Справа № 308/291/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24.10.2018 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Мишинчук Н.С., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягнута до відповідальності - ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2018, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1,

притягнуто до адмінінстративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 10 200 грн. з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.

За постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 09.01.2018 року близько 22 год. 50 хв. в м. Ужгород, по вул. Заньковецької керував транспортним засобом марки «BMW X6», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження освідування для визначення стану алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимогу п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №215208 від 02.01.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3, відеозаписом, яким було зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою встановлення стану сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичній установі,які у своїй сукупності стверджують наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову суду такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в протоколі він не зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я та у такому не сформульовано який саме огляд і у який саме спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського. Зазначає, що відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на визначення стану сп'яніння свідчить про порушення процедури передбаченої Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015. Також вказує, що працівниками поліції його було зупинено на перехресті вул. Л.Толстого та пр. Свободи в м. Ужгород, а в протоколі вказано вул. Заньковецької, також у ньому виправлено контактні дані свідків (адреса та телефони), що унеможливлює виклик останніх в судове засідання. З огляду на ряд суперечливих фактів при складанні протоколу, судом першої інстанції не допитувалися свідки та працівник поліції, який складав вказаний протокол. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що дозволу на проведення відеозйомки він не давав та вважає таке порушенням його права на приватність.

Апеляційний розгляд проводиться в порядку ч.6 ст. 294 КУпАП без участі апелянта, оскільки останній завчасно та належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання, однак не з`явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи неможливість неявки в судове засідання не подавав ( а.с. 60). Водночас, з матеріалів провадження видно, що судові засідання відкладалися 6-ть разів.

Перевіривши та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проглянувши відеозаписи події, надані як поліційськими до протоколу про адміністративне правопорушення, так і апелянтом, апеляційний суд вважає, що поліцейськими був дотриманий порядок виявлення та фіксування правопорушення, яке полягало у відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу" Драгер", така відмова ОСОБА_1 висловлена у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в тому числі й у присутності свідка ОСОБА_5, який був пасажиром автомобіля. При цьому, ОСОБА_1. не виявив бажання пройти освідування у медичному закладі, як це передбачено законом. Таким чином, його доводи про те, що була порушена процедура направлення на освідування, не відповідає фактичним обставинам. Крім того, при обставинах відмови водія від проходження освідування, письмове направлення не оформляється.

Твердження апелянта про те, що він сам поїхав на освідування, а отже від нього не відмовлявся, попри те, що у наркодиспансері йому не відчинили та освідування пройшов зранку, апеляційний суд не бере до уваги як доказ відсутності вини, оскільки ця обставина не спростовує факту керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та вимог працівників поліції про необхідність пройти освідування у порядку та в спосіб, передбачений ст. 266 КУпАП та Інструцією про виявлення у водіїв стану алкогольного сп`яніння.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. З відеозапису події та копії постанови від 09.01.2018 за № 461438 серії БР про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП, убачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом по вул. Заньковецької, а зупинений був на перехресті проспекту Свободи та вул. Толстого, а тому правильно зазначено місце вчинення правопорушення. Таких недоліків протоколу про адміністративне правопорушення які б давали підстави для визнання його таким, що не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, немає.

З наведених підстав апеляційна скарга є необгрунтованою.

Крім того, апелянт, посилаючись в апеляційній скарзі на порушення законів поліцейськими щодо процедури зупинки його транспортного засобу, перевірки автомобіля та складання протоколу, не навів докази того, що він звертався зі скаргою ( заявою) на їх неправомірні дії, якщо вважав їх такими та як ці обставини вплинули на наявність чи відсутність в його діяннях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Відтак, зазначені в апеляційній скарзі твердження щодо цього, апеляційний суд не бере до уваги, як необгрунтовані.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає постанову судді законною, обгрунтованою, постановленою відповідно до вимог ст. 280, ст. 245, ст. 252 КУпАП і підстав для її скасування, не знаходить.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2018 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: