ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли з Вінницького міського суду Вінницької області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 на розгляд Липовецького районного суду Вінницької області з Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як було встановлено із протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №233690, 23.10.2017 о 01:00 год. в м. Вінниці по вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 14, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення не визнав. Суду пояснив, що він був зупинений працівниками поліції 23.10.2017 о 01:00 год. в м. Вінниці по вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, на місці зупинки транспортного засобу поліцейський пройти огляд на визначення стану алкогольного спяніння йому не пропонував, одразу ж зобовязав проїхати до медичного закладу для проведення огляду на визначення стану алкогольного спяніння. Зважаючи на те, що він алкогольних напоїв не вживав він погодився пройти огляд в медичному закладі, однак просив надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, проте у цьому йому було відмовлено. При цьому, мундштук лікар не розкривав, він був на приладі, жовтуватого кольору, тобто вживаний. Крім цього, прилад періодично кілька разів відключався, акумулятор був виснажений, тому його кілька разів підзаряджали та щоразу надавали йому продувати, тестового продуття не проводили. Після проведеного огляду роздруківки приладу Драгер йому не показали, свідків при цьому не було, а лікар не констатував факт його перебування у стані алкогольного спяніння. Як зясувалось пізніше покази приладу Драгер 2,23%0 було зазначено у Висновку за результатами його огляду, з якими він не погоджується.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши усі зібрані у справі докази, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суд встановив, що ОСОБА_1 обвинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння проведеного лікарем КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерпія» ОСОБА_2, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння, алкотест 6820 показав 2,23%0.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N 1103.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я) (п.7 Розділ І Інструкції).

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Наведене свідчить, що законодавцем чітко визначена процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду, тому однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами на місці зупинки.

ОСОБА_1 встановлено, що проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу поліцейським ОСОБА_1 не пропонувалось, а одразу його було доставлено до медичного закладу.

Наведене підтверджується рапортом інспектора роти №3 БУПП у м. Вінниця ДПП ОСОБА_3, який складав протокол про адміністративне правопорушення, що долучено до матеріалів справи, відповідно до якого зазначено, що водієві було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на що він погодився, обравши процедуру огляду в лікаря нарколога, у звязку із чим його було доставлено до медичного закладу.

Інших доказів (відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції відзнятого на місці події з моменту зупинки транспортного засобу до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення) на спростування пояснень особи, яка притягується до відповідальності матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, тому суд приходить до висновку, що проведення огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог законодавства, отож воно є недійсним.

Крім цього, з метою повного та всебічного розгляду справи з медичного закладу судом витребовувався сертифікат відповідності технічного засобу свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки та роздруківка спеціального технічного засобу із цифровими показниками наявності проміле у крові ОСОБА_1 До суду викликався для допиту у якості свідка лікар, який проводив огляд на стан алкогольного спяніння та складав Висновок про результати проведеного огляду ОСОБА_1 - ОСОБА_2, проте за викликами суду останній не зявився двічі, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на викладене особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не могла заперечити пояснення свідка в судовому засіданні і допитати його стосовно того, що йому було надано вживаний мундштук із розрядженою батареєю в порушення вимог з використання спеціального технічного засобу.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості довести порушення процедури проведення лікарем огляду відповідно до встановленого порядку.

ОСОБА_1 також враховано, що газоаналізатор Drager Alcotest 6820 має свідоцтво про повірку та державну реєстрацію, що були надані суду медичним закладом, мають функцію роздруківки, утім доказів результатів вимірювання зафіксованих у вигляді роздруківки показників приладу Drager Alcotest 6820, що зберігаються в памяті приладу за наслідками проведеного ОСОБА_1 огляду медичним закладом до суду не було направлено, що ставить під сумнів показники, що мають відображення у А кті та Висновку від 23.10.2017.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення, є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Д.Т. Кривенко