Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/6228/17 Головуючий в 1 інст. Антоненко М.В.
Провадження №33/778/9/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою суду, 4 вересня 2017 року о 20 годин 37 хвилин по вул. Шкільній, 8 м. Запоріжжя водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Мітсубіші Паджеро», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду та тестування за допомогою приладу «ALCOTEST Drager 6880» відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків. Отже, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, скоївши, таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що постанова суду винесена з порушенням матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин справи.

Вказує, що він не керував автомобілем, а знаходився в його салоні в якості пасажира, цей факт може підтвердити ОСОБА_4, який і був за кермом автомобіля, та після того як йому стало погано, останній пішов до аптеки за ліками.

Також зазначає, що симптоми його хвороби на цукровий діабет 2 типу схожі на симптоми, які спостерігаються у осіб, що знаходяться в стані алкогольного спяніння.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що він неадекватно поводився, оскільки йому було зле.

Крім того, судом було порушено його право на захист. Наголошує, що працівники поліції пропонували проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер 6880, однак такий пристрій не міститься в переліку технічних засобів, а отже результати були б недійсними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, допитавши за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 наполягав на тому, що в день, час та у місці, зазначені в протоколі, транспортним засобом він не керував, а керував ним його знайомий ОСОБА_4, під час руху він попросив його зупинитися та купити йому ліки та воду.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, наполягав на закритті провадження, оскільки ОСОБА_2 на час зупинки транспортного засобу ним не керував.

За клопотанням захисту в судовому засіданні було допитано вказану особу.

Так свідок ОСОБА_4 в апеляційному суді показав, що з ОСОБА_2 він перебуває у дружніх стосунках. 4 вересня 2017 року о 18.00 годині він приїхав на прохання ОСОБА_2 до його офісу, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Козачя, б. 5 та вони разом поїхали до дому. Коли виїхали на вул. Українську, ОСОБА_2 стало зле та він попросив купити йому води. Він зупинив автомобіль та пішов до магазину, купив води, але коли повернувся, побачив що біля транспортного засобу багато працівників поліції. Невідомій йому дівчині він передав воду, а сам пішов до офісу ОСОБА_2 за його документами, оскільки ще під час руху він сказав йому, що документи залишив там.

При цьому ОСОБА_4 не зміг відповісти на питання, чому він не підійшов до ОСОБА_2, сам не передав йому воду, та взагалі чому він відсутній на відеозапису, зробленому поліцейськими.

До показань свідка ОСОБА_4 суд ставиться критично та вважає, що надані вони лише з метою допомогти ОСОБА_2 уникнути адміністративної відповідальності аз скоєне правопорушення, оскільки вони є не лише нелогічними за своїм змістом, а ї повністю спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого розпочинається він від часу переслідування працівниками поліції автомобілю «Мітсубіші Паджеро», державний номер НОМЕР_1, безперервно продовжується до часу зупинки транспортного засобу. З вказаного відеозапису є очевидним, що після зупинки транспортного засобу будь-яка особа з місця водія з нього не виходить. Коли безпосередньо після зупинки транспортного засобу до нього підходять працівники патрульної поліції, ОСОБА_2 перебуває в ньому на передньому пасажирському місці. З моменту зупинки автомобіля та до того часу, коли до нього підійшли працівники поліції у ОСОБА_2 було достатньо часу переміститися з місця водія на місце пасажира. ОСОБА_4 за весь час відеозапису, як з моменту зупинки транспортного засобу так і на час складання протоколу і евакуйовання транспортного засобу на місці події відсутній.

З огляду на наведене позиція ОСОБА_2, викладена в апеляційній скарзі з приводу керування транспортним засобом іншою особою повністю спростована дослідженими в апеляційному суді доказами, а висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 237022 від 04.09.2017 року (а.с.1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння за допомогою спецтехприладу Драгер та в медичному закладі, а також від підпису в протоколі (а.с. 4,5), актом огляду на стан спяніння та направленням на огляд, згідно яких огляд за допомогою приладу «Alkotest Drager 6820» та в спеціалізованому медичному закладі проведено не було у звязку із відмовою водія від їх проходження проведено (а.с. 2,3).

Щодо доводів апелянта про порушення судом його права на захист, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 затягував розгляд справи, оскільки судом розяснювалися положення ст. 268 КУпАП України, розгляд справи декілька разів відкладався оскільки ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про ознайомлення та зняття копій зі справи, надання можливості залучити адвоката, а тому мав реальну можливість реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП. Крім того в суді першої інстанції допитано самого ОСОБА_2, працівників поліції, в повному обсязі досліджено письмові докази.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправданне затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 237022 від 04.09.2017 року, складений саме за відмову водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, а тому його доводи про схожість симптомів його хвороби з зовнішніми ознаками алкогольного спяніння безпідставні.

Також, відсутні докази, які б підтверджували викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про погане самопочуття на місці події.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність алкотестера Драгер 6880 в переліку технічних засобів не заслуговують на увагу, оскільки згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Alkotest Drager 6820», а не 6880, як він про це зазначає в апеляційній скарзі, крім того, протокол відносно ОСОБА_2 складено за відмову від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі перевірив докази, наявні в матеріалах справи, які відповідають вимогам КУпАП та узгоджуються між собою.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, суд в постанові дав зазначеним доказам належну оцінку, та, на підставі цих доказів, які є допустимими, так як відповідають вимогам ст. 266 КУпАП правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

В апеляційному суді ОСОБА_2 було заявлено клопотання про повернення протоколу про адміністративне правопорушення для доопрацювання, в обґрунтування якого він, в тому числі зазначив, що в протоколі невірно зазначено адресу місця його проживання.

У задоволенні цього клопотання було відмовлено, оскільки адреса місця проживання, зазначена в протоколі, повністю збігається з адресою, зазначеною самим ОСОБА_2 в його апеляційній скарзі. Крім того, ОСОБА_2 був присутній в суді першої інстанції, і відповідно розбіжності в адресі, зазначеній в протоколі та наявної в матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_2, не стали перешкодою для його повідомлення про розгляд справи в суді та реалізації його права на участь в судовому розгляді справи. Інші доводи, викладені в клопотанні про повернення справи для доопрацювання, на увагу не заслуговують, оскільки зводяться до власної оцінки ОСОБА_2 наявних в справі доказів та фактичних обставин справи.

Також ОСОБА_2 було заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яке вмотивовано тим, що допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_4 підтвердив, що він транспортним засобом не керував.

У задоволенні цього клопотання було також відмовлено, оскільки показання свідка ОСОБА_4 повністю спростовані сукупністю інших досліджених доказів. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є свідками відмови ОСОБА_2 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння, а не керування ним транспортним засобом. Крім того факт відмови повністю зафіксований переглянутим в апеляційному суді відеозаписом.

За таких обставин постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1