АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, 06.04.2017 року року о 23 год. 40 хв. по а/д. Одеса - Чорноморськ, 1.6 км., водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження медогляду в встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим та невмотивованим ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на обґрунтування яких зазначає наступне.

Пропущений строк апеляційного оскарження пояснює тим, що розгляд справи відбувся без його участі при тому, що він подавав клопотання про перенесення розгляду справи бо на час розгляду справи перебував у відряджанні, що підтверджується відповідними документами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт ОСОБА_3 заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення та стверджує, що не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, а лише відмовився від огляду на стан сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер по причині хвороби міжреберної невролгії грудного відділу. Однак, при цьому, просив у працівників поліції направити його до медичного закладу на що йому було відмовлено.

Отож, апелянт вважає, що його ОСОБА_3 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, бо вимоги п.п. 2.5 ПДР України він не порушував, через що просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови від 19 червня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати з вини суду, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду, суд в постанові не вказав.

В апеляційному засіданні ОСОБА_3 надано пояснення, які нічим не спростовано, а навпаки підтверджено доказами у справі, про те що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер, у зв'язку із хворобою, що підтверджується відповідною довідкою, водночас, звернувся до поліцейських з проханням направити його на медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в найближчий заклад охорони здоров'я на що працівники поліції відмовили. На його зауваження що це протиправно йому повідомлено, що всі питання він зможе задати в суді. В результаті такого спілкування він відмовився підписувати протокол, а працівники поліції в свою чергу, попередньо вилучивши його посвідчення водія відмовились видати тимчасовий талон на право керування транспортними засобами та надати 2-й примірник протоколу про адміністративне правопорушення. Через деякий час поліцейський ОСОБА_5 погодився видати ОСОБА_3 тимчасовий талон на право керування транспортними засобами за умови якщо той напише в протоколі "вину осознаю" та подам заяву про розгляд справи в Голосіївському суді. Враховуючи те, що ОСОБА_3 терміново потрібно було їхати до Києва по причині відвезення до лікаря своєї вагітної дружини, він вимушений був погодитись з думкою про те що зможе довести свою невинуватість у суді.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_3 надав до апеляційного суду довідку Приватної медклініки «МЕДІ-СВІТ» від 7 квітня 2017 року про те що ОСОБА_3 у період з 3 квітня по 7 квітня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом міжреберна невролгія грудного відділу, та довідка КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» від 7 квітня 2017 року про те що дружина ОСОБА_3 ОСОБА_6 була на прийомі у лікаря-гінеколога з приводу спазмів в животі.

Щодо пояснень свідків, які наявні в матеріалах справи, то такі пояснення слід вважати недійсними бо вони по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є поясненням самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому, зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як пояснив в апеляційному засіданні ОСОБА_3, що він не відмовлявся саме від медичного огляду, а навпаки заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння тільки у медичному закладі, однак, працівники поліції, працівники поліції проігнорували цю вимогу не зважаючи навіть на наявність хвороби про яку він наголошував та через яку відмовився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та Акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль із зазначенням обставин зупинки транспортного засобу.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 складений із значними порушенням та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, тому такий протокол не можна вважати дійсним.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1245/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Рудик І.В.