Дата документу 23.03.2018
Справа № 334/1216/18
Провадження № 3/334/554/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Манюхіні О.О., за участю прокурора Запорізької обласної прокуратури Фоміної А.В., правопорушника ОСОБА_2, адвокатів: Зелінської О.С., Лясковець О.В.

розглянувши адміністративний матеріал, пов'язаний з корупцією стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка працює старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 статті 172-6 КУпАП

встановив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний матеріал, пов'язаний з корупцією стосовно ОСОБА_2.

Згідно наданих матеріалів вбачається, що 01.06.2007 року ОСОБА_2 прийняла присягу державного службовця. На підставі наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 282/07-09 від 03.06.2018 року, ОСОБА_2 з 04.06.2009 призначено на посаду старшого державного виконавця Орджонікідзівського (Вознесенівського) відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Крім того встановлено, що остання має 14 ранг державного службовця.

28.07.2017 року, ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у сумі 6 361,52 гривень та грошову винагороду у розмірі 98 181,76 гривень. Таким чином, ОСОБА_2 отримала грошові кошти на загальну суму 104 543, 28 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, про який у десятиденний термін повинна була повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно з відомостями, які містяться на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції «nazk.gov.ua», ОСОБА_2 28.07.2017 року, після нарахування грошових коштів на суму 104 543, 28 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, не повідомила у десятиденний термін, шляхом заповнення відповідного повідомлення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані, а зробила це лише 27.08.2017 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 1700-VII від 14.10.2014) - несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні прокурор доводила, що ОСОБА_2В будучи, згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З, ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи про необхідність повідомити в десятиденний термін Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, після нарахування 28.07.2017 року грошових коштів на загальну суму 104 543, 28 гривень (сто чотири тисячі п'ятсот сорок три гривні та двадцять вісім копійок), розмір яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня 2017 року, що є суттєвою зміною в майновому стані, у десятиденний строк з моменту нарахування грошових коштів (з 28.07.2017 по 06.08.2017 включно), письмово не повідомила про це Національне агентство з питань запобігання корупції, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 1700-VII від 14.10.2014) - несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тому слід визнати її винною та призначити штраф у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину свою не визнала та пояснила, що у неї не було умислу на скоєння адміністративного правопорушення. Вона не мала на меті приховувати відповідні дані. Так, дійсно, 28.07.2017 року, їй було нараховану заробітну плату в розмірі - 6 361,52 грн., а виплачено 5 121,03 гривні. В той же день, їй було нараховано грошову винагороду в розмірі - 98 181,76 грн., а виплачено -79036,31 гривень. При цьому зазначені кошти зайшли їй різними платежами. Крім того, станом на вказану дату вона не знала і не могла знати які кошти було їй нараховано з ПДФО та військовим збором. Про те, що дану суму їй потрібно задекларувати, вона дізналась зі слів колег які входили до виконавчої групи, щодо виконання зведеного виконавчого провадження. У зв'язку з тим, що вона була у щорічній відпустці, та не мала технічної можливості надати повідомлення, вона при прибутті додому відразу внесла відповідні зміни до декларації. Це було 27.08.2017 року.

Просить суд закрити провадження по даній справі за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки у неї не було умислу на приховування відповідних даних.

Адвокат ОСОБА_2 Зелінська О.С. у судовому засіданні підтримала позицію своєї довірительки та додатково звернула увагу суду, що окрім відсутності умислу ОСОБА_2 справа підлягає закриттю у зв'язку зі спливом строку для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення № 36, він був складений посадовою особою структурного підрозділу спеціально уповноваженого на це міжрегіонального територіального органу Національної поліції України, яким є Департамент захисту економіки Національної поліції України. В даному протоколі зазначено, що фактичним днем виявлення адміністративного правопорушення є 26.02.2018 року, тобто дата складання протоколу, оскільки саме в цей день посадовою особою органу Національної поліції надається оцінка зібраним доказам у їх сукупності. Однак висновок про те, що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складання вказаного протоколу не має під собою правового обґрунтування, оскільки у жодній зі статей Кодексу України про адміністративні правопорушення не зазначено, що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Адвокат вважає, що днем виявлення правопорушення, вчиненого ОСОБА_2, повинна бути дата коли Департаменту захисту економіки Національної поліції України стало вперше відомо про наявність ознак, які можуть свідчити про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З листа заступника начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 28.08.2017 №2202/39/04-2017 вбачається, що Національній поліції України станом на 28.08.2017 року вже було відомо про те, що ОСОБА_2 було ніби-то порушено вимоги фінансового контролю, а саме що нею в строк до 06.08.2017 (включно) не було письмово повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані після отримання 28.07.2017 року доходу на суму 79 036.31 гри., а саме до ГТУЮ в Запорізькій області надійшов лист від заступника начальника Національної поліції України департаменту захисту економіки ОСОБА_5, в якому було зазначено, що Департаментом здійснюється збір доказів на виконання ч.2 ст. 251 КУпАП, з метою підтвердження або спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією державним службовцем ОСОБА_2 Отже, адвокат вважає, що 28.11.2017 року закінчився строк для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Адвокат Лясковець О.В. підтримав позицію адвоката Зелінської О.С. та з посиланням на норми Закону, додатково пояснив, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачені шкідливі наслідки або особа бажала та свідомо допускала настання цих наслідків. В даному випадку, у ОСОБА_2 взагалі відсутній умисел на приховування будь яких своїх даних, тому справа повинна бути закрита на підставі ст..247 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України.

Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного:

В ході судового розгляду було встановлено, що згідно довідки ГТУЮ у Запорізькій обл. складеної начальником управління ОСОБА_6 та в.о. головним бухгалтером ОСОБА_7 ОСОБА_2 було нараховану заробітну плату в розмірі - 6 361,52 грн., а виплачено - 5 121,03 грн.. в цей же день (28.07.2017 року), ОСОБА_2 було нараховано грошову винагороду в розмірі - 98 181,76 грн., а виплачено - 79 036.31 грн.

Таким чином, станом на 28.07.2017 року. ОСОБА_2 отримала дохід у вигляді 5 121.03 грн. - щомісячної заробітної плати та 79 036,31 грн. - грошової винагороди, при цьому зазначені кошти зайшли їй різними платежами.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Згідно статті 7 КУпАП «ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності».

Положеннями статті 252 КУпАП зазначено, «що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю».

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Беркхай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

В своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції не винуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23- рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і не двозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки

В ході судового розгляду ОСОБА_2 пояснила, що вона отримала дохід у вигляді грошової винагороди в сумі 79 036.31 грн., то вона з огляду на ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», яка передбачає саме отримання доходу, а не нарахування, зробила висновок про те, що вказана сума не підпадає декларування згідно даної статті, оскільки не становить 80 000 грн.. Про те, що дану суму їй потрібно задекларувати ОСОБА_2 дізналась зі слів колег які входили до виконавчої групи, щодо виконання зведеного виконавчого провадження. У зв'язку з тим, що вона була у щорічній відпустці, та не мала технічної можливості надати повідомлення, ОСОБА_2 при прибутті додому відразу внесла 27.08.2017 року відповідні зміни до декларації.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, суд врахував наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

З урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання них наслідків.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП. суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших, визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідальність за ч.2 ст. 172-6 КУпАП настає виключно за несвоєчасне повідомлення особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про суттєві зміни у майновому стані.

Об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин повідомлення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Статтею 247 КУпАП визначено, що провадження за адміністративним правопорушенням не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю за низкою обставин, в тому числі і у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст.247 КУпАП суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 КпАП України та ч.1 ст. 287 КпАП України.

Суддя: Козлова Н. Ю.