Пр.№3/756/5198/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за участю прокурора Лавренюк Т.М., справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Кіровоградської області, працює заступником начальника з медичних питань-лікарем Медичного реабілітаційного центру МВС України «Хутір Вільний», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Уповноваженим працівником Національного агентства з питань запобігання корупції (далі за текстом - НАЗК) ОСОБА_2 09.08.2018 року складно протокол про адміністративне правопорушення №20-25/71/18 відносно ОСОБА_1 Згідно вказаного протоколу, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме несвоєчасно подав декларацію після звільнення, за наступних обставин.

З 07.11.2015 року по 14.06.2017 року ОСОБА_1 займав посаду начальника Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області», тобто був посадовою особою юридичної особи публічного права, керівником закладу охорони здоров'я обласного рівня та відповідно до абзацу 15 ст.1, підпункту «а» пункту 2 ч.1 ст.3 та ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі за текстом - Закон) є суб'єктом декларування, на якого поширюється дія цього Закону.

В порушення вимог ч.2 ст.45 цього Закону ОСОБА_1 припинивши діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, наступного року після припинення такої діяльності в строк до 01 квітня не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.

Дана обставина була виявлена працівниками НАЗК при проведенні перевірки та 22.06.2018 року направлено ОСОБА_1 повідомлення про виявлений факт неподання декларації. Після отримання цього повідомлення, 29.06.2018 року ОСОБА_1 було подано щорічну декларацію за 2017 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, в яких повідомив про те, що помилково не подав декларацію через рік після звільнення, не мав умислу на приховання свого дійсного матеріального становища та порушення вимог фінансового контролю. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить закрити провадження у справі.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено те, що відповідно до витягу з Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2017 року №561о/с ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» - лікаря з 14.06.2017 року на підставі п.5 ст.36 КЗпП України за переведенням до лікарні відновного лікування МВС України.

Дану посаду ОСОБА_1 обіймав з 07.11.2015 року.

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» є Міністерство внутрішніх справ України. Доказів, які б підтверджували дану обставину матеріали справи не містять, однак вона не оспорюється учасниками справи.

При звільненні ОСОБА_1 подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування перед звільненням за період з 01.01.2017 року по 14.06.2017 року (https://public.nazk.gov.ua/declaration/01987d94-b8ae-44ed-b49d-a0).

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.45 Закону, особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Декларацію за 2017 рік ОСОБА_1 подано 29.06.2018 року після отримання повідомлення НАЗК про виявлений факт неподання декларації (https://public.nazk.gov.ua/declaration/b502ef03-2302-4654-9747-8e876b82ec7f).

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією є саме те, що він, припинивши діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3, наступного року після припинення діяльності в строк до 01 квітня 2018 року не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» - лікаря у зв'язку з переведенням до лікарні відновного лікування МВС України.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, 15.06.2017 року він призначений на посаду заступника начальника з медичних питань-лікаря Лікарні відновного лікування у порядку переведення з Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» (наказ №70о/с від 15.06.2017 року).

Згідно Наказу Міністерства внутрішніх справи №1059 від 22.12.2017 року Лікарню відновного лікування МВС України перейменовано в Медичний реабілітаційний центр Міністерства внутрішніх справи України «Хутір вільний».

Засновником даної юридичної особи згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Міністерство внутрішніх справ України.

Державна установа «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» та Державна установа «Лікарня відновного лікування МВС України» (нині - Медичний реабілітаційний центр Міністерства внутрішніх справ України «Хутір вільний») у розумінні ст.81 ЦК України є юридичними особами публічного права.

Керуючись роз'ясненням Державної інспекції України з питань праці від 27.07.2014 року, положеннями ст.2 Закону України «Про державну службу» суд вважає, що ОСОБА_3 працюючи на посадах начальника Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» та заступника начальника Державної установи «Лікарня відновного лікування МВС України» є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Обов'язок подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування після звільнення покладено згідно ч.2 ст.45 Закону на осіб, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зокрема зазначену у підпункті «а» пункту 2 Закону - діяльність посадової особи юридичної особи публічного права.

Аналіз вказаних вище обставин справи вказує на те, що після звільнення з однієї державної установи у зв'язку з переведенням до іншої, ОСОБА_1 не припиняв такої діяльності оскільки продовжує бути посадовою особою юридичної особи публічного права.

При цьому, на ОСОБА_1 як заступника начальника з медичних питань-лікаря Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Хутір вільний» не поширюється дія розділу VII Закону щодо фінансового контролю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов'язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірно, доки не буде доказано зворотне.

У Рекомендації No R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Вказане правило є нічим іншим, як складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов'язку доводити свою невинуватість.

Відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Належних та достатніх доказів, які б вказували на припинення ОСОБА_1 діяльності посадової особи юридичної особи публічного права та спростовували висновки суду, що викладені вище, адміністративним органом, уповноваженим працівником якого складено протокол про адміністративне правопорушення суду не надано, на жодне з призначених судових засідань у справі уповноважений працівник НАЗК не з'явився, не зважаючи на судові повідомлення про розгляду справи, спрямовані на адресу агенства. Прокурор також даючи висновок щодо справи зазначив про відсутність у нього інших доказів, крім тих, що скеровані до суду НАЗК з протоколом про адміністративне правопорушення та просив прийняти рішення саме на їх підставі.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З цих підстав, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки він не припинив діяльності посадової особи юридичної особи публічного права, а тому не є зобов'язаним подавати декларацію після звільнення.

Зміна посади у таких юридичних особах не зумовлює необхідності подання декларації, оскільки здійснення діяльності, визначеної підпунктом «а» пункту 2 Закону ОСОБА_1 не припинилась. Лише припинення такої діяльності кореспондує обов'язок особи, визначений абзацом 2 ч.2 ст.45 Закону, щодо подання після звільнення в строк до 01 квітня декларації за минулий рік.

З урахуванням викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст.ст.172-6 ч.1, 247 п.1, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко