Справа № 203/3224/18
Провадження № 3/0203/1965/2018
ПОСТАНОВА

19 жовтня 2018 р. суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Підберезний Г.А., розглянувши матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого головним енергетиком НМетАУ, який мешкає: м. Дніпро, вул. Каверіна, 26/39, за ч.1ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №216958 серії БР, 06.09.2018 року о 00:10 годині ОСОБА_1 в м. Дніпрі по пр. Богдана Хмельницького, 17, керуючи автомобілем марки OPEL COMBO, державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Від огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання з'явився, проти факту, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення не заперечував, був в стані алкогольного спяніння, в скоєному розкаюється. Просив при накладені адміністративного стягнення не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки його робота безпосередньо залежить від автомобіля і це його єдине джерело доходу, про що судові надав відповідні підтверджуючі документи, а саме: характеристику з місця роботи.

Вислухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідальність на підставі ч. 1 ст. 130 КпАП України настає при керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положення ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності вимог ст. 34 КУпАП, обставинами, що помякшують провину ОСОБА_1 є щире каяття.

У відповідності вимог ст. 35 КУпАП, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення ОСОБА_1, суд не встановив.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer)проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив,що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У Кодексі України про адміністративне правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м'якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 130 ч.1 КпАП України.

Враховуючи вищевикладені обставини, повне визнання своєї провини, особу ОСОБА_1, у якого робота безпосередньо залежить від автомобіля і це його єдине джерело доходу, вчинив правопорушення вперше, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті 130 ч.1 КУпАП без позбавлення права керування, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_2 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Крім того, враховуючи результат розгляду даної справи, а також вимоги закріплені у п.5 ч.2 ст.4 закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 130 ч.1, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Підвергнути ОСОБА_1 адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Г.А. Підберезний