Провадження №3/428/1854/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Подрябінкіної М.О.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 173220 від 13.08.2018 року, 13.08.2018 року о 16 годині 40 хвилин в м. Сєвєродонецьку, по вул. Донецькій, 43, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 13.08.2018 року він разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 поїхали в гараж, який розташований по вул. Донецькій. При цьому за кермом автомобіля був ОСОБА_2. Приїхавши до гаражу він вжив алкогольні напої. Через деякий час до них під'їхали працівники поліції і почали казати, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Він намагався їм пояснити, що він не керував транспортним засобом, проте працівники поліції не реагували на його пояснення і запропонували йому пройти огляд на встановлення стану сп'яніння, на що він відмовився, оскільки транспортним засобом не керував. Просив закрити провадження у даній адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому інспектор ПП взводу №1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_3 пояснив, що 13.08.2018 року він у складі екіпажу патрульної поліції здійснював патрулювання м. Сєвєродонецька. Вони отримали повідомлення, що особа керує транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та поїхали за зазначеним у повідомленні орієнтиром до гаражного кооперативу, який знаходиться в районі СТІ. Приїхавши на місце, вони побачили транспортний засіб TOYOTA Corolla, який стояв біля гаражу та трьох чоловіків, які стояли неподалік зазначеного автомобіля. Вони почали з'ясовувати чий автомобіль, але чоловіки не зізнавалися. Тільки після того, як вони почали відривати двері вищевказаного автомобіля, з'ясувалося, що власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп'яніння. Він заперечував, що він керував зазначеним транспортним засобом, відмовлявся надавати документи. Після чого вони запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на що він відмовився в присутності двох свідків, посилаючись на те, що він транспортним засобом не керував. Того дня ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 13.08.2018 року він перебував у магазині «Маячок», при виході з вказаного магазину його штовхнув якийсь незнайомий йому раніше чоловік та почав виражатися на його адресу нецензурною лайкою. При цьому він почув від вказаного чоловіка запах алкоголю. Після чого вказаний чоловік сів в автомобіль TOYOTA Corolla та почав рух, а він зняв це на мобільний телефон і зателефонував у поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 13.08.2018 року вони разом з ОСОБА_1 поїхали до гаражу, який розташований в районі СТІ. За кермом автомобіля був він. Приїхавши в гараж, ОСОБА_1 вжив алкогольні напої, особисто він алкогольні напої не вживав, оскільки мав перегнати автомобіль ОСОБА_1. Через деякий час його терміново викликали на роботу і він поїхав. При цьому ОСОБА_1 йому повідомив, що за кермо він не буде сідати, а попросить іншого товариша перегнати автомобіль. Наступного дня йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що працівники поліції склали у відношенні нього адміністративний протокол.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, інспектора Голощапова О.І., свідків ОСОБА_4, ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України Пунктом водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 173220 від 13.08.2018 року, 13.08.2018 року о 16 годині 40 хвилин в м. Сєвєродонецьку, по вул. Донецькій, 43, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Проте в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння обґрунтована саме тим, що він не керував транспортним засобом.

Пояснення ОСОБА_1 в цій частині повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_2, які не викликають у суду сумнівів, оскільки узгоджуються з матеріалами справи, а доказів які б спростовували вказані пояснення суду не надано.

В якості доказів даного правопорушення, крім показань поліцейського, свідків, надано відеозаписи, які здійснено нагрудними камерами працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На відеофайлах зафіксовано, як службовий автомобіль патрульної поліції підїхав до автомобіля марки «TOYOTA Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1, що стояв біля гаражу, поряд з яким знаходяться троє осіб. При цьому працівники патрульної поліції питають кому належить автомобіль та в ході спілкування з'ясовують, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 При цьому сам ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано, як співробітники патрульної поліції розяснюють ОСОБА_1, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та він відмовляється пройти медогляд на стан алкогольного спяніння у присутності двох свідків.

Разом з тим, суд не вважає неналежним доказом наданий відеозапис з мобільного телефону, оскільки з нього неможливо встановити в який період часу був зафіксований рух транспортного засобу «TOYOTA Corolla», особу та стан водія.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_4, щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, оскільки вказані пояснення повністю спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_2, які не викликають у суду сумнівів, оскільки є логічними, послідовними та узгоджуються із встановленими обставинами.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 лише підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а не керування ним транспортним засобом, що не заперечував сам ОСОБА_1 під час судового розгляду та його відмова була обумовлена незгодою з тим, що на думку працівників патрульної поліції, саме він керував транспортним засобом. Цей факт він категорично заперечує.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 173202 від 13.08.2018 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які достовірні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Зміст викладених обставин адміністративного правопорушення у протоколі, не узгоджується з сукупністю інших доказів по справі, які були предметом перевірки під час судового розгляду. В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що він дійсно перебував в той час в стані алкогольного сп'яніння, однак не керував транспортним засобом вказаним у протоколі.

Пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 дійсно не керував транспортним засобом, суд визнає достовірним доказом, і таким, що повністю узгоджується з наявними в матеріалах справи іншими доказами.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан спяніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, факт керування транспортним засобом 13.08.2018 року ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_7 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі та перевірених судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_1 та пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що не ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_2 керував транспортним засобом при обставинах, встановлених судом, 13.08.2018 року до його зупинки у гаражному кооперативі. Тому суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова