П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Шаргород

справа №152/1095/18

провадження №3/152/455/18

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовська Т.О.,

з участю

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого водієм ФГ "ОСОБА_3І.",

за ч. 1 ст. 130 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 31 липня 2018 року в 07 год. 55 хв. в м.Шаргород Вінницької області по вулиці Героїв Майдану керував автобусом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, порушивши при цьому пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.

У якості доказів підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння до матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 045513 від 31.07.2018 року (а.с.1) та пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_1 (а.с.2 - 3).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 винуватим себе не визнав і пояснив, що алкогольних напоїв ні 31.07. 2018 року, ні напередодні не вживав. 31 липня 2018 року в 07 год. 55 хв. в м. Шаргород Вінницької області по вулиці Героїв Майдану керував автобусом ЗАЗ, перевозив людей за маршрутом "Шаргород Клекотина", працівники поліції зупинили його транспортний засіб та запропонували йому на місці зупинки пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотесту "Драгер", він не заперечував, продув в прибор, результат показав 0,10 проміле, що не задовольнило поліцейського, який запропонував продути трубку другий раз, результат другої спроби виявивля 0,05 проміле, проте в протоколі ці обставини не зазначені, не вказані також свідки, в присутності яких він проходив освідування. Проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп'яніння йому не пропонували, разом з тим склали протокол про те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, що не відповідає дійсності. Після цих подій він звернувся самостійно до Шаргородської ЦРЛ з заявою провести його огляд на стан сп'яніння. Під час огляду лікарем був застосований технічний засіб "Алкофон", який не виявив у нього ознак алкогольного сп'яніння. Він неодноразово звертався до начальника УПП у Вінницькій області з запитати про те, чому в матеріалах справи відсутні дані про результати проходження ним на місці зупинки транспортного засобу освідування на стан сп'яніння з допомогою алкотестера "Драгер", проте конкретної відповіді на свої запити не отримав.

З метою встановлення істини у справі в суд викликався інспектор ВБДР УПП у Вінницькій області Стасюк О.І., який фіксував адміністративне правопорушення, проте останній на виклик суду не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду адміністративного матеріалу (а.с.10,11), про причини неявки суд не повідомив.

Судом також викликалися свідки події, зазначені у протоколі - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 на виклик суду не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду адміністративного матеріалу (а.с.13), про причини неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що в його присутності працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння. Він проходив повз ОСОБА_1 і працівників поліції, які запросили його посвідчити факт, що ОСОБА_1 відмовився від огляду, проте при ньому ОСОБА_1 ніхто нічого не пропонував, коли підписував пояснення не читав їх, то був рініше заготовлений друкований текст, в який працівник поліції вніс прізвище ОСОБА_1 та дату.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_2, який просив провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, дослідивши матеріали справи вважаю, що провадження в даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимогами ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. п.2.5, 2.9 ПДР України (в редакції постанови КМУ № 161 від 22.03.2017) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а також під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу; водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інспектор ВБДР УПП у Вінницькій області Стасюк О.І., який складав протокол про адміністративне правопорушення доказів, які достовірно вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не представив, не прийняв передбачених законом заходів по встановленню істини по справі, та не представив суду документів, які беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт керування ОСОБА_1 автобусом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння рук) та відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння не доведено, а навпаки спростовується поясненнями ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений лікарем Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_6 31.07.2018 року о 10.00 год. (а.с.20); інформаційними запитами і зверненнями ОСОБА_1 до начальника УПП у Вінницькій області ОСОБА_7 з приводу відсутності в матеріалах справи даних про освідування його на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера "Драгер" та свідків, які були присутні при освідуванні (а.с.17,18), відповіддю на запит ОСОБА_1, наданою заступником начальника УПП у Вінницькій області ДПП від 15.08.2018 року (а.с.19). Таким чином в матеріалах справи відсутні належні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,а лише протокол про адміністративне правопорушення не може бути прийнятий судом як беззаперечний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

За змістом вищезазначених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність обєктивних і субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності обєктивних і суб'єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також те, що судом використані всі можливі заходи для встановлення істини по справі, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247; ст. ст. 283; 284; 287; 289; ч.2 ст.294 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: Т.О. Соколовська