Провадження № 3/742/479/18
Єдиний унікальний № 742/1875/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Павлова В.Г.,

при секретарі Тищенко О.М., Назаренко О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення № 742/1875/18, які надійшли від департаменту захисту економіки НП України УЗЕ в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

місце народження: с. Покрівка Прилуцького району,

місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1, депутата Прилуцької районної ради

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП -

за участі сторін:

прокурор Рубан О.Б., Панченко Ю.В., Дятел В.С.

захисника ОСОБА_2

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи депутатом Прилуцької районної ради сьомого скликання, тобто у відповідності до пп.«б» п.1 ч.1 ст.З Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, у порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», набувши 26.05.2017 року право власності на рухоме майно - транспортний засіб марки SMART FORTWO /д.н.з НОМЕР_1/, загальна вартість якого склала 86 тис. 411 грн. 0З коп., не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи допитаною в судовому засіданні, свою вину в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.172-6 КУпАП не визнала та надала показання, що дійсно в 2017 році вона придбала транспортний засіб марки Smart Fortwo /д.н.з НОМЕР_1/ загальна вартість якого склала 86 тис. 411 грн і, усвідомлюючи власний обов'язок щодо інформування НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, звернулась до своєї доньки ОСОБА_3 з проханням допомогти на комп'ютері внести відповідні відомості, оскільки вона абсолютно необізнана з комп'ютерною технікою та інформаційними технологіями. В визначений законодавством десятиденний термін вона разом зі своє донькою проінформували НАЗК, розмістивши відповідну інформацію на сайті відомства. Необхідності зазначення в річній декларації факт придбання вище вказаного автомобіля ОСОБА_1 не вбачала, оскільки транспортний засіб в достатньо короткий термін нею було відчужено за суму, яка не перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Прокурор Панченко Ю.В. в судовому засіданні наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки наявні беззаперечні докази її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин матеріалів адміністративної справи, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за можливе притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи всі показання особи, що притягується до відповідальності, суд приходить до висновку, що всі вони хоча й містять заперечення факту не повідомлення нею НАЗК про суттєві зміни у майновому становищі, проте не дозволяють суду взяти їх за основу правдивого пояснення подій, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи. Більше того, обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються показаннями свідків, та іншими, нижче зазначеними, перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту як свідок ОСОБА_3 повідомила, що до неї звернулась її матір ОСОБА_1 з проханням допомогти поінформувати НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, оскільки останньою було придбано автомобіль. Свідок ствердно заявила, що нею було забезпечено подання відповідного електронного повідомлення на сайті НАЗК через персональний електронний кабінет ОСОБА_1 доступ до якого, попередньо було надано останньою. Причини відсутності вказаної інформації в розпорядженні НАЗК пов'язує з можливим неполадками роботи сайту. Окрім того, свідок вказав, що нею здійснювались суто технічні функції, а відповідну інформацію їй надавала матір. Після надіслання відповідного повідомлення ОСОБА_3 не перевіряла надходження вказаної інформації в реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, будучи цілком впевненою в правильності вчинених нею дій.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4, яка працює на посаді оперуповноваженого міжрайонного відділу №3 Управління захисту економіки в Чернігівській області, надала показання, що нею 04.06.2018 року було складено протокол серії ГП №207599 про адміністративне правопорушення, що пов'язане з корупцією. Свідок зазначила, що після отримання пояснень від ОСОБА_1 з приводу неподання повідомлення про суттєві зміни майнового стану до НАЗК, нею було складено адміністративний протокол та надано останній відповідний його примірник. Зазначення нею в протоколі місця вчинення правопорушення як Прилуцька районна рада обумовлено лише тим, що ОСОБА_1 обіймає посаду депутата в відповідному органі місцевого самоврядування, а відтак справа підсудна Прилуцькому міськрайонному суду.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, для кваліфікації діяння особи за ч.2 ст.172-6 КпАП України необхідним є встановлення факту саме несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є депутатом Прилуцької районної ради сьомого скликання, а відтак, у відповідності до пп.«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» в разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це НАЗК. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Положеннями п.6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування /далі-Порядку/, затвердженого Рішенням НАЗК №3 від 10.06.2016, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089 зі змінами від 06.09.2016 №20, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2016 за №1366/29496 від 02.12.2016 №132, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за №99/29967, суб'єкти декларування письмово повідомляють Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми.

Положеннями ст.334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно вимог ст.210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів проводиться у відповідності до Постанови КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388. Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Як вбачається з листа територіального сервісного центру №7442 МВС України у Чернігівській області від 10.04.2018 року №31/25/14-424, ОСОБА_1 26.05.2017 року було зареєстровано автомобіль марки SMART FORTWO /д.н.з НОМЕР_1/, загальна вартість якого склала 86 тис. 411 грн. 0З коп. /а.с.26/.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 грн. Тобто розмір 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб у період виникнення у ОСОБА_1 обов'язку повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані складав - 80000 грн.

Таким чином, упродовж періоду часу з 00:00 год. 27.05.2017 року по 23:59 год. 05.06.2017 року в ОСОБА_1 виник обов'язок повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані.

Суд, сприяючи реалізації стороні захисту процесуальних прав на збір та перевірку доказів, здійснив запит до НАЗК з метою отримання інформації про дії суб'єкта декларування в ІТС «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» /далі - Реєстр/.

Як вбачається з послідовності дій ОСОБА_1 у відповідному Реєстрі, остання в період часу з 26.04.2017 року по 28.03.2018 рік жодних дій, пов'язаних із створенням, заповненням або ж оприлюдненням повідомлення про суттєві зміни у майновому стані не вчиняла /а.с.133/. Суд враховує той факт, що в період з 03:00 01.06.2017 року по 08:00 02.06.2017 року дійсно мало місце неналежне функціонування ІТС Реєстру, однак вказана обставина, з огляду на сукупність інших доказів, жодним чином не підтверджує факт своєчасного подання ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 чітко повідомила про подання нею відповідного електронного повідомлення на сайті НАЗК через персональний електронний кабінет ОСОБА_1 доступ до якого, попередньо було надано останньою. Тобто, виконання вище вказаних дій об'єктивно могли б мати місце лише за умови належної роботи ІТС Реєстру, а тому твердження сторони захисту про повідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни у майновому стані саме у період неналежного функціонування Реєстру є непереконливим. Вказаний висновок суду посилюється і тим, що загально відомим фактом є можливість внесення декларантом відповідних відомостей в Реєстрі виключно через особистий кабінет, що обумовлює його відповідну персоніфікацію, та подальшу фіксацію послідовних дій користувача з документами в Реєстрі. З наданої ж інформації від НАЗК, достовірність чи повнота, якої сторонами не заперечується, відомостей ані щодо створення, ані щодо заповнення відповідного повідомлення ОСОБА_1 у вище вказаний період здійснено не було, що об'єктивно ставить під сумнів правдивість показань як свідка ОСОБА_3, так і самого декларанта, що були надані в судовому засіданні. Окремим аргументом, який також свідчить про неподання ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані є й не зазначення останньої інформації про придбання автомобіля і в річній декларації за 2017 рік, що в сукупності вказує на певну послідовність її дій в даному питанні.

Окрім того, свідок ОСОБА_3 вказувала про нездійснення нею перевірки факту подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_1, а відтак посилання сторони захисту на неналежне функціонування системи як на підставу для визнання факту внесення декларантом відповідного повідомлення та подальше не відображення дій в Реєстрі через технічний збій є вочевидь безпідставним. В даному випадку, на думку суду, сторона захисту намагається моделювати позицію захисту з врахуванням послідовно отриманої інформації судом щодо фактичних обставин справи, що є обраним способом самозахисту з метою уникнути адміністративної відповідальності. Показання ж свідка ОСОБА_3 очевидно зумовлені прагненням близької їй людині уникнути відповідальності.

Посилання сторони захисту про неналежну обізнаність і свідка ОСОБА_3 щодо порядку користування Реєстром як на підставу відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 є непереконливим, оскільки остання персонально несе відповідальність за невчинення відповідних дій.

Будь-яких інших доказів в підтвердження факту своєчасного подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_1 сторона захисту, незважаючи на неодноразові роз'яснення наслідків не реалізації процесуальних прав, в розпорядження суду надано не було.

Твердження захисника про відсутність умислу в суб'єкта декларування щодо несвоєчасного подання декларації про суттєві зміни у майновому стані є неспроможними, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом і для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, оскільки суб'єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини.

Доводи сторони захисту про відсутність суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення - умислу порушувати встановлені вимоги закону щодо несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані з посиланням на лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією" за №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, є вочевидь непереконливими, оскільки відповідні висновки, що викладені у листі, стосуються іншого складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.68 Конституції України: кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Обставин, які об'єктивно могли завадити ОСОБА_1 повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, не повідомлено та судом не встановлено.

Суд звертає увагу на те, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення не є триваючим, оскільки за характером вчинене нею правопорушення у вигляді несвоєчасного повідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані є разовим.

Днем вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, слід вважати наступний день після закінчення десятиденного строку, передбаченого для повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку-нерезидента або про отримання доходу чи придбання майна, як зазначено у п.6 розділу 2 Порядку. Отже, якщо обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані виник у ОСОБА_1 упродовж періоду з 00:00 год. 27.05.2017 року по 23:59 год. 05.06.2017 року, то датою вчинення нею правопорушення є 06.06.2017 року, а не 05.06.2017 року як помилково зазначено в протоколі.

Що стосується дати виявлення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, то нею слід вважати день виявлення уповноваженим органом не повідомлених відомостей або день опублікування несвоєчасно повідомлених відомостей про відкриття суб'єктом валютного рахунку в установі банку нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта на офіційному веб-сайті НАЗК, тобто у передбаченому законом спеціально для контролювання майнового стану суб'єктів, відкритому джерелі, належному, до того ж, антикорупційному правоохоронному органу.

В судовому засіданні в ході ретельного аналізу письмових документів, з урахуванням показань свідка ОСОБА_4, було встановлено, що уповноважений орган на складання протоколу - УЗЕ в Чернігівській області 23.05.2018 року отримав матеріали перевірки щодо неподання ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у зв'язку з придбанням автомобіля /а.с.154/. Тобто, станом на вказану дату в УЗЕ Чернігівської області вже було достатньо документів для складання адміністративного протоколу, а подальший збір документів, зокрема - документів, що підтверджують ознайомлення ОСОБА_1 з вимогами антикорупційного законодавства, не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП. Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.05.98 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією».

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що датою виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а саме неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, слід вважати - 23.05.2018 року, тобто день, коли відповідна інформація стала відома працівникам УЗЕ в Чернігівській області і останні мали об'єктивну можливість, пересвідчитись в наявності ознак правопорушення, та скласти адміністративний протокол /а.с.154/. Даний висновок суду посилюється і тим, що стороною обвинувачення не було надано жодного письмового доказу, який був би датований вже після 23.05.2018 року та надісланий працівниками УЗЕ метою витребування даних чи збору певної інформації, необхідної для складення адміністративного протоколу. Окрім того, і сторона захисту в судовому засіданні також погодилась, що датою виявлення правопорушення є саме 23.05.2018 року.

Суд не може погодитись і з доводами захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений не уповноваженою на те особою, виходячи з наступного. Так, згідно вимог ст.ст.254-255 КУпАП органи внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-6 КУпАП.

За змістом ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», Національна поліція є спеціально уповноваженим суб'єктом у сфері протидії корупції. Порядок та строки проведення перевірки, що передують складанню протоколу, діючим законодавством не визначений. Але, відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про запобігання корупції, п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.255 КУпАП, ч.6 Положення про Національну поліцію України, затвердженого Постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 року, Національна поліція є спеціально уповноваженим суб'єктом у сфері протидії корупції, уповноважена на складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних із корупцією, за ст.ст.172-4-172-9 КУпАП та для виконання покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень і має право одержувати в установленому законом порядку інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань, користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв'язку та іншими технічними засобами.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, які б унеможливлювали постановлення судом рішення по справі, з урахуванням забезпечення права на захист, не встановлено. Наявність певних неточних даних в протоколі, зокрема - щодо анкетних даних, місця вчинення правопорушення, а також дати виявлення правопорушення жодним чином не впливають на суть пред'явленого обвинувачення та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, а відтак підстав для направлення матеріалів справи для доопрацювання в УЗЕ Чернігівської області суд не вбачає. Більше того, судом, за клопотаннями сторони захисту вказані обставини було ретельно досліджено та враховані при обґрунтуванні рішення.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 начебто була не повністю ознайомлена з протоколом на момент його складання, зокрема з доданими до нього матеріалами перевірки, а тому порушено її право на захист, то їх суд вважає безпідставними, оскільки нею було отримано копію примірника протоколу ще 04.06.2018 року, і про перебування справи у провадженні суду вона знала з 12.06.2018 року та мала необмежені можливості, за наявності власного бажання, ознайомитись з нею. Більше того, вище вказані твердження захисника в цій частині спростовуються показаннями ОСОБА_4, яка чітко підтвердила факт надання ОСОБА_1 можливості ознайомитись з усіма матеріалами, що були долучені до протоколу та в подальшому передані до суду, а також відсутністю будь-яких зауважень особи, яка притягається до відповідальності з даного приводу власне і в самому протоколі /а.с.6/.

Відповідно до вимог ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Враховуючи, що ОСОБА_1, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, обіймаючи посаду депутата Прилуцької районної ради, то відповідно місцем його вчинення є м. Прилуки, де і знаходиться орган місцевого самоврядування, а відтак розгляд адміністративного протоколу щодо неї підсудний Прилуцькому міськрайонному суду.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Положеннями ч.3 ст.38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, строк розгляду даної справи неодноразово зупинявся. Однак факт зупинення строків розгляду справи автоматично не зупиняє перебіг строку накладення стягнення, визначеного ст.38 КУпАП. Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, а тому в разі їх закінчення провадження у справі підлягає закриттю.

Зі змісту положень ч.1 ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: - вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; - сплив встановленого законом двомісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення). Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення /п.1 ч.1 ст.247 КУпАП/. Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, початок перебігу встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов'язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов'язок суду з'ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст.245,251,252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Враховуючи той факт, що станом на 25.10.2018 року закінчився строк накладення стягнення на ОСОБА_1, визначений ст.38 КУпАП, та встановлено винність останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, справу слід закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Суд не поділяє аргументи, що викладені в узагальненому науково-консультативному висновку, наданого Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України, щодо необхідності закриття адміністративного провадження без встановлення вини особи, оскільки останні носять виключно рекомендаційний характер.

Керуючись ст.ст.38,247,283,284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1726 КУпАП.

На підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.1726 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається Чернігівському апеляційному суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду В.Г. Павлов