Справа № 471/835/18-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,-

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 533360 від 13.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо виховання свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що призвело до його зникнення 12 вересня 2018 року у період з 15.00 год. до 21.30 год.

На думку особи, уповноваженої складати протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що вона дійсно має неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Точної дати не памятає, її син пішов до бабусі ОСОБА_3, яка проживає неподалік, щоб гратися з іншими дітьми. Оскільки його планшет був поламаний, засобів звязку у дитини не було, то через деякий час вона зателефонувала до своєї матері, бабусі ОСОБА_2, дізнатись, чи прийшов ОСОБА_2 до неї. Однак, остання повідомила, що онук до неї не приходив, а тому вона відразу почала шукати сина, однак самостійно не знайшовши його, зателефонувала до поліції.

Близько 21.00 години вечора, знайшла свого сина, який в цей час разом з працівниками поліції йшов в напрямку їх будинку. Та, як виявилось, він разом із своїм двоюрідним братом ОСОБА_4 грались в лісосмузі, де будували хатинку. Після цього випадку вона провела бесіду із сином, в ході якої пояснила йому недопустимість такої поведінки.

Від виконання своїх обовязків по вихованню дитини не ухиляється, навпаки, її син регулярно відвідує школу, має все необхідне для навчання та розвитку, забезпечений окремою кімнатою та компютером, приймає участь у різних заходах у школі, додатково займається з репетитором.

В свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є один із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Проте, із протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що у ньому відсутнє посилання на те, від яких саме обовязків щодо виховання дитини ухилилась остання та яким нормативним актом передбачені ці її обовязки, з огляду на те, що норма ч.1 ст. 184 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що містить відсилання до іншого нормативного акта вищої чи нижчої юридичної сили або ж до міжнародного акта, який ратифікований у встановленому законом порядку.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення не викладено обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, зокрема, у частині зазначення від виконання якого саме обовязку ухилилась ОСОБА_1 та яким нормативним актом він передбачений.

Натомість, обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначено у статті 150 Сімейного кодексу України, та, зокрема, Законом України «Про освіту», Законом України «Про охорону дитинства».

Проте, суд позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати ці дані, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У звязку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

А у рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення уточнив в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у цій ситуації, встановлена судом невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП може призвети до позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, можливості належної підготовки до захисту, а уточнення фабули викладеного у протоколі правопорушення під час розгляду справи по суті призведе до порушення аналогічного характеру.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивною стороною адміністративного правопорушення має бути прямий умисел, або ж вчинення правопорушення з необережності, однак у будь якому випадку особа має або ж свідомо допускати настання шкідливих наслідків або ж легковажно розраховувати на їх відвернення.

Проте, сам по собі факт зникнення дитини не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 прямого умислу або ж необережності у її діях саме у ракурсі ухилення від виконання своїх обовязків щодо виховання дитини, у той час, як в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено яким саме чином особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ухилилась від виконання своїх обовязків, тобто які саме дії вчинила аби можна було зробити висновок про форму її умислу.

Натомість остання пояснила в судовому засіданні, що, відпустивши сина до бабусі, телефонувала щодо його наявності у неї, а дізнавшись, що дитина не зявилась до ОСОБА_3, розпочала його пошуки, а знайшовши, провела із сином відповідну бесіду.

При цьому, надані в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснення, які є чіткими, логічними і послідовними, узгоджуються за своєю суттю із наявними у справі доказами, як то, поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_2, у той час, як остання за місцем проживання характеризується позитивно.

Що ж до інших, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення доказів, а саме: довідки про склад сімї ОСОБА_1,свідоцтва про народження ОСОБА_2, то вони не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч.1 ст. 184 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Все вказане вище позбавляє суд змоги встановити, на виконання положень ст. 283 КУпАП, самі обставини скоєння правопорушення, а саме його, час, місце та інші обставини, що утворюють собою його обєктивну сторону, а так само, наявність /відсутність умислу у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його форми, спрямованості, що гіпотетично здатне призвести до ігнорування прав особи, яка піддається адміністративному примусу, і є неприпустимим в силу норм ст. 7 КУпАП, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту (враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення імовірного діяння), гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Тож, у ракурсі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданих заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і обовязковою для виконання на всій території України.

Суддя І.В. Явіца