Справа № 346/3524/18
Провадження № 33/4808/80/18
Категорія ч. 3 ст. 41 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участі захисника ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року, якою провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, гр. України, підприємця,

за ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП закрито, направлено матеріали керівнику Коломийської місцевої прокуратури для вирішення для вирішення питання про реєстрацію відомостей в ЄРДР і організації розслідування, проведення розслідування,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді суду першої інстанції встановлено, що згідно з протоколами про адміністративні правопорушення ОСОБА_3, будучи підприємцем, допустила порушення вимог трудового законодавства, які встановлені при інспекційному відвідуванні її 12 червня 2018 року.

Так, згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України - працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413.

Повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 надала наказ на прийняття на роботу № 11 від 08 лютого 2018 року ОСОБА_4 з 09 лютого 2018 року.

Однак, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 05 лютого 2018 року, які були передані в управління держпраці в Івано-Франківській області, а саме, протокол допиту свідка, встановлено, що ОСОБА_4 з початку січня 2018 року проходив стажування на посаді бармен-офіціант в Гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться АДРЕСА_1 Співбесіду проводила з ОСОБА_4 власниця бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_3 Остання підтвердила, що ОСОБА_4 стажувався в неї з початку січня 2018 року.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 допустила ОСОБА_4 з 01 січня 2018 року до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомила центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушила вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

Наказом № 11 від 08 лютого 2018 року ОСОБА_3 прийняла на роботу ОСОБА_5 з 09 лютого 2018 року на посаду офіціанта. Проте, в протоколі допиту свідка зазначено, що ОСОБА_5 працювала в гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з весни 2017 року.

ОСОБА_6 з початку січня 2018 року проходив стажування протягом січня 20189 року у гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2». ФОП ОСОБА_3 наказ на призначення на роботу ОСОБА_6 не видавала.

ОСОБА_7 працювала на посаді адміністратора в гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з початку жовтня 2015 року. Однак, ФОП ОСОБА_3 прийняла її на роботу з 25 липня 2016 року (наказ № 1 від 23 липня 2016 року).

ОСОБА_8 у грудні 2016 року працював у гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2». ФОП ОСОБА_3 наказ на призначення на роботу ОСОБА_8 не видавала.

Наказом № 3 від 14 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_3 прийняла на посаду кухаря ОСОБА_9 з 18 квітня 2017 року. Проте, в протоколі допиту свідка зазначено, що ОСОБА_9 працювала в гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з січня 2017 року.

ОСОБА_10 працювала близько одного року у гриль-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» (з березня 2017 року по березень 2018 року). ФОП ОСОБА_3 наказ на призначення на роботу ОСОБА_10 не видавала.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 допустила до роботи 7 (сім) працівників без укладення трудового договору та не повідомила центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 , 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України - виплата заробітної плати проводиться регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) не рідше двох разів на місць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Однак, заробітну плату своїм працівникам підприємець ОСОБА_3 виплачувала один раз на місяць по час перевірки. Відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Зокрема, ОСОБА_5 було прийнято на роботу в ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_2» з 09 лютого 2018 року (наказ № 11) та звільнено з 26 березня 2018 року (наказ № 12). При звільненні їй належала грошова компенсація за три дні невикористаної щорічної відпустки. Однак, компенсація за невикористану відпустку ФОП ОСОБА_3 їй не нараховувала та не виплатила по час проведення перевірки. Аналогічно ОСОБА_4 при звільненні належала грошова компенсація за три дні невикористаної відпустки, яка також не нарахована та не виплачена ФОП ОСОБА_3 по даний час (12 червня 2018року).

При прийнятті рішення про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення і направлення матеріалів керівнику Коломийської місцевої прокуратури для вирішення для вирішення питання про реєстрацію відомостей в ЄРДР і організації розслідування, суддя суду першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, враховуючи чисельність вищевказаних фактів порушення трудового законодавства, їх системний характер та тривалість, негативні наслідки для громадян у сфері трудових відносин, соціального та пенсійного забезпечення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент початку розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Мотивує свої вимоги тим, що у суді знаходились дві справи, одна за ч. 3 ст. 41 КУпАП, інша за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Ознайомившись з матеріалами справ він подав 24 вересня 2018 року клопотання про закриття двох справ на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Посилається на те, що 13 вересня 2018 року строк накладення стягнення, який встановлений ст. 38 КУпАП, закінчився. Зазначає, що підставою притягнення особи до відповідальності стали протоколи допиту свідків в кримінальному провадженні № 0000112, внесеному в ЄРДР 05 лютого 2018 року, де ОСОБА_3 була потерпілою. Проте, ці докази отримані з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а саме ст. 222 КПК України, оскільки інспектор праці не був учасником кримінального провадження, письмового дозволу прокурора слідчому на надання третім особам протоколів допиту свідків немає. Вказує, що жоден з свідків не був безпосередньо допитаний інспектором праці. У зв'язку з цим, він подавав клопотання свідків, проте їх не вирішено судом. Зазначає, що судовий розгляд проведено з його участю з грубим порушенням законодавства, в постанові не зазначено, що він приймав участь у справі, постанова про об'єднання справ не була проголошена, справа взагалі не розглядалась по суті. Наголошує на грубому порушенні права на захист. Вказує, що в справі відсутнє належне повідомлення ОСОБА_3 про час розгляду справи. Звертає увагу, що в ЄДРСР постанови оприлюднено тільки 03 жовтня 2018 року. Обставини, зазначені у постанові, ОСОБА_3 та ним не визнаються, не відповідають дійсності, є безпідставними та необґрунтовані тими доказами, які є в матеріалах справи.

Захисник ОСОБА_2 подав доповнення до апеляційної скарги, де просить постанову судді скасувати як незаконну, зарити провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що необхідно врахувати як доказ копію направлення № 04-13/15-10/3507 від 24 травня 2018 року, яке було видано інспектору праці для проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_3 Посилається на зміст ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Зазначає, що у направленні від 24 травня 2018 року зазначено, що дата початку та закінчення заходу: з 29 травня 2018 року по 30 травня 2018 року. Тоді, як згідно акту інспекційного відвідування № ІФ921/47/АВ від 12 червня 2018 року термін перевірки вказано з 11 червня 2018 року по 12 червня 2018 року. Таким чином, оскільки станом на 11 червня 2018 року направлення інспектору праці Василечко Т.Я. не було чинним, то інспектор праці не мав права здійснювати інспекційне відвідування підприємця ОСОБА_3 Тому, вважає акт інспекційного відвідування недопустимим доказом. Підсумовує, що в даній справі відсутні будь-які докази події правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_2 просив розглядати апеляційну скаргу у її відсутність.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у її відсутності.

В судове засідання апеляційного суду з'явився захисник ОСОБА_2, якому роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП України.

Повідомив, що жодних заяв та клопотань поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, на адресу електронної пошти суду не надсилав.

Захисник ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши захисника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався вказаний вимог закону, а доводи апеляційної скарги такими, що не свідчать про її незаконність та необґрунтованість.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці, за собою тягнуть накладення адміністративного стягнення:

- порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю;

- фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

В той час, згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

У зв'язку з цим, відповідно до ст. 263 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 172 КК України передбачено кримінальну відповідальність за грубе порушення законодавства про працю.

Враховуючи обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення № ІФ921/47/АВ/П/ПТ2 від 17 липня 2018 року та № ІФ921/47/АВ/П/ПТ1 від 17 липня 2018 року, суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що чисельність фактів порушення трудового законодавства, їх системний характер та тривалість, негативні наслідки для громадян у сфері трудових відносин, соціального та пенсійного забезпечення можуть свідчити про наявність в діях ОСОБА_3 ознак кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП при передачі матеріалів прокурору, органу досудового розслідування виноситься постанова про закриття справи.

Тому, суддя суду першої інстанції правильно прийняв рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, в тому числі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Сторона захисту наголошує на відсутності події і складу правопорушення, недопустимості доказів та просить закрити провадження.

В той час, суддя суду першої інстанції не прийшов до висновку про наявність події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, в діях ОСОБА_3 та фактично закрив справу за їх відсутності.

Відтак, докази, які є в матеріалах справи, суддя суду першої інстанції не розглядав як належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_3

Оскільки суддя суду першої інстанції не зробив категоричного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП, та її доведеність доказами, які є в матеріалах справи, в тому числі протоколами допиту свідків в кримінальному провадженні № 0000112, внесеному в ЄРДР 05 лютого 2018 року, та актом інспекційного відвідування № ІФ921/47/АВ від 12 червня 2018 року, обґрунтування сторони захисту відсутності події і складу правопорушення та недопустимості доказів не вважаю слушними.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника ОСОБА_2 про порушення права на захист ОСОБА_3, оскільки як він наголошує, був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, брав участь у судовому розгляді, та, відповідно, діяв в інтересах ОСОБА_3, що в свою чергу свідчить про її обізнаність про час розгляду справи суді першої інстанції.

Посилання сторони захисту про те, що в постанові судді не зазначено, що він приймав участь у справі, голослівні, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах ст. 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Відносно твердження сторони захисту про те, що постанова про об'єднання справ не була проголошена, хоча він приймав участь в судовому засіданні, необхідно зазначити, що об'єднання справ допускається також під час підготовки справи до судового розгляду без участі осіб, які беруть участь у справі.

Питання дотримання строків виготовлення судового рішення та його оприлюднення в ЄДРСР взагалі не предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Більше того, доводи захисника стосовно того, що в постанові судді не зазначено, що він приймав участь у справі, постанова про об'єднання справ не була проголошена, щодо оприлюднення в ЄДРСР, жодним чином не впливають на правильність висновків судді суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування постанови.

Вважаю безпідставними посилання сторони захисту про необхідність закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дійсно, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за такої обставини як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Однак, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про передачу матеріалів прокурору, у зв'язку з тим, що в порушенні вбачав ознаки кримінального правопорушення, відповідно, у зв'язку з закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП не встановив часу вчинення адміністративного правопорушення, а також часу виявлення правопорушення, що має значення при накладені адміністративного стягнення, тому на даний час таке питання захисника передчасне.

Захисник ОСОБА_2 не наводить жодних переконливих тверджень стосовно висновків судді суду першої інстанції про наявність ознак кримінального правопорушення в діянні, що ставиться у вину ОСОБА_3 згідно з протоколами про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи наведене вище, вважаю, що у судді суду першої інстанції були законні підстави для передачі матеріалів прокурору, а тому постанову судді необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року щодо ОСОБА_3 за ч. ч. 1, 3 ст. 41 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло