Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/3296/17 Суддя в 1 інст. Гнатик Г.Є.
№ провадження 33/778/31/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винуватим в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 24 серпня 2017 року, об 11-00 годині, рухаючись по вул. Гудименка, 3 в м. Запоріжжі, керував автомобілем «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, поведінка, що невідповідність обстановці), від повного медичного огляду в ЗОНД відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом порушено його право на захист, оскільки 23 листопада 2017 року суд, не розглянув його клопотання про відкладення розгляду справи до розгляду апеляційним судом Запорізької області повязаної справи та про допит свідка ОСОБА_4

Стосовно суті правопорушення зазначає, що він 24 серпня 2017 року не перебував в стані будь-якого спяніння, поліцейськими не було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, тобто порушений порядок проведення огляду, у звязку з чим вважає незаконною вимогу поліцейського пройти огляд в закладі охорони здоровя.

На думку апелянта, в оскаржуваній постанові не міститься мотивування, чому суд першої інстанції не взяв до уваги порушення порядку огляду, що відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП робить такий огляд на стан спяніння недійсним.

Також апелянт не погоджується з кваліфікацію його дій за ознаками повторності, оскільки рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не набрало законної сили.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Щодо обставин інкримінованого йому правопорушення пояснив, що дійсно на вимогу працівників поліції відмовився від проходження повного медичного огляду в спеціалізованому медичному закладі, свою відмову мотивує тим, що працівники поліції систематично запиняють його та безпідставно вимагають проходити такій огляд.

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу просив задовольнити, закрити провадження у відношенні ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки в його діях такий склад правопорушення відсутній. Зазначив, що повторності в його діях не має, оскільки постановою апеляційного суду від 20 грудня 2017 року закрито провадження в іншій справі у відношенні ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, стягнення на нього накладено не було. Вважав, що дії ОСОБА_2 за даним протоколом слідувало б кваліфікувати з огляду на наведене за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але оскільки строк, встановлений ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи в апеляційному суді сплинув, провадження підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Між тим, в апеляційному суді ні ОСОБА_2, ні його захисник не спростовували фактичних обставин, зазначених у протоколі з приводу того, що ОСОБА_2 в день, час та на місці, зазначених в ньому, був зупинений працівниками поліції, на їх вимогу пройти повний огляд в спеціалізованому медичному закладі відмовився.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, його захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши викладені в апеляційній скарзі доводи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду про порушенням ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, порушення ним вказаних вимог ПДР України підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР1 № 227631 від 24.08.2017р., згідно з яким ОСОБА_2, маючи явні ознаки наркотичного спяніння (вираження тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, поведінка, що не відповідає обстановці), відмовився від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя в присутності свідків (а.с. 1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 5,6), направленням на огляд водія в медичний заклад, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду (а.с. 3), рапортом інспектора поліції ОСОБА_7 (а.с. 4), а також доданим до протоколу відеозаписом події, зафіксованим бодікамерою поліцейського, які обєктивно підтверджують викладені в протоколі відомості.

Допитані на за клопотанням ОСОБА_2 судом першої інстанції інспектор поліції ОСОБА_8 та зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення свідок ОСОБА_5 надали показання, які викривають ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Так, інспектор патрульної поліції ОСОБА_8 пояснив, що 24 серпня 2017 року біля 11-00 годині, він зупинив на вул. Гудименка у м. Запоріжжі транспортний засіб ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1. Після зупинки транспортного засобу водій поводив себе неадекватно, заявив, що не керував транспортним засобом, що він нічого не буде предявляти. Запаху алкоголю від водія не було, але він запідозрив, що водій перебуває у наркотичному спянінні, оскільки тремтіли пальці рук, він був жвавий, його поведінка не відповідала обстановці, на підставі чого він запропонував пройти огляд у медичному закладі, водій відмовився у присутності двох свідків.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив викладені в протоколі обставини та зазначив, що в його присутності та присутності іншого свідка водій відмовився від проходження медичного огляд в медичному закладі.

Судом був досліджений відеозапис (а.с. 10), з якого вбачається, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Гудименка в м. Запоріжжі. Після чого він відмовився від проходження огляду, мотивуючи тим, що не керував транспортним засобом. Зазначене спростовує викладені в протоколі пояснення ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення порядку проведення огляду.

Так, відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані саме наркотичного спяніння поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоровя. Проведення огляду на стан наркотичного спяніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів вказаною Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

У звязку з тим, що у ОСОБА_2 були виявлені явні ознаки наркотичного спяніння (виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, поведінка, що невідповідність обстановці), то не було відповідних підстав для проведення поліцейським огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, і водію було обґрунтовано запропоновано пройти огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя.

Доводи апелянта про те, що суд не допитав свідка ОСОБА_6 на правильність висновків суду не впливає, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, тим більш, що сам ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від проходження огляду в закладі охорони здоровя.

Разом з тим матеріали провадження свідчать про те, що вказані дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП кваліфіковані невірно.

Так, з протоколу вбачається, що дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Зокрема частину цієї статті зазначено як «ІІ».

З наданого апеляційному суду ОСОБА_2 другого екземпляру протоколу БР № 227631 вбачається, що в ньому зазначено кваліфікацію дій останнього саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП вписано «І».

Постановами суду першої інстанції двічі 11 вересня 2017 року (а.с. 13) та 29 вересня 2017 року (а.с. 24) адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_2 за протоколом БР № 227631 повертався для доопрацювання саме через суперечні відомості в частині кваліфікації дій ОСОБА_2

Згідно повідомлення Управління патрульної поліції від 10 жовтня 2017 року на виконання постанови суду від 29 вересня 2017 року при поверненні адміністративного матеріалу до суду т.в.о. начальника УПП в м. Запоріжжі лейтенант поліції ОСОБА_9 зазначила, що адміністративну справу за ст. 130 від 24 серпня 2017 року перекваліфіковано на ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлено для розгляду за місцем вчинення адміністративного правопорушенні до Хортицького районного суду м. Запоріжжя (а.с. 25).

Згідно листа начальника відділу адміністративної практики УПП в м. Запоріжжі ОСОБА_10 від 10 жовтня 2017 року, він повідомляє Хортицький районний суд м. Запоріжжя, що на момент складання адміністративного матеріалу по ст. 130 від 24 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інформація щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 25 липня 2017 року була відсутня. Таким чином адміністративну справу за ст. 130 КУпАП від 24 серпня 2017 року слід кваліфікувати за частиною 1.

Разом з тим, суд першої інстанції неодноразово повертаючи адміністративний матеріал для доопрацювання, не приділив достатньої уваги матеріалам, складеним під час цього доопрацювання та не звернув увагу на те, що дії ОСОБА_2 кваліфіковані саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тим самим вийшов за межі протоколу та притягнув особу за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_2 на ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього стягнення в межах санкції цієї частини статті 130 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то апеляційний суд з ними не погоджується, оскільки протокол складений 24 серпня 2017 року, стягнення судом першої інстанції накладено на ОСОБА_2 постановою суду від 23 листопада 2017 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 38 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 33, 130, 280, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, в частині кваліфікації дій ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення змінити.

Дії ОСОБА_2 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1