Справа № 473/3278/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

"04" жовтня 2018 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Дробинський О.Е.,

з участю секретаря Данилевич Т.О.,

прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_1,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює електромонтером філії ПАТ «Миколаївобленерго» Вознесенського району, депутата Вознесенської міської ради Миколаївської області 7-го скликання, мешкає за місцем реєстрації за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Гетьманська, будинок №37; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

за ч.1 ст.1726 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1726 КУпАП.

Відповідно до тексту протоколу №179 від 31 серпня 2018 року, рішенням І сесії Вознесенської міської ради ради 7-го скликання №1 від 19 листопада 2015 року «Про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів Вознесенської міської ради VII скликання», визначено повноваження депутата цієї ради ОСОБА_2

Будучи, згідно пп. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, ОСОБА_2, в порушення вимог п.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування /далі Декларація/ за 2017 рік, а саме 27 квітня 2018 року замість встановленого строку подання щорічно до 01 квітня, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст.1726 КУпАП, тобто несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що подав щорічну декларацію несвоєчасно, осквільки у нього не працював електронний ключ для подачі електронної декларації .

Прокурор в судовому засіданні вважав, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, є доведеною, у звязку з чим просив визнати його винним у скоєнні вказаного правопорушення та призначити стягнення згідно санкції вказаної статті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та думку прокурора, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.252 КУпАП визначено, що орган /посадова особа/ приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами.

Рішенням І сесії Вознесенської міської ради ради 7-го скликання №1 від 19 листопада 2015 року «Про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів Вознесенської міської ради VII скликання» визначено повноваження депутата цієї ради ОСОБА_2 /а.с. 12-18/.

Відповідно до пп.«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 відноситься до осіб, на яких поширюється дія вказаного Закону, а також, у відповідності із ст.1 даного Закону, є субєктом декларування, тобто особою, яка зобовязана подавати декларацію відповідно до цього ж Закону.

Так, згідно з п.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.3 цього ж Закону /підпункт «б» - народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови/, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

За результатами огляду веб-сайту Реєстру, встановлено, що Декларацію ОСОБА_2 за 2017 рік опубліковано 27 квітня 2018 року о 21 годині 12 хвилин /а.с. 9/.

Відповідно до копії листа ДП «Українські спеціальні системи» від 27 квітня 2018 року /а.с. 23/, некоректна робота Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування мала місце 02 січня 2018 року /з 09 години 00 хвилин до 09 години 50 хвилин/ та 15 березня 2018 року /з12 години 00 хвилин до 12 години 40 хвилин/.

Як вбачається з матеріалів даної справи, протокол про адміністративне правопорушення №179 від 31 серпня 2018 року відносно ОСОБА_2 складений старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_3, без погодження із НАЗК /а.с. 2-7/.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції», НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п.8 ч.1 ст.11 зазначеного Закону, до повноважень НАЗК належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобовязані перевіряти факт подання субєктами декларування, які в них працюють /працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах/, відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

На підставі рішення НАЗК від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство, до повноважень якого згідно з п.8 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання корупції» належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Рішенням НАЗК «Про затвердження Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» №56 від 10 лютого 2017 року визначається механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Контроль щодо декларацій НАЗК здійснює відповідно до п.5 розділу І зазначеного Рішення через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.4 /Розділ ІІ/ зазначеного Рішення, у випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону «Про запобігання корупції», Національне агентство письмово повідомляє про це субєкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського обєднання, іншого непідприємницького товариства, в якому працює /здійснює діяльність/ субєкт декларування, та спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Згідно з ч.2 ст.50 Закону України «Про запобігання корупції», у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей, Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний субєкт декларування, та спеціально уповноважені субєкти у сфері протидії корупції.

Крім того, згідно з п. 12, 12-1, ч.1 ст. 12 Закону «Про запобігання корупції», Національне агентство наділено правом ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або повязаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких порушень, а також складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на наведене, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених субєктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Вказану позицію відображено в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року /справа № 814/886/18/.

Вищезазначене рішення НАЗК № 56 визначає певні дії, які вчиняє НАЗК, у разі неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Законом України «Про запобігання корупції» передбачено зобовязання субєкта декларування подавати декларації /ст.45 Закону/ та повідомлення про суттєву зміну у майновому стані /ч.2 ст.52 Закону/.

З аналізу вищенаведених нормативних актів вбачається, що НАЗК є також єдиним субєктом, що наділений правом перевірки подання субєктами декларування і повідомлень щодо змін у майновому стані.

Відповідно до Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України №81 від 07 листопада 2015 року, /Розділ IV/, Департамент захисту економіки Національної поліції України уповноважений складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку.

Однак, зазначеним Положенням та іншими нормативними актами України Департамент захисту економіки Національної поліції України не наділений повноваженнями щодо проведення перевірок направлених на виявлення фактів порушення антикорупційного законодавства.

Отже, Департамент захисту економіки Національної поліції України до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і змін у майновому стані субєктів декларування, не відноситься.

Проте, матеріали даної адміністративної справи не містять даних про повідомлення НАЗК щодо виявлення фактів, які мають ознаки правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_2В

За вказаних обставин, Управлінням захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України не дотримано встановленого Законом №1700-VII порядку виявлення та проведення відповідної перевірки, фіксування факту правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_2 від 31 серпня 2018 року.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23 рп/2010 тлумачення положень ч.1 ст.141 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведене зворотнє.

КУпАП не регламентовано порядок визнання доказів недопустимими у справах про адміністративні правопорушення, разом з тим, відповідно до ч.2 ст.89 КПК України, який за своєю правовою природою є найбільш наближеним до провадження у справі про адміністративні правопорушення, чітко визначено, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Беручи до уваги наведене вище, протокол про адміністративне правопорушеня відносно ОСОБА_2, який складено не уповноваженою особою, є недопустимим доказом у справі.

Враховуючи викладене, суд не може перевірити факт наявності чи відсутності у діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.1726 КУпАП.

Таким чином, у звязку з істотним порушенням вимог закону, допущених при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст.1726, ст.247, ст.ст. 283-284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.1726 КУпАП, закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, особою, яка притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 /десяти/ днів з дня винесення постанови.

Суддя О. Е. Дробинський