АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
Провадження: 33/790/104/18 Головуючий І інстанції -
Категорія: ст. 124, 122-4 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 04.10.2017 року складені протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 124, 122-4 КУпАП.

Згідно протоколу серії БР № 120505, 30.09.2017 року о 04-30 год. в м. Харкові по пр. Московському, 197/2 водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, перед початком руху не впевнився в безпеці маневру чим допустив наїзд на перешкоду, а саме АЗС «пістолет» від чого було завдано матеріальну шкоду та автомобіль механічно пошкоджено.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 10.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії БР № 120506, 30.09.2017 року о 04-30 год. в м. Харкові по пр. Московському, 197/2 водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, став учасником ДТП, після чого з невідомих причин залишив місце події.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 124. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн., стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 320 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначив наступне.

В порушення вимог ст. 268 КУпАП районний суд розглянув справу без його повідомлення, чим позбавлено можливості бути присутнім про розгляді адміністративного матеріалу та надавати свої пояснення та заперечення.

Протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушеннями в супереч вимог ст.ст. 256, 283 КУпАП фактичні події викладено неповно, не перелічено ознаки об'єктивної сторони правопорушення, не наведено доказів винуватості та не надано оцінку доказам, наявним в матеріалах справи.

Просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року та закрити адміністративне провадження на підставі ст. 38 КУпАП.

ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП (а.с. 36-38).

В ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлені строки перегляду постанови суду першої інстанції відповідно до яких, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Виходячи з положень ст. 294 КУпАП, щодо строків перегляду постанови, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за наявними матеріалами справи за відсутністю належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України передбачена відповідальність встановлена ст. 124 КУпАП.

За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України передбачена відповідальність встановлена ст. 124 КУпАП.

Пункт 2.10 ПДР України, зобов'язує водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди :

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров'я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України передбачена відповідальність встановлена ст. 122-4 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, крім протоколів, підтверджується:

- схемою місця ДТП, з якої вбачається, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, перед початком руху не впевнився в безпеці маневру чим допустив наїзд на перешкоду, а саме АЗС «пістолет». Також, в схемі місця ДТП зазначено пошкодження паливно- раздовольної колонки, а саме пошкоджено муфту та клапан (а.с. 2);

- поясненнями ОСОБА_3 в яких він зазначив, що 30.09.2017 року він приїхав на АЗС «WOG», після заправки автомобіля сів за кермо, не виявив перешкод почав рух. Після чого почув хлопок, зупинившись, вийшов з автомобіля та побачив, що порвалась роздавальна муфта. Адміністратор АЗС запропонував викликати екіпаж поліції. Кабаченко Д.Р запропонував вирішити питання на місці. Надав водійське посвідчення для виготовлення копії після чого забрав водійське посвідчення та покинув територію АЗС за згодою працівника АЗС (а.с. 4);

- поясненнями гр. ОСОБА_5 який вказав, що 30.09.2017 року приблизно о 04-30 год. знаходився на своєму робочому місці на АЗС «WOG». В цей час до колонки № 5 під'їхав автомобіль НОМЕР_1. Водій ОСОБА_3 зайшовши до приміщення АЗС та повідомив, що в послуг оператора не потребує та самостійно заправить свій автомобіль. Після заправки ОСОБА_3 забув вийняти пістолет почав рух, в наслідок чого пошкодив колонку, а саме: муфту розливу та клапан розливу чим заподіяв матеріальну шкоду в розмірі 2034 грн. ОСОБА_3 повідомив, що 02.10.2017 року відшкодує матеріальну шкоду, але так і не з'явився.

Зазначені обставини також підтвердив свідок гр. ОСОБА_6 (а.с. 4-5);

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП за змістом якого орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція), Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_3 своїм правом скористався, надав пояснення, не вказав заперечень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколів, про невідповідність внесених відомостей до протоколу та схеми місця ДТП не заявляв.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони працівників поліції, свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_3 суду не надав.

Поліцейським протоколи про адміністративні правопорушення БР №№ 120505, 120506 від 04.10.2017 відносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, VІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимокам ст. 283 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду спростовуються матеріалами справи.

Судовий виклик про необхідність з'явитись в судове засідання призначене на 14.12.2017 року ОСОБА_3 отримав 07.12.2017 року, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не подавав (а.с. 26).

Районний суд обґрунтовано застосував норми ст. 268 КУпАП, щодо необов'язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вимога апеляційної скарги про закриття провадження у зв'язку із закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП є помилковими.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення про адміністративні правопорушення, яке відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Днем вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень згідно протоколів є 30.09.2017 року, на час винесення постанови Московським районним судом м. Харкова строки встановлені ч. 2 ст. 38 КУпАП не збігли, тому відсутні підстави для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доказів при апеляційному перегляді постанови суду, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_3 події та складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП не встановлено.

Застосування Московським районним судом м. Харкові відносно ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.

Враховуючи наведене відсутні підстави для зміни або скасування постанови Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко