КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі

особи яка притягується до відповідальності захисника - ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Баклагова Є. на постанову Бориспільського міськрайонного суду від 19.09.2018, в частині вирішення питання про її прийнятність,

В С Т А Н О В И В

Цією постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.1726 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурором Бориспільської місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду від 19.09.2018 та прийняти нову постанову, відповідно до якої ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.1726 КУпАП, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень.

Прокурор у визначений судом день, час та місце не з?явився. Про судове засідання Бориспільська місцева прокуратура повідомлена завчасно належним чином. Клопотань про відкладення судового слухання від прокурора не надходило, причини неявки суду не повідомлені.

Перевіривши подану апеляційну скаргу та заслухавши думку ОСОБА_2, який вважав її такою, що не підлягає прийняттю до розгляду, а також дослідивши матеріали справи в частині що стосується визначення кола суб'єктів оскарження даної категорії справ, вважаю, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний.

Відповідно до ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії. При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729, 1729-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 1726 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ч.2 ст.294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що в даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги, а отже посилання в апеляційній скарзі прокурора на ст.250 КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають вимогам закону.

Більше того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття не відповідало б ані нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права у відповідності до конституційних приписівішень ЄСПЛ , які є джерелом права ЄС, а також зважаючи, що КУпАП не врегульовано випадків повернення апеляційної скарги з підстав їх подачі неуповноваженим суб'єктом, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин аналогію закону, керуючись при цьому п.2 ч.3 ст.399 КПК України, згідно яких апеляційна скарга повертається, якщо вона подано особою, яка не має права її подавати.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Баклагова Є. на постанову Бориспільського міськрайонного суду від 19.09.2018, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.1726 КУпАП відносно ОСОБА_2, закрито у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, ? повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/824/855/2018

Категорія: ч.4 ст. 172-6КУпАП