Провадження № 33/801/92/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Мішеніна С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 р. м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В, розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури Марченкова Д.С. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

В с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №21/2018 від 11.10.2018 ОСОБА_4, являючись субєктом декларування, визначеним підпунктом «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури Марченков Д.С. подав апеляційну скаргу, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 року скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Вимоги мотивовано тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи та без дослідження доказів.

Прокурор вказує, що старший сержант поліції ОСОБА_4, являючись суб'єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до підпункту «з» п.1 ч.1ст.3 Закону, зобов'язаний був до 01.04.2018 року подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, однак лише 09.04.2018 року о 08-51 год. подав щорічну декларацію за 2017 рік. Поважних причин для несвоєчасного подання ОСОБА_4 щорічної декларації у ході судового розгляду не встановлено.

Також, згідно листа НАЗК від 07.09.2018 року технічних несправностей та перебоїв у роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які б завадили поданню документів до вказаного Реєстру у період 01.01.2018 року по 01.04.2018 року не зафіксовано.

Таким чином, враховуючи в сукупності матеріали адміністративного провадження та пояснення ОСОБА_4 вчинив вказане правопорушення через власне несумлінне ставлення до вимог антикорупційного законодавства.

Твердження суду про закриття провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення є помилковим.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Дійсно ч.1 ст. 250 КУпАП, на яку у апеляційній скарзі посилався прокурор, визначено право прокурора оскаржувати постанову у справі про адміністративне правопорушення. Стаття 250 КУпАП, на яку посилався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-V11 від 18.04.2013 року, проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697- V11 від 14.10.2014 року.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі 1V Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст.250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП України «Основні положення».

Частиною 2 ст. 294 КУпАП визначено вичерпний перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП зі змінами, внесеними Законом України від 16.03.2017 № 1952-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, тобто при здійсненні нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, дана справа ніяким чином не пов'язана із застосуванням заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи ОСОБА_4

Враховуючи викладене, в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Виходячи із загальних положень про дію у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, суд приходить до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП України, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення , якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру». З прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

Посилання прокурора на наявність у нього права на оскарження постанови суду в справі про адміністративне правопорушення, виходячи з загальних конституційних засад судочинства та положень ст.6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не може бути визнано обгрунтованим.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційна скарга подана прокурором на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 року, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поверненню прокурору, у зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури Марченкова Д.С. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП повернути прокурору

як особі, яка не має повноважень на апеляційне оскарження.

Суддя Вінницького апеляційного суду С.В. Мішеніна

Суддя : /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя: