Справа № 191/3721/18
Провадження № 3/191/848/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гречко Ю.В.

за участю прокурора Нікіфорова Ю.Ю.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, який народився 30 травня 1972 року у м.Камінець Подільський Дніпропетровської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов складений старшим оперуповноваженим відділу управління захисту економіки в Дніпропетровській області Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_2 адміністративний протокол №804 від 20 вересня 2018 року про вчинення адміністративного корупційного правопорушення відносно ОСОБА_1

Згідно протоколу, наказом №38 о/с від 09 серпня 2012 року начальника Синельниківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 94), призначено ОСОБА_3 на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Синельниківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 94). Наказом № 54 о/с від 19 жовтня 2011 року начальника Синельниківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 94) ОСОБА_3 присвоєно звання прапорщик внутрішньої служби. Наказом Міністерства юстиції України № 3679/70/5 від 15.12.2016 року «Синельниківську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України (№94)» було перейменовано у державну установу «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». Наказом начальника державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» від 31 липня 2017 № ЮО/ОС-17 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено зі служби державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» з 31 липня 2017 року за власним бажанням.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування згідно п.п. «д» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» припинивши свою діяльність на посаді, що повязана з виканням функцій держави, не подав в строк не пізніше 31 липня 2017 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, що не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пп.2 п.5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10 червня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України за №959/29089 від 17 липня 2016 року, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконям функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Днем припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до п. 2 Порядку перевірки факту подання субєктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, який затверджений Рішенням Національного агента з питань запобігання корупції № 19 від 06 вересня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України від 15 листопада 2016 року за №1479/29609, є день видачі трудової книжки субєкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Тому, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 зобовязаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування не пізніше 31 липня 2017 року за період не охоплений раніше поданими деклараціями, але подав декларацію лише 26 березня 2018 року, тобто невчасно, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП. Датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу, тобто 20 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у скоєнні правопорушення не визнав і пояснив, що він своєчасно подав декларацію, оскільки діючим законодавством чітко не передбачені строки подання такої декларації при звільненні з роботи.

Прокурор підтримав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 і вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення доведена.

Заслухавши пояснення притягуваної до адміністративної відповідальності особи, прокурора, дослідивши надані у справі докази, приходжу до наступного висновку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд враховує обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкта цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст.45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Зазначимо, що в ч.1 ст.45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом з тим у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Посилання в протоколі на підпункт 2 п.5 р.II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року, щодо строків подання декларації у разі припинення повноважень не можуть бути прийняти судом, оскільки такі Рішення не є законодавчими актами та не усувають недоліки, які містяться в Законі України «Про запобігання корупції» щодо відсутності терміну подачі декларації в разі припинення повноважень, а вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Системний аналіз вжитого в абз.1 ч.2 ст.45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що наказом начальника державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» від 31 липня 2017 № ЮО/ОС-17 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено зі служби державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» з 31 липня 2017 року за власним бажанням.

Стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а"і"в"пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Іншої вказівки щодо строку подання декларації у разі припинення повноважень вказаний закон не містить.

Беручи до уваги положення ст.7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади з 31 липня 2017 року і декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, він зобовязаний був подати до 1 квітня 2018 року. Фактично він подав вказану декларацію 26 березня 2018 року і порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а відповідно і ч.1 ст.172-6 КУпАПне допустив.

Враховуючи викладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.172-6, 247, 256 КУпАП,судя,-

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: ОСОБА_4