МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Омелян А.В. на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2018 року, згідно якої відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1.

- провадження по справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2, будучи дільничним офіцером поліції сектору превенції Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області займав посаду поліцейського та згідно пп. "з" п.1ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" відносився до суб'єкту, на якого поширюється дія вказаного закону.

21.12.2017 наказом №317 о/с від 21.12.2017 року ГУНП в Миколаївській області дільничного офіцера поліції сектору превенції Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_2, згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію України", було звільнено зі служби у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

За результатами проведення збору доказів встановлено, що ОСОБА_2, як суб'єкт декларування, подав декларацію перед звільненням 19.09.2018р.

__________________________________________________________________

Провадження № 33/812/20/18 Головуючий у 1-й інстанції: Крутій Ю.П. Категорія: ч.1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.

Згідно відомостей ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 був звільнений 21.12.2017 року та 21.12.2017 року отримав трудову книжку, тобто з цього дня ОСОБА_2 дізнався про припинення трудової діяльності з ініціативи роботодавця, а саме ГУНП в Миколаївській області, та повинен був подати декларацію не пізніше двадцяти робочих днів, а саме 10.01.2018 року.

Проте, ОСОБА_2 у порушення вимог ч.2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, несвоєчасно подав електронну декларацію перед звільненням, а саме 19.09.2018.

Зазначений факт свідчить про те, що припиняючи діяльність в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області № 317 о/с від 21.12.2017, маючи спеціальне звання капітан поліції, ОСОБА_2 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням, чим порушив вимоги ч.2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно отриманих з управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області завірених копій документів з особової справи ОСОБА_2, він був попереджений про встановлений Законом України "Про запобігання корупції" обов'язок щодо подання декларації перед звільненням.

ОСОБА_2 в судовому засіданні факти, викладені в протоколі, не визнав та пояснив, що йому не повідомили про те, що необхідно заповнювати декларацію перед звільненням. Його було звільнено 21.12.2017, та 02.01.2018 він подав декларацію. Коли у вересні 2018 року його викликало керівництво Національної поліції і повідомило, що потрібно було подати декларацію і до звільнення, він продублював свою вже подану декларацію, тобто фактично подав дві декларації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру декларацій. Суд на підставі зазначеного закрив провадження по даній справі.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172 -6 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вважає постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2018 року незаконною та наполягає на тому, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам статті 245 КупАП в частині повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст. 7, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема з 26 жовтня 2014 року.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» за № 1952-VIII від 16 березня 2017р. внесені зміни до статті 294 КУпАП, які набрали законної чинності 16 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, у вищезазначеній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів не входить.

За змістом ст.ст.7, 287 КУпАП прокурор має право на оскарження постанов по справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, а саме коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт. Однак, за правопорушення, пов'язані з корупцією, він не застосовується.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, ідеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2018 року відносно ОСОБА_2, а тому у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, повернувши її прокурору.

Керуючись ч.5 ст.7, ст.287, ч.2 ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Омелян А.В. на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2018 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрите в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Міняйло М.П.