04.10.2018
Справа № 496/2425/18
Провадження № 3/494/218/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від управління патрульної поліції в м. Миколаєві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області Одеської від 18.06.2018 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за частиною першою статті 130 КУпАП направлено до Березівського районного суду Одеської області для розгляду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.07.2018 року справу призначено у провадження судді Римаря І.А.

Згідно протоколу серії БД № 177481 від 10.06.2018 року про адміністративне правопорушення вбачається, що 10.06.2018 року о 21:15 год. в с. Коблево, Березанського р-н, Миколаївська обл.., по вул.. Миколаївська вул.. Корабелів, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, зазначив, що в стані алкогольного спяніння не перебував, їхав зі спортивних змагань, був вже пізній час, тому були червоні очі, акт щодо відмови від проходження медичного огляду працівниками поліції не складався.

Захисник також просив закрити провадження по справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з підстав зазначених у клопотаннях.

Судом під час розгляду справи, винесено постанови від 30.08.2018 року та 10.09.2018 року щодо виклику свідків та витребування відеозапису.

Постановою від 10.09.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної експертизи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до наступного висновку:

Згідно ст. 254 КУпАП «Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності…».

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 статті 130 КУпАП.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП передбачено: «Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами».

Свідок поліцейський ОСОБА_2 вказав, що 10.06.2018 року патрулювали с.Коблеве, Березанського району Миколаївської області, зупинили автомобіль НОМЕР_1, причину зупинки автомобілю не памятає, під час перевірки документів, у водія виявили ознаки алкогольного спяніння. Поліцейський зазначив, що водій повідомив, що випив лише бокал пива, від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності свідків.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що відбирав пояснення у водія ОСОБА_1, всі обставини справи добре не памятає, вказав, що вся подія зафіксована на нагрудну відеокамеру. ОСОБА_3 зазначив, що зупинили автомобіль коли він рухався, водій у автомобілі їхав один, з ознаками алкогольного спяніння, виписали водію тимчасовий талон, запропонували викликати друга, щоб забрати транспортний засіб, водій залишився на місці зупинки.

Свідок ОСОБА_4 вказав, що причину зупинки автомобілю не памятає, виявили у водія ОСОБА_1 стан алкогольного спяніння, запропонували продути алкотестер «Драгер», але водій відмовився, також відмовився проходити медичний огляд.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судові засідання жодного разу не зявились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином.

Також на адресу суду з боку співробітників поліціі направлений відеозапис щодо вчинення даного адміністративного правопорушення, з якого вбачається, що поліцейські запропонували проходити огляд на стан спяніння за допомогою спеціального приладу «Драгер». ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння саме за допомогою спеціального приладу «Драгер».

Відповідно до ч..2,3 ст. 266 КУпАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі його незгоди з результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Згідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння «У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя».

Проте оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоровя у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану спяніння на місці зупинки транспортного засобу, або незгоди з його результатами, відповідно до встановленого законом порядку - відсутня.

На оглянутої судом відео, поліцейський взагалі не пропонує проходження медичного огляду в закладах охорони здоровя.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП «Особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Проте, в порушення вимог ч. 1ст. 266 КУпАП працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Відповідний акт не складений та не долучений до матеріалів справи.

Перевірити пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із показами на відео не вбачається, оскільки останні не зявились у судове засідання та засоби звязку не надаиі.

Згідно ст. 9 КУпАП «адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Відповідно до ст. 7 КУпАП встановлено: «Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій

Водночас, судом встановлено, що під час розгляду адміністративного протоколу сплинув тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений частиною другою статті 38 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідно до Узагальнення науково консультативного висновку науково-консультативної ОСОБА_5 при Вищому адміністративному суді України за підписом ученого секретаря НКР при ВАСУ ОСОБА_7, ученого секретаря секції загальної теорії адміністративної юстиції НКР при ВАСУ ОСОБА_8, ученого секретаря секції адміністративного права НКР при ВАСУ ОСОБА_9, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється тому, що це є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за правиламист.284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Проте, суд вважає закрити провадження саме на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, оскільки зважаючи на надані заперечення та пояснення порушника, відсутність свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 ч.1 КУпАП, прямих, безспірних і безсумнівних доказів вини ОСОБА_1 в ході судового засідання не добуто, вини в судовому засіданні не встановлено, суду не надано достатньо доказів про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі необхідно закрити.

Враховуючи викладене, керуючись статями 38, ч.1 ст.130, 247, 283, 284 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1., за частиною першою статті 130 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя І.А. Римар