніх міжсімейних стосунків. Під час однієї сімейної вечері, ми з ОСОБА_5 вирішили обмінятися квартирами. Передати один одному квартири вирішили за договорами дарування для збереження майна у особистій приватній власності (стаття 57 Сімейного кодексу України).

Так, 04 серпня 2017 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування №792, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність свою квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5.

Водночас, 04 серпня 2017 року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування №793, передала ОСОБА_2 безоплатно у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

По суті відбулася обоюдна безоплатна передача квартир у власність кожної із сторін (обмін).

Правочини були вчинені без будь-яких протиправних намірів. Відповідно до вимог діючого законодавства, ОСОБА_2, 09.08.2017 року, шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті НАЗК, направив «повідомлення про суттєві зміни у майновому стані», де зазначив інформацію про даний правочин у розділах 2 та 3.

Щодо обставин нібито вчинення ОСОБА_2 правопорушення що має ознаки корупції (пов'язане з корупцією), відповідно до ч. 1 ст. 172-5 КУпАП - порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків, ОСОБА_2 зазначає, що таке порушення, мало би місце у разі одержання подарунку у зв'язку з здійсненням ним функцій держави, тобто обумовлювалось його службовим становищем, посадою, яку ОСОБА_2 обіймає. Пов'язаними із виконанням службових обов'язків є подарунки, що надаються як подяка за раніше вчинені службовцем дії (бездіяльності) або прийняття рішень на користь дарувальника чи третіх осіб. Таким чином, для наявності правопорушення має бути встановлений зв'язок між виконанням функції держави та одержанням подарунка.

Зазначені правочини ніяк не пов'язані з службовою діяльністю ОСОБА_2 Під час складання зазначених вище правочинів, він не здійснював діяльності пов'язаної із виконанням функцій держави. Данні правочини взагалі ніяк не пов'язані із здійсненням ним професійної діяльності, його службових обов'язків та не яким чином не обумовлюються службовим статусом ОСОБА_2

ОСОБА_5 не є підпорядкованою ОСОБА_2 особою та ніяк не залежить від прийнятих ним як державним службовцем рішень. Особисті міжсімейні дружні відносини з ОСОБА_5 ніяким чином не залежать від виконання ОСОБА_2 службової діяльності, ніяких рішень на користь ОСОБА_5 він не приймав. Відносини з ОСОБА_5 ніколи не виходили за межі особистих дружніх стосунків.

Посада ОСОБА_2 - головний державний інспектор відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації не передбачає контактів (відносин) з юридичними особами та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (перевірки платників податків, супроводження справ у суді, спілкування з платниками податків, тощо) та прийняття рішень щодо їх діяльності.

Під час складання та підписання договорів у нотаріуса, ОСОБА_2 з ОСОБА_5 виступали як звичайні люди - фізичні особи відповідно до ст. 24 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вчинених правочинів відбулася безоплатна передача нерухомості у особисту приватну власність кожної з сторін.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутні ознаки правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-5 КУпАП.

Додатково ОСОБА_2 пояснив суду, що в протоколі про адміністративне правопорушення який було складено відносно нього є посилання на п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року.

Посадові особи, які вказані в п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року, а саме: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Посада, яку займає ОСОБА_2, на його думку, не відноситься до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року, а відноситься до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону.

При розгляді справи прокурор заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження по справі, зазначила при цьому, що дане клопотання є безпідставним, та таким, що дозволяє ОСОБА_2 уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. Прокурор просила визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначити йому стягнення в межах санкції зазначеної статті у вигляді штрафу з конфіскацією подарунку у вигляді квартири.

Присутній при розгляді справи оперуповноважений Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богуна М.П. пояснив суду, що відповідно до повідомлення Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 17520/39/04-2017 від 12.12.2017 року, ним здійснювався збір доказів зазначених в частині 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо можливого порушення Закону України « Про запобігання корупції» відносно головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС України у Запорізькій області ОСОБА_2, з метою підтвердження або спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Богун М.П. додатково пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 було допущено технічні помилки. Так, у вищевказаному протоколі (а.с. № 7) датою вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією зазначено виправлену дату: 04.08.2018 року. Богун М.П. в судовому засіданні просив суд вважати вірною дату: 04.08. 2017 року. Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення № 15 від 01 лютого 2018 року (а.с. № 2) невірно вказані паспортні дані ОСОБА_2, а саме: паспорт громадянки України НОМЕР_4 від 03.05.2007 року, Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області. Богун М.П. просив суд визнати вірними та в судовому засіданні встановлено наступні вірні паспортні дані ОСОБА_2: паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 22 липня 1998 року.

Суду надані письмові пояснення свідка ОСОБА_5, в яких вказано, що: ОСОБА_5 підтримє особисті дружні міжсімейні стосунки з ОСОБА_2 приблизно з 2001 року. Під час однієї з сімейної зустрічі, вона з ОСОБА_2 вирішили безоплатно обмінятися квартирами.

Так 04 серпня 2017 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 безоплатно у власність свою квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Одразу після здійснення зазначеного вище правочину, 04.08.2017 року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, передала ОСОБА_2 безоплатно у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином відбувся безоплатний обмін квартир. Передати один одному квартири вирішили за договорами дарування для збереження майна у особистій приватній власності.

Дані правочини ніяк не пов'язані ні з професійною діяльністю ОСОБА_5, ні зі службовою діяльністю ОСОБА_2. Вони виступали як звичайні громадяни. В письмових поясненнях ОСОБА_5 зазначає, що вона ніколи не перетиналася з ОСОБА_2 по професійній діяльності. ОСОБА_2 ніколи не виконував на користь ОСОБА_5 або за її просьбою для інших осіб будь-яких рішень які якимось чином пов'язані з його діяльністю. Їх відносини ніколи не виходили за межі особистих дружніх стосунків.

Суд, вислухав пояснення ОСОБА_2 при розгляді справи, оперуповноваженого Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богуна М.П., думку прокурора, дослідивши письмові пояснення ОСОБА_5, матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав:

Вимогами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особам, зазначеним у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за вказаною статтею настає за умови порушення встановлених Законом обмежень щодо одержання подарунків, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особою. Відповідно до примітки до ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Антикорупційним законодавством також установлено виняток з такого правила можливість приймати дарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, крім визначених випадків, якщо вартість таких подарунків не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, установлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки. Проте, передбачене обмеження щодо вартості подарунків не поширюється на подарунки, які даруються близькими особами або одержуються як загальнодоступні знижки на товари, послуги, загальнодоступні виграші, призи, премії, бонуси.

Встановлено, що ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС України у Запорізькій області, перебуває з 10 березня 2016 року.

04.08.2017 року ОСОБА_2 отримав подарунок у негрошовій формі від ОСОБА_5, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 41,7 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, про що було укладено договір дарування від 04.08.2017 року, затвердженого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області Лейко С.А., зареєстрований в реєстрі за № 793.

Дарунок за договором сторони оцінили у суму 163 400 грн. 00 коп. (сто шістдесят три тисячі чотириста) гривень.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

ОСОБА_2 з 10 березня 2016 року обіймає посаду головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС України у Запорізькій області та, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являється суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

04 серпня 2017 року ОСОБА_2 від ОСОБА_5, який перебуває з їх сім'єю у давніх тісних дружніх стосунках, за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лейко С.А., прийняв у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Дарунок за договором сторони оцінили у суму 163 400,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за корупційне діяння настає за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.

Виходячи із диспозиції вищевказаної норми, з об'єктивної сторони правопорушення становлять діяння у вигляді одержання у власність речей або майнових прав з порушенням вимог вищезазначеного Закону. Зокрема, таке порушення, матиме місце у разі одержання подарунку в зв'язку з виконанням особою функцій держави або органів місцевого самоврядування, тобто обумовлюється службовим становищем одержувача, посадою, яку він обіймає. Пов'язаними із виконанням службових обов'язків є подарунки, що надаються як подяка за раніше вчинені службовцем дії (бездіяльність) або прийняті ним рішення на користь дарувальника або третіх осіб; або даруються в очікуванні заздалегідь необіцяного вчинення публічним службовцем дій (бездіяльності) або прийняття ним рішень на користь дарувальника чи третіх осіб. Таким чином, для наявності корупційного правопорушення має бути встановлений зв'язок між виконанням особою функцій держави або органів місцевого самоврядування та одержанням подарунка. Якщо такий зв'язок у конкретному випадку не встановлено, відповідальність за ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення виключається.

Згідно роз'яснення МЮУ Департамента антикорупційного законодавства та законодавства про правосуддя від 28.07.2011 року щодо одержання подарунків особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування питання неправомірності подарунків має бути доведений причинно - наслідковий зв'язок отримання публічним службовцем у власних інтересах подарунків.

На думку суду, старший оперуповноважений Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богун М.П. у складеному протоколі стосовно ОСОБА_2 не довів факт, що:

- ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 як публічному службовцю, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з метою вирішення питань у власних інтересах;

- що ОСОБА_5, є зацікавленою в певних офіційних діях установи, в якій працює ОСОБА_2;

- що ОСОБА_5 веде бізнес або розраховує на ведення бізнесу з цією установою; - що ОСОБА_5 здійснює певні види діяльності, що регулюються відповідною

установою;

- що ОСОБА_5 є особою, на інтереси якої може вплинути виконання чи невиконання службовцем ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків та інше.

Суди мають з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, Кодексу України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звертаючи особливу увагу на з'ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі. Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Суд, з огляду на вищевикладене, вислухав пояснення ОСОБА_2, думку прокурора, дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, находить, що старший оперуповноважений Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Богун М.П., складаючи даний протокол не здобув доказів, що ОСОБА_2 отримав подарунок від ОСОБА_5 у зв'язку із здійсненням ОСОБА_2 діяльності, пов'язаної із виконанням функцій органів місцевого самоврядування, тобто відсутній наслідковий зв'язок між виконанням ним функцій органів місцевого самоврядування та одержанням подарунка, дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 9, 10, 11, 33, 172-5, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд - п о с т а н о в и в: Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Є.В. Стратій