Справа № 346/3615/18
Провадження № 33/4808/83/18
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., -

в с т а н о в и в :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 13.07.2018 року о 01 год. 40 хв. в с. П'ядики по вул. Петлюри, 26, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_2 05 жовтня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду незаконною, прийнятою внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповного дослідження доказів.

Разом з тим в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів щодо поважності причин, з яких було пропущено строк на апеляційне оскарження постанови суду, ОСОБА_2 посилається на те, що 28 серпня 2018 року його було викликано в судове засідання, однак він не мав змоги з'явитися в судове засідання через стан здоров'я. Про те, що 28 серпня 2018 року суддею Бирич Н.В. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності він дізнався зі слів працівників пошти, які залишили йому повідомлення, щоб він забрав на пошті лист із суду. Про існування оскаржуваної постанови він дізнався 17 вересня 2018 року і в суді разом із адвокатом написав заяву про отримання копії постанови, яку було видано 24 вересня 2018 року.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду було пропущено з поважних причин, оскільки копія постанови суду була отримана ним 24.09.2018року.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_2 належним чином було повідомлено про розгляд справи 28.08.2018 року о 13 год. 00 хв., про що свідчить підпис останнього про отримання ним поштового відправлення суду 02.08.2018 року (а.п. 9). Постанова судді була винесена 05.04.2018 року без участі ОСОБА_2, який належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга на постанову суду була зареєстрована Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 05 жовтня 2018 року, що свідчить про те, що апеляційна скарга подана зі значним пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов'язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов'язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності ( справа «Пономарьов проти України»).

Правила регулювання строків для подання скарги повинні забезпечувати належне здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Вищевказана норма забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було відомо про розгляд справи в суді 28.08.2018 року, а його твердження про те, що він не мав можливості з'явитися в судове засідання на зазначену дату, у зв'язку із станом здоров'я не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зокрема, згідно ксерокопії листка непрацездатності, поданої апелянтом до апеляційної скарги, останній звільнений від роботи з 28.08.2018 року по 31.08.2018 року включно.

При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд приймає до уваги характер захворювання ОСОБА_2 та його тяжкість, незначну тривалість непрацездатності апелянта, який лікувався амбулаторно і починаючи вже з 01 вересня 2018 року мав можливість прийняти певні заходи щодо ознайомлення з результатами розгляду справи судом та своєчасно оскаржити постанову суду про його притягнення до адміністративної відповідальності.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 визнає, що йому було відомо, що вказана справа розглядалась 28 серпня 2018 року, однак про результати розгляду справи він вирішив дізнатися тільки 17 вересня 2018 року вже після закінчення строку на апеляційне оскарження судового рішення та коли воно вже набуло законної сили і було звернуто до виконання.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов'язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов'язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги, що з дня винесення постанови суду першої інстанції пройшов доволі тривалий строк і на даний час рішення суду набуло законної сили та звернуто до виконання, приймаючи до уваги характер процесуальної поведінки особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності протягом розгляду справи та після постановлення судом остаточного рішення, враховуючи причини, якими обґрунтовуються поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду, вважаю, що відсутні підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Разом з тим, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що працівниками поліції були сфальсифіковані фактичні обставини адміністративного правопорушення, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а працівники поліції шляхом «шантажу і погроз» заставили його підписати пояснення. Враховуючи, що вищевказані твердження апелянта пов'язані зі звинуваченням працівників поліції у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає звернути увагу ОСОБА_2 на те, що вищевказані ним доводи апеляції можуть бути повно та об'єктивно перевірені тільки у порядку кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини. одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2018 року.

Повернути апеляційну скаргу з додатками ОСОБА_2

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду підпис О.П. Васильєв

Згідно з оригіналом. Суддя: О.П. Васильєв