П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 03 лютого 2018 року в 00 год. 40 хв. керував автомобілем «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 3-б по Броварському проспекту в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, провадження щодо нього закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Захисник ОСОБА_2 зазначає, що 03 лютого 2018 року ОСОБА_3 дійсно був зупинений працівниками поліції, які запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння, на що він погодився. Апелянт вважає, що працівниками поліції порушена Інструкція «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), оскільки перевірка ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння проводилась за допомогою приладу газоаналізатора Драгер «Алкотест 6820», який не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому результати такого тесту є недопустимим доказом.

Апелянт звертає увагу на те, що в протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки містить виправлення.

Крім того, захисник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що працівники поліції не надали ОСОБА_3 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу, за допомогою якого останній повинен був пройти огляд.

Апелянт зазначає, що відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського не видно, хто саме проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки відеозапис не містить всього перебігу події.

Захисник звертає увагу на те, що ними було подано клопотання до суду першої інстанції про допит свідків, проте суд не розглянув дане клопотання.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_3 закриттю у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є вмотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт зазначає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол містить виправлення.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 100158 від 03 лютого 2018 року (а.с. 1), в ньому наявні відомості передбачені вищевказаною нормою закону.

Висновок суду про порушення ОСОБА_3 п. 2.9 ПДР України ґрунтується на досліджених ним під час судового розгляду доказах: протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківці з газоаналізатора «Драгер» із показаннями 1,25%, акті огляду на стан сп'яніння, письмових поясненнях свідків, присутніх під час проведення огляду.

Оцінивши ці докази в сукупності та спростувавши доводи сторони захисту, суд прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи, огляд ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820». За доводами апелянта цей пристрій не дозволений для використання поліцейськими для виявлення перебування водія у стані сп'яніння. Проте такі доводи є необґрунтованими.

Відповідно до п. 6 до Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до переліку технічних засобів, на який посилається Муке Моріс, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6820», «Alcotest6810», «Alcotest7410 Plus com», «Алконт 01».

В той же час, всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу «Drager Alcotest - 6820» працівниками поліції під час виконання своїх службових обов'язків.

Захисник також звертає увагу апеляційного суду на порушення самої процедури проведення поліцейськими огляду на стан сп'яніння. Зокрема, поліцейським не був наданий ОСОБА_3 сертифікат на прилад «Драгер 6820»; сам прилад був не в упаковці; оскільки останній не погодився з результатом проведеного огляду, його не було направлено на огляд до медичного закладу; під час огляду були не ті свідки, пояснення яких долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Для перевірки зазначеного судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано подію проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до відеозапису, поліцейський в присутності двох свідків запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного пристрою, на що той погодився, при цьому не вимагав від поліцейського надати йому сертифікат відповідності. Після цього поліцейським на підтвердження того, що прилад на містить в собі повітря з алкоголем був зроблений контрольний забір повітря, далі з герметичної упаковки поліцейським був наданий ОСОБА_3 мундштук та роз'яснено, як він повинен видихнути повітря для того, щоб був зафіксований результат тесту. Провівши огляд, поліцейський присутнім ОСОБА_3 та свідкам повідомив, що прилад показав 1,25 проміле. ОСОБА_3 не заявив про незгоду з результатами тесту, тому поліцейським було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що поліцейським під час огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння були дотримані як положення Інструкції, так і вимоги ст. 266 КУпАП, тому підстав вважати його недійсним немає.

Доводи ОСОБА_3 про те, що відеозапис є неповним, на ньому не відображена його незгода з результатами проведеного огляду, та висловлене ним бажання пройти огляд в закладі охорони здоров'я є непереконливими.

Апеляційний суд зазначає, провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається складанням протоколу після виявлення правопорушення. Досліджений відеозапис закінчується тим, що поліцейський пропонує ОСОБА_3 сісти в службовий автомобіль для складання протоколу, де йому також будуть роз'яснені його права. Отже, до початку провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 не вимагав сертифікату відповідності, не ставив під сумнів результати огляду, проведеного за допомогою технічного засобу та не висловлювався стосовно того, що бажає пройти повторний огляд у медичній установі. Відтак, наявні в матеріалах докази, якими суд обґрунтовував своє рішення є належним та допустимим.

Також непереконливими є доводи апелянта про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучені письмові пояснення не тих свідків, які були під час огляду, оскільки доказів цьому апелянтом не надано, а матеріали справи вони також не містять.

Судом не може прийнятий як доказ невинуватості ОСОБА_3 та обставина, що після виявлення стану сп'яніння поліцейським він не був відсторонений від управління транспортним засобом, оскільки перебування водія в такому стані було встановлено проведеним у законному порядку дослідженням.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що прийняте судом рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законним, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун