Справа № 439/1199/17 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 33/783/1296/17 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року суддя Апеляційного суду Львівської області Маліновська-Микич О.В. з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бродівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року,

встановив:

постановою Бродівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 320.00 грн.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 17 вересня 2017 року о 16 год. 45 хв. в м. Броди по вул. Юридика, керував транспортним засобом ВАЗ 2104 н.з. ВС 9470 АС в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується медичним оглядом на стан сп'яніння № 371 від 17 вересня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржив дану постанову, просить скасувати її та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що дана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, так як при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння вимоги, передбачені в Наказі МВС та МОЗ України "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" № 1452/735 від 09 листопада 2015 року дотримані не були. Також, апелянт вважає, що відеозапис знятий інспектором поліції із застосуванням спец приладів, а саме нагрудної камери, долучений до матеріалів справи ведеться з цивільного транспортного засобу, без вказівки на геолокацію та дату. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б вказували на те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1.

Вивчивши матеріали справи №439/1199/17, заслухавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, зобов`язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 031175 від 17 вересня 2017 року (а.с.4), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 вересня 2017 року, з якого випливає, що ОСОБА_1 17 вересня 2017 року о 17.40 год. перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с.12), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 року (а.с.7-8), рапортом поліцейського СРПП №2 Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 17 вересня 2017 року (а.с.13), відеозаписом від 17 вересня 2017 року (а.с.14).

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню спростовуються наявними матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_2 вказав, що лікар, який надав висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 вересня 2017 року, не відібрав зразки біологічного середовища та не провів жодного дослідження на стан алкогольного сп'яніння.

Натомість методика, згідно якої проводився медичний огляд ОСОБА_1 передбачена спільним наказом Міністра внутрішніх справ України і Міністра охорони здоров'я України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та не містить обов'язку проведення лабораторного дослідження такого біологічного середовища, як слина, сеча чи змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Більше того, посилання апелянта про те, що він не перебував за кермом автомобіля та не здійснював руху вищезазначеним транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, докази здобуті працівниками поліції згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею місцевого суду не було допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, а отже підстав для скасування або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Бродівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду О.В. Маліновська-Микич

Львівської області