Справа № 445/1355/18
П О С Т А Н О В А

19 жовтня 2018 року суддя Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М. В. , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГУЛВ № 001435 ОСОБА_1 27.07.2018 року о 11 годині 25 хвилин, на території КП "Золочівський ринок" здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації, чим порушив вимоги ст. 164 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 вини не визнав та пояснив, що вдень перевірки, 27.07.2018 року він торгівлі не здійснював. Він дійсно був на ринку але не торгував, а складав свій товар, доказів цьому працівники ДФС не представили.

Головний державний ревізор-інспектор ДФС у Львівській області ОСОБА_2 в суді пояснив, що у них були дані, що між ОСОБА_1 та Золочівським ринком укладений договір оренди. 27.07.2018 року він із ОСОБА_3 підійшли до ОСОБА_1Ю, він торгував футболками, запитали про ціни, він на все відповідав. Далі вони, запитали чи є у нього державна реєстрація суб"єкта господарювання, він відповів, що немає, тоді вони йому представилися і почали складати протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення. Доказів того, що він здійснював торгівлю у нього немає, свідки ним не залучалися.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Перевіривши належність та допустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, вважаю необхідним направити матеріали справи на доопрацювання, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Якщо при підготовці справи до судового розгляду будуть знайдені недоліки у протоколі, інших матеріалах справи, то такі документи надсилаються до органу, який порушив справу про адміністратративне правопорушення на доопрацювання.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При оформленні вказаного протоколу, працівники ГУ ДФС у Львівській області не дотрималися вимог законодавства про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 164КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Безпосередня участь - це зазначена діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи (п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», 28.12.1994 p., № 334/94-ВР).

За ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємницькою може вважатись лише діяльність з виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг і зайняття торгівлею з метою одержання прибутку. У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати діяльність господарюючого суб'єкта підприємницькою (п.3 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів» № 01-8/453 від 26.06.1995 p.).

На підставі викладеного суд робить висновок про те, що однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення. Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.

Між тим, обставини правопорушення , викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не в повній мірі відповідають диспозиції ст.164 ч.1 КпАП України, яка містить декілька складів правопорушення (з урахуванням вимог вищезазначених норм законів), і що підлягає уточненню. При цьому, чітко не зазначено , які норми яких законів було порушено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи носили такі дії систематичний характер, з якою метою, і що підлягає уточненню.

В протоколі не зазначена частина ст. 164 КУпАП, відповідно до якої складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 27.07.2018 р. здійснював підприємницьку діяльність і у нього відсутня державна реєстрація.

Окрім цього, порушник відмовився від підпису та пояснень, однак свідків при цьому працівники фіскальної служби не залучили.

Також, у матеріалах справи відсутні дані, які враховуються судом при прийнятті рішення по даній справі відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, а саме: характеристика на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дані про ступінь вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, відомості щодо притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності, тощо.

України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

За змістом ст.278 КУпАП, при виявленні недоліків в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному всупереч вимогам ст.256 КУпАП, або в інших матеріалах, що перешкоджають або унеможливлюють об'єктивний розгляд справи, особа, що провадить підготовку до розгляду справи, повертає матеріали справи відповідному органу, що порушив провадження в адміністративній справі на дооформлення. Також, ч.2 ст.251 КУпАП визначено, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладення такого обов'язку на суд не передбачено.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року було встановлено наступне: «Визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення».

Тому, враховуючи вищенаведене, і допущену неповноту при складанні адміністративного матеріалу, суд вважає за необхідне направити адміністративну справу відносно ОСОБА_1Ю за ст. 164 КУпАП України на доопрацювання, в ході якого слід виправити вказані судом недоліки.

Звертаю увагу на необхідність усунути зазначені недоліки в максимально стислі строки, оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, строк притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення складає три місяці з моменту його вчинення.

Керуючись ст.ст. 245,251,278, 251,256,278 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Направити адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ст. 164 КУпАП до ГУ ДФС у Львівській області для доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_4