ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/112/18 Справа № 211/2525/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: судді Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. Всебратська-2АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винуватим за те, що 26 травня 2018 року о 21:03 годині водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Lexus GS 300», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Обїзна дорога в районі АЗС «АВІАС» у Довгинцівському районі міста ОСОБА_2 з ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини роту, поведінка, яка не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірних покривів обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просить строк на апеляційне оскарження поновити, оскільки постанова суду першої інстанції винесена без його участі, про час і дату судового розгляду він не повідомлявся, а про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо тільки 06 вересня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи і в той же день отримано копію постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги матеріального та процесуального закону. Зазначає, що суд здійснив розгляд без його участі чим порушив його право на захист. Всі повістки про виклик до суду були направлені за адресою, за якою він три роки не проживає. Також стверджує, що він не був водієм вказаного транспортного засобу, а за кермом знаходилась ОСОБА_3, однак працівники поліції почали складати протокол стосовно нього. Стверджує, що він, будучи впевненим в своїй тверезості запропонував пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі , оскільки в нього були сумніви щодо приладу для вимірювання стану алкогольного спяніння, на що він отримав відмову. Після чого просив видати йому направлення на огляд в медичному закладі, однак працівники поліції також її проігнорували. Зазначає, що в той же день в місті Дніпро він пройшов мед огляд на стан спяніння і на наступний день звернувся до Криворізького психоневрологічного диспансеру за висновком, що він в алкогольному та наркотичному спянінні не перебуває. Посилається на порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та порушення порядку огляду на стан спяніння, зокрема, що йому не надали копію протоколу, направлення на огляд в медичному закладі, відсутній акт огляду водія на стан спяніння. Також вказує, що письмові пояснення свідків не можуть бути допустимим доказом без їх безпосереднього допиту в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в скарзі просив її задовольнити, а постанову суду скасувати і провадження по справі закрити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником... Апеляційна скарга, подана після її закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, повістки про виклик до суду направлялись ОСОБА_1 за місцем його реєстрації за яким, як він стверджував в судовому засіданні він не проживає більше трьох років. При цьому, згідно з відеозапису з нагрудної камери поліцейських, при встановленні працівниками поліції місця проживання ОСОБА_1, останній сказав, що проживає в м. Харкові. Таким чином, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надала недостовірні відомості щодо фактичного місця проживання, чим сприяла направленню судових повісток за адресою місця реєстрації, а не фактичного місця проживання.

Крім того, апеляційний суд зважає на практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», № 3477-IV від 23.02.2006 (зі змінами та доповненнями), є джерелом права.

Так, у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, заява N 3236/03, ЄСПЛ зазначив «Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення).

Таким чином, ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду адміністративної справи стосовно нього, однак достеменно знав, що стосовно нього складений протокол про адміністративне правопорушення від 26 травня 2018 року, який буде спрямований в Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу для судового розгляду та, будучи обізнаним в законодавчому регулювання порядку розгляду даної категорії справ, звернувся до суду за офіційною інформацією щодо стану розгляду справи відносно нього тільки 06 вересня 2018 року, що підтверджується його заявою /а.с. 21/.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції та отримав копію повного тексту постанови тільки 06 вересня 2018 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення його права на захист та на доступ до правосуддя.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, зокрема відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та з телефону особи, яка була на місці події та долучений ОСОБА_1 до справи, апеляційний суд приходить до висновку, що викладене в постанові суду першої інстанції твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим і повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 233447 від 26 травня 2018 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння, а також відеозаписом з нагрудної камери співробітника поліції в їх сукупності.

Так, згідно з відеозапису з нагрудної камери співробітника поліції, дослідженому в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що водієм автомобіля марки «Lexus GS 300», державний номерний знак НОМЕР_1 був саме ОСОБА_1, а при виявленні працівників поліції, свідок ОСОБА_6 (на час подій ОСОБА_3) пересіла з переднього пасажирського сидіння на місце водія вказаного транспортного засобу, що чітко зафіксовано нагрудною камерою поліцейського. Таким чином, працівники поліції правильно встановили особу водія та склали саме відносно водія протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та пункту 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735 (Далі - Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Таким чином, саме інспектор поліції наділений законом повноваженнями встановлювати ознаки відповідного спяніння та предявляти вимогу про проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортних засобів або у визначених законом випадках, в закладах охорони здоровя. Встановивши особу водія ОСОБА_1 та виявивши у нього ознаки алкогольного спяніння, які зафіксовані на відеозаписах, працівники поліції мали законні підстави предявити вимоги про проходження огляду на стан спяніння.

Доводи ОСОБА_1, що він не був водієм вказаного автомобіля, спростовується вказаним відеозаписом, а також поясненнями самого ОСОБА_1, оскільки в апеляційній скарзі він наводив пояснення, що ОСОБА_1 побачивши працівників поліції злякалась, почала панікувати та сіла йому на руки (на пасажирське сидіння), а він попросив її вийти з автомобіля та пересісти за водійське сидіння, а в судовому засіданні розповів іншу версію про поламану ручку водійської двері автомобіля через, що ОСОБА_7 вимушена була виходити з автомобіля через передні пасажирські двері.

Вказані пояснення ОСОБА_1 апеляційний суд розцінює як суперечливі та непослідовні, а їх зміну як реалізацію свого права на захист та спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності.

Показання свідка ОСОБА_7, які вона надала в судовому засіданні апеляційного суду, суд розцінює критично, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, а також суд враховує, що вона є близьким родичем ОСОБА_1, а саме його дружиною, тому продиктовані бажанням допомогти своєму чоловіку в доведенні невинуватості у вчиненні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1, будучи впевненим в своїй тверезості запропонував працівникам поліції пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, оскільки в нього були сумніви щодо приладу для вимірювання стану алкогольного спяніння, на що він отримав відмову спростовуються дослідженими доказами.

Так, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського, файл № 211000611 з 37 секунди відео, працівник поліції в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тричі пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу та тричі пропонував пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 не надав свою згоду, а всіляко ухилявся від проходження огляду мотивуючи тим, що він не є водієм транспортного засобу, технічний засіб не має сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку, при цьому вимогу на їх предявлення не висловлював, а свідки, залучені працівниками поліції не були свідками, що саме він керував транспортним засобом.

Вказані обставини зафіксовані і на відеофайлі з нагрудної камери іншого працівника поліції, файл № 516000547, а також відеозаписом, долученим ОСОБА_1 до матеріалів справи.

Під час дослідження матеріалів справи, зокрема, й відеозаписів події правопорушення, апеляційним судом не встановлено істотного порушення вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкцій, затверджених спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року та наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, які б порушили права ОСОБА_1 та були б наслідком закриття провадження у справі.

Посилання ОСОБА_1, що свідки не були очевидцями, що саме він керував транспортним засобом, не ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 266 КУпАП, оскільки свідки залучаються для проведення огляду на стан спяніння на місця зупинки транспортного засобу або для засвідчення відмови в проходженні огляду (ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 7 Порядку та п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року).

Твердження апелянта про порушення порядку оформлення матеріалів, оскільки в справі відсутній акт огляду на стан спяніння апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки протокол складений за відмову від проходження огляду, тому він і не проводився та відповідно акт не складався.

Доводи ОСОБА_1, що працівниками поліції йому не вручалось направлення на проведення огляду в медичному закладі, підтверджується дослідженими матеріалами, проте, на думку апеляційного суду, даний факт не позбавляв його права самостійно звернутись до медичного закладу, якому надано право проведення огляду на стан спяніння водіїв, перелік яких затверджується Міністерством охорони здоровя України, Міністерством охорони здоровя Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій і пройти медичний огляд за власною заявою протягом двох годин відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП та п. 7 Постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 року про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Оцінюючи з точки зору допустимості як доказів, долучені до матеріалів справи лабораторні дослідження на вміст алкоголю та психотропних речовин в організмі № 704/19, які зроблені стосовно пацієнта ОСОБА_1 ТОВ Клініка Інтер від 26.05.2018 року /а.с. 39/ та висновок КЗ Криворізького психоневрологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції від 27.05.2018 року (дата і точний час огляду 27.05.2018 року 16 год. 20 хв.), апеляційний суд приходить до висновку, що вони не можуть бути визнані допустимими доказами у справі, оскільки лабораторні дослідження проведені не в медичного закладу, якому надано право проведення огляду на стан спяніння водіїв, а висновок, складений на підставі огляду, який проведений на наступний день після події правопорушення, а саме 27 травня 2018 року о 16 годині 20 хвилин, тобто з порушенням двогодинного строку, як встановлено ч. 4 ст. 266 КУпАП та п. 7 Постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 року.

В силу ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП дав належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема і відеозаписам з нагрудних камер працівників поліції, з точки зору їх достовірності та взаємозвязку, виклавши мотиви чому він приймає їх до уваги і критично оцінює інші докази, тим самим в повній мір виконав вимоги ст. 283 КУпАП і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Перевіряючи оцінку вищевказаних доказів, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги, що письмові пояснення свідків не можуть бути доказами у справі, оскільки вони не допитані в судовому засіданні апеляційний суд вважає необґрунтованими, у звязку з тим, що такі письмові пояснення можуть бути допустимими доказами відповідно до ст. 251 КУпАП, а їх зміст узгоджується з іншими доказами наявними у справі. Зокрема, порядок отримання від них пояснень та фактичні обставини, які вони засвідчили, узгоджуються з дослідженими відеозаписами.

Твердження апелянта про порушення місцевим судом вимог ст. 268 КУпАП, а саме проведення судового розгляду за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомленого належним чином, апеляційний суд вважає також необґрунтованими, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, апелянт сам вказав неправильну адресу свого фактичного місця проживання, а за інформацією про рух справи звернуся тільки 06 вересня 2018 року. При цьому під час апеляційного провадження були повторно досліджені всі докази, які є в матеріалах справи та допитаний свідок за клопотанням апелянта.

Істотних суперечностей в доказах, які б могли вплинути на правильність встановлених фактичних обставин справи або на доведеність вини ОСОБА_1 не виявлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

В той же час, пояснення ОСОБА_1 щодо неправильного зазначення в постанові серії та номеру його посвідчення водія, апеляційний суд приймає до уваги та зазначає, що судовий розгляд здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначена серія та номер посвідчення водія ідентична, зазначеній в постанові суду. Крім того, відповідно до довідки /а.с. 7/ ОСОБА_1, станом на 27.05.2018 року, отримав посвідчення водія серії ВХТ № 034980 категорії В і на підставі даного посвідчення встановлена його особа при проходженні 27.05.2018 року медичного огляду в КЗ Криворізький психоневрологічний диспансер /а.с.40/. При цьому, копія іншого посвідчення, долученого 10.09.2018 року ОСОБА_1 до апеляційної скарги, може бути повязане із його заміною або іншими причинами, які підлягають встановленню та вирішенню під час виконання оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.П. Піскун