АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/366/18 Головуючий у І-й інстанції Шофаренко Ю.Ф.
Справа № 202/514/18-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2018 року, якою

ОСОБА_1, 1982 року серпня місяця 22 дня народження, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 19.01.2018 року о 21 год. 18 хв. у м. Дніпро, вул. Калинова, 15, водій ОСОБА_1 керував автомобілем SUBARU, н.з. АЕ 9675 НО, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер ARHK 0266 в присутності двох свідків, результат вимірювання склав 0,87 проміле. Своїми вищевказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього, не відповідає процесуальному закону та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 року за №1376. Так, у даному протоколі не зазначено відомості щодо місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також не зазначено їх статус - свідки вони, чи потерпілі. Одночасно вказує, що до протоколу додано тільки пояснення ОСОБА_3, а пояснення ОСОБА_2 відображені не на бланку. З пояснень, які наявні в матеріалах справи, не вбачається, що він перебував за кермом автомобіля і здійснював керування.

Апелянт також вказує, що під час проведення його огляду на стан сп'яніння не було дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Зазначає, що після повернення матеріалів провадження відносно нього на дооформлення через відсутність відомостей про наявність у нього посвідчення водія, вказані матеріали провадження належним чином дооформлені не були та до них було додано копію незавіреного документу, втім суд даний факт проігнорував та без урахування практики європейського суду з прав людини розглянув вказане провадження.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції проігнорував його клопотання про перенесення судового розгляду та забезпечення його права на захист яке було подано через його хворобу, здійснив розгляд справи та виніс за ним рішення, чим позбавив його можливості захистити свої права та надати пояснення щодо обставин провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши апелянта, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованим результатом тесту; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; письмовими поясненням понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у присутності яких ОСОБА_1 пройшов відповідний огляд.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт його перебування у стані алкогольного сп'яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Посилання апелянта на неналежність оформлення та наявність неточностей у поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки являють собою особисті упереджені міркування апелянта, в той час як достовірність вказаних пояснень підтверджується відеодоказом, а також вони узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції його права на захист та участь у судовому засіданні шляхом розгляду справи без його участі, при наявності клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з його хворобливим станом, то їх суд апеляційної інстанції оцінює критично. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з клопотаннями про перенесення розгляду справи, останній раз - посилаючись на хворобу. Разом з тим, сам по собі факт перебування апелянта на амбулаторному лікуванні у період з 27.02.2018 р. не свідчить про неможливість його у часті у судовому розгляді, зокрема зважаючи і на те, що у той самий день він особисто з'явився до суду та подав до канцелярії відповідне клопотання (а.с. 17).

Крім того, зазначені апелянтом обставини в цілому не обгрунтовують його апеляційній вимоги, оскільки вони можуть бути підставою для поновлення строку апеляційного оскарження у випадку його пропущення, а порушене право апелянта на участь у судовому розгляді може бути поновлене у межах апеляційного перегляду справи у повному обсязі, в тому числі з урахуванням доводів апелянта, наданих ним доказів тощо. Разом з тим, вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення та звільнення особи від відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв'язку з чим відповідні доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та неприйнятними.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або істотних порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2018 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4