Справа № 203/23/18
Провадження № 3/0203/108/2018
П О С Т А Н О В А

іменем України

22.01.2018 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Смольняков О.О., розглянувши матеріали, що надійшли від провідного спеціаліста відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в.о. обовязки директора «Дніпропетровського коледж технологій та дизайну», проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ст. 212-3 ч.2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 22 вересня 2017, 28 листопада 2017 року ОСОБА_2О звернувся особисто до Регіонального представництва з заявами щодо порушення його права на отримання інформації з боку посадових осіб Дніпровського державного коледжу технологій та дизайну. За фактом звернень Заявника в Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було відкрито провадження та розпочато перевірку. За результатом проведеної перевірки, Регіональним представництвом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Дніпропетровській області встановлено, що 21 липня 2017 року за вх. № 237, Заявник звернувся до ДВНЗ «Дніпровський коледж технологій та дизайну» з інформаційним запитом про надання інформації: про освітній рівень працівників коледжу, що працюють на посадах вихователів та копії дипломів про здобуття зазначеними працівниками відповідної освіти, передбаченою даною посадою. 28 липня 2017 року Заявник особисто прибув до ДВНЗ «Дніпровський коледж технологій та дизайну» з метою отримання відповіді на вищезазначений запит. Однак, як стверджує заявник, відповідь на його інформаційний запит від 21 липня 2017 року вх. № 237 йому надана не була. Проведеною перевіркою було встановлено, що Заявнику було надано відповідь за вих. № 237 від 27.07.2017 р., від отримання якої він відмовився (що підтверджується особистим підписом та коментарем Заявника на копії відповіді, що залишилась в учбовому закладі), оскільки підготованій відповіді запитувана інформація надана не була. Однак, відповідь, надана ДВНЗ «Дніпровський коледж технологій та дизайну», за підписом в.о. директора ОСОБА_1, не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (пункт 1 та 6 частини першої статті 3 Закону).

Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

Так, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів (пункт 2 частини першої статті 13 Закону).

Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону).

Таким чином, в розумінні Закону ДВНЗ «Дніпропетровський коледж технологій та дизайну» може бути розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а також інформації, що становить суспільний інтерес.

Частиною пятою статті 6 Закону передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Крім того, 14.10.2014 р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014-2017 роки». В Стратегії вказується про те, що ефективний доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, інші субєкти, є важливою передумовою для запобігання корупції, виявлення та припинення корупційних діянь. Особливе значення має інформація, яка становить суспільний інтерес, а саме -відомості про використання бюджетних коштів, розпорядження державним або комунальним майном, особисті доходи, майно, видатки та зобовязання фінансового характеру публічних службовців. Доступ до інформації є необхідним інструментом для проведення журналістських розслідувань, стимулювання громадянської активності в антикорупційній сфері (підрозділ «доступ до інформації» Розділу 3. «Запобігання корупції»). Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. При цьому, статтею 22 Закону визначено вичерпний перелік підстав для відмови у надання інформації. Зокрема, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.ДВНЗ «Дніпропетровський коледж технологій та дизайну» наявність запитуваної інформації не заперечувалась, але запитувана інформація була безпідставно віднесене до інформації з обмеженим доступом (конфіденційної інформації). Законом визначено види інформації з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до інформації.Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (частина перта статті 6 Закону). При цьому, відповідність одному із зазначених пунктів не означає автоматичне віднесення інформації до конфіденційної. Закон передбачає, що така інформація може бути віднесена до конфіденційної, але лише при дотриманні вимог щодо застосування трискладового тесту, передбаченого частиною другою статті 6 Закону.Відтак, обмежуючи доступ до запитуваної інформації, необхідно застосовувати частину другу статті 6 Закону, яка чітко вказує, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог (трискладовий тест):1)виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;2)розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.Такий обґрунтований висновок має надаватись розпорядником інформації в листі, яким він відмовляє у наданні запитуваної інформації з мотивів обмеження доступу до неї. Інших підстав для обмеження доступу до інформації Закон не передбачає.

Якщо інформація належить до інформації з обмеженим доступом до неї, розпорядник має перевірити дотримання сукупності вимог, передбачених частиною другою статті 6 Закону (застосувати трискладовий тест). Так, у відповіді розпорядник має вказати, для захисту якого інтересу доступ до інформації обмежується. Якщо такий інтерес наявний, далі розпорядник має вказати, в чому полягає істотність шкоди, що може бути завдана розголошенням цієї інформації, і чому суспільний інтерес в її отриманні не переважає шкоду від її оприлюднення. Відсутність відповіді хоча б на одне із вказаних питань означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає.

Водночас, з відповіді на інформаційний запит ОСОБА_2 наданою директором ДВНЗ «Дніпропетровський коледж технологій та дизайну» вбачається, що трискладового тесту, визначеного частиною другою статті 6 Закону, проведено не було. Також частиною сьомою статті 6 Закону наголошується на тому, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Це означає, що у разі, якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, надається його копія, з якої вилучено таку інформацію, наприклад, шляхом ретушування. Таким чином, Заявнику було безпідставно відмовлено в наданні запитуваної інформації, за що, відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону, винні особи мають нести відповідальність, яка передбачена частиною другою статті 212-3 КУпАП (неправомірна відмова в наданні інформації).

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Оскільки, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи щодо неї, до суду не з'явилася, приходжу до висновку про можливість розгляду справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 26.12.2017 року, який складено правомочною посадовою особою в установленому законом порядку, листом Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області №45/14437 від 04.08.2017 року щодо результатів розгляду заяви, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується , скаргою ОСОБА_2, ксерокопією інформаційного запиту вх..№237 від 21.07.2017 року, заявою ОСОБА_2 від 22.09.2017 року, листом-запитом Регіонального представництва Уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області №1054 від 25.10.2017 року, відповіддю ВНЗ «Дніпропетровський коледж технологій та дизайну» за вих. №399/01-04 від 27.07.2017 року, документи, що підтверджують відправлення листа від 27.07.2017 року за вих.№399/01-04, поясненнями ОСОБА_1, відповідно до яких ОСОБА_1 дійсно вчинила зазначене правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення,передбаченого ст. 212-3 ч.2 КУпАП.

Разом із цим вважаю, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення було скоєне в липні 2017 року, відповідь заявнику ОСОБА_2 надана 27.07.2017 року, тоді як протокол відносно ОСОБА_1 було складено 26 грудня 2017 року та справа направлена до суду 03 січня 2018 року. Таким чином, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП трьох місячний строк притягнення до адміністративної відповідальності з дня вчинення адміністративного правопорушення на момент надходження справи до суду та її розгляду минув, в зв'язку з чим у відповідності до ст.247 п.7 КУпАП накладення на винну особу адміністративного стягнення не можливе, а провадження по даній справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 38, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, визнати винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 212-3 ч.2 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, за ст. 212-3 ч.2 КУпАП закрити у зв'язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга,на постанову подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О.Смольняков