СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/257/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Київ Суддя Святошинського районного суду м. Києва Скорін А.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лихачів, Носівського району, Чернігівської області, громадянина України, не працює, (до 19.05.2017 року працював на посаді генерального директора ТОВ "КП" Українська житлова компанія"), проживає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 4 ст. 188-29 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017 року в провадження Святошинського районного суду м. Києва з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. ст. 188-39 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення складеного віднсно ОСОБА_2, останній в період часу з 01.11.2016 року по 19.05.2017 року був генеральним директором ТОВ "КП" Українська житлова компанія", та перебуваючи на цій посаді, ним як посадовою особою володільця персональних даних не було дотримано вимог законодавства про захист персональних даних, внаслідок чого персональні дані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших мешканців багато квартальних будинків, що розташовані у м. Києві по вул. Наумовича, 4-а були оприлюднені у загальнодоступному місці, що у свою чергу призвело до незаконного доступу до них невстановленого кола осіб та безпідставного втручання у їх приватне життя, чим було порушено ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних», відповідальність за, що передбачена ч. 4 с тт. 188-39 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив фактичні обставини та просив закрити справу у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин 1, 2 статті 32 Конституції України, у своєму рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При обробці відомостей про фізичну особу володілець персональних даних вживає заходів щодо забезпечення їх захисту, у тому числі за допомогою організаційних та технічних заходів.

При зберіганні персональних даних володілець повинен забезпечити їх цілісність (схоронність) та встановити відповідний режим доступу до них.

На працівників суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними, покладається обов'язок не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Використання таких даних повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків (частина 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних»).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних» на володільця (розпорядника) персональних даних покладено обов'язок забезпечувати захист персональних даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.

Водночас частиною 3 цієї ж статті встановлено обмеження, відповідно до якого розпорядником персональних даних, володільцем яких є орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, крім цих органів, може бути лише підприємство державної або комунальної форми власності, що належить до сфери управління цього органу.

Частиною 1 статті 24 Закону на володільця персональних даних покладається обов'язок забезпечити захист персональних даних фізичних осіб від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Аналізуючи все вищезазначене суд дійшов висновку, що генеральний директор ТОВ «КП»Українська житлова компанія», ОСОБА_2, як посадова особа володільця персональних даних, порушив вимоги частини 3 статті 4, частини З статті 10, частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних», не забезпечив належний рівень захисту персональних даних осіб чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 статті 188-39 КУпАП, а саме недодержався встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них та порушення прав суб'єктів персональних даних (осіб, відомості про яких було розміщено на вказаному оптичному носію) на захист від незаконної обробки (пункт 7 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»).

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. При цьому, вчинення будь-яких процесуальних дій з метою погіршення становища особи, яка притягується до відповідальності, за межами строку притягнення її до відповідальності законом не передбачено.

Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення не може бути накладено пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно фактичних обставин справи, викладених в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, події, які в ньому викладені, мали місце та були виявлені 16.11.2016 року (дата написання скарги). Правових підстав стверджувати, що інкриміноване правопорушення за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин носить триваючий характер немає.

Таким чином, не тільки на момент надходження даної справи до суду (19.12.2017 року), а й на момент складання самого протоколу про адміністративне правопорушення 08.11.2017 року, сплинув передбачений ст. 38 КУпАП строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, а відтак на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у цій справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочате, а у зв'язку з тим, що все ж таки фактично було розпочате, підлягає негайному закриттю у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись п. 7 ст. 247, ст. ст 38, 221, 245, 247, 279, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 188-39 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Святошинського

районного суду м. Києва А.В. Скорін