Провадження № 33/824/543/2018 Доповідач Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року, -

встановив :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, не працевлаштовану, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано визнати винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн.40 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 06 червня 2018 року о 04 год. 30 хв. на вул. Б.Гмирі, 5-а в м. Києві в порушення п.2.5 ПДР України керувала автомобілем «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо неї закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення незаконне, не відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, прийняте без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази не є достатніми для правильного вирішення питання про її винуватість.

Як зазначає апелянт, вона відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, адже поспішала додому до малолітньої дитини. При цьому, була повністю твереза.

На місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції їй не було розяснено прав та порядку проходження огляду на стан алкогольного спяніння. При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї були відсутні свідки, що свідчить про неналежність вказаного документу як доказу.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_3 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 ст.266 КУпАП визначено, що лише у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров'я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп'яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №059109 від 06.06.2018 року,ОСОБА_3 06.06.2018 року о 04 год. 30 хв. на вул. Б.Гмирі, 5-а в м. Києві в порушення п.2.5 ПДР України керувала автомобілем «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків (а.с.1).

Водночас, обставини адміністративного правопорушення, за наслідками якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №059109 від 06.06.2018 року,підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 06.06.2018 року (а.с.2, 3), рапортом інспектора роти №1 поліції УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Усатюка С.Л. від 06.06.2018 року (а.с.4), відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) співробітника поліції від 06.06.2018 року (а.с.5).

У суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 06.06.2018 року приблизно о 04 год. 30 хв. вона приїхала в двір свого будинку, що по вул. Гмирі, 5-а в м. Києві, її зупинили працівник поліції, при цьому вони не вказали причину зупинки її автомобіля. Поліцейський сказав, що вона перебуває в стані алкогольного сп'яніння і запропонував пройти огляд. Проте вона відмовилась, оскільки була тверезою і взагалі не вживає алкогольних напоїв, адже має малолітню дитину.

Попри невизнання вини ОСОБА_3, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч.1 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на неї стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на неї стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року та вважаються апеляційним судом необґрунтованими.

Із огляду на вищезазначене, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у звязку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О.

Габрієль