Справа № 163/971/18 Провадження №33/802/131/18 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ст. 472 МК УкраїниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника митниці ОСОБА_1,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 07.09.2018 щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_3, 09.01.19769 року народження,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 46800 (сорок шість тисяч вісімсот) гривень з конфіскацією в дохід держави платформи для перевезення автомобілів вартістю 46800 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Волинської митниці ДФС 44296(сорок чотири тисяч гривень витрат по справі за зберігання товару та в користь держави 352(триста пятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він, слідуючи 09.04.2018 з ОСОБА_4 в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС автомобілем «Хьонде», номерний знак НОМЕР_1, не задекларував за встановленою формою платформу для перевезення автомобілів вартістю 46800 гривень, що переміщувалась на автомобілі «Рено», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, не обізнаного з обставинами ввезення і декларування платформи.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

У поданій 26.09.2018 апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, а також, скасувавши постанову судді, закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та повернути йому вилучений товар (платформу). Посилається на те, що розгляд справи безпідставно відбувся без його участі, а про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 19.09.2018, у той час, коли отримав копію даної постанови в суді. Стверджує, що суд, розглядаючи справу без його участі, допустив порушення норм процесуального права та порушив його право на захист. Також суд в повному обсязі не зясував всі обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, не було враховано, що правопорушення, передбачене ст. 472 МК України, може бути вчинено тільки умисно. Вважає, що декларувати платформу повинен був ОСОБА_5, який перетинав кордон України на автомобілі «Рено Мастер», до рами якого було встановлена не задекларована платформа для перевезення автомобілів. Саме дана особа, на думку апелянта, у розумінні ст. 265 МК України виступає декларантом та повинна була здійснити декларування даного товару.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 вважає, що його безпідставно притягнули до відповідальності.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_2, який підтримував апеляційну скаргу ОСОБА_3 та просив поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді, пояснення представника митниці ОСОБА_1, який заперечував апеляційну скаргу і просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не брав участі у розгляді справи, в матеріалах справи немає даних про дату вручення йому оскаржуваної постанови, а зі слів ОСОБА_3 про судове рішення він дізнався 19.09.2018, на думку апеляційного суду, клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити.

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а суд безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його права, не заслуговують на увагу.

Так, справа про порушення митних правил за ст. 472 МК України щодо ОСОБА_3 надійшла для розгляду в Любомльський районний суд Волинської області 30.05.2018 (а.с.41).

Цього ж дня від ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та залучення захисника (а.с. 42).

Дане клопотання суддею було задоволено, а розгляд справи відкладено на 10 год. 05.07.2018, про що повідомлено учасників даної справи (а.с.44-45).

02.07.2018 надійшла письмова заява захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6, у якій він просив ознайомитись з матеріалами справи (а.с.46).

05.07.2018 від цього ж захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю допиту свідка ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_3 на розгляд справи не зявився (а.с.49-50).

З врахуванням зазначеного клопотання, розгляд справи повторно було відкладено, на 10 год. 27.07.2018.

27.07.2018 в судове засідання не зявились свідок ОСОБА_5 та особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 Вони не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи були завчасно повідомлені належним чином (а.с. 52-56).

Тому розгляд справи знову було відкладено на 14 год. 30 хв. 16.08.2018, про що належним чином повідомлено всіх учасників розгляду справи та свідка ОСОБА_5 (а.с. 57-59).

15.08.2018 від захисника ОСОБА_6 надійшло до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою (а.с.60).

16.08.2018 у звязку з неявкою ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_6, свідка ОСОБА_5, розгляд справи було відкладено судом на 10 год. 07.09.2018, про що належним чином повідомлено всіх учасників розгляду справи (а.с. 63-64).

06.09.2018 захисник ОСОБА_6 подав письмове клопотання, у якому просив розгляд справи щодо ОСОБА_3 відкласти, у звязку з необхідністю його участі в розгляді іншої справи (а.с.65).

На 10 год. 07.09.2018 ніхто з учасників справи, крім представника митниці, не зявився у судове засідання. ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_5 про причини своєї неявки суд не повідомили.

Таким чином, судом першої інстанції вжито усіх необхідних заходів для залучення захисника в справу, можливістю ознайомлення учасників з її змістом, неодноразового повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_3 та його захисника, тому вони достовірно знали про розгляд Любомльським районним судом справи щодо ОСОБА_3, однак сам ОСОБА_3 жодного разу в судові засідання не зявлявся, рухом своєї справи не цікавився, а його захисник майже кожен раз подавав клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, час та місце судового засідання (10 год. 07.09.2018) була наперед узгоджена з захисником ОСОБА_6, однак останній не навів обґрунтованих підстав, за яких він віддав перевагу участі у розгляді іншої справи в іншому суді.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

За таких обставин, суд першої інстанції не порушив вимоги законодавства та правильно дійшов висновку про необхідність розгляду справи без участі ОСОБА_3 та його захисника, оскільки ті фактично зловживають своїми процесуальними правами.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, виннність ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення повністю стверджена матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, митними деклараціями і письмовими поясненнями порушника та водія ОСОБА_5, актом огляду транспортного засобу з фото-таблицями, витягом і фото-таблицями з бази даних «Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску», службовою запискою, висновком експерта.

Твердження ОСОБА_3 про його непричетність до правопорушення, оскільки платформу переміщував водій ОСОБА_5, який її і декларував, є безпідставні.

В письмових поясненнях, наданих інспектору митниці (а.с.13, 18), і ОСОБА_5, і сам ОСОБА_3, ствердили про належність платформи останньому і виконання ОСОБА_5 лише функції водія, не уповноваженого на декларування товару. Це ж підтверджено службовою запискою інспектора митниці. Тим самим складання протоколу відповідає положенням ст.266 МК України щодо обсягу відповідальності декларанта.

Також, як встановлено матеріалами справи, під час розгляду справи за клопотанням захисника ОСОБА_5 тричі викликався для допиту в якості свідка, однак жодного разу він не зявився. З огляду на викладені в письмових поясненнях ОСОБА_5 і ОСОБА_3 обставини переміщення платформи та їх особистих дружніх відносин вбачаються підстави вважати таке клопотання і неявку свідка засобом для уникнення відповідальності шляхом затягування розгляду і збігу строків для накладення стягнення.

При накладенні стягнення суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини у вчиненому, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність, тому обґрунтовано наклав стягнення в межах санкції ст.472 МК України - у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваних предметів з їх конфіскацією.

Що стосується письмового клопотання захисника ОСОБА_2, яке він подав 31.10.2018, до розгляду справи в апеляційному порядку, та в якому він просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у звязку з закінченням строків, передбачених ч.2 ст. 467 МК України, для накладення стягнення на ОСОБА_3, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Так, датою вчинення і виявлення правопорушення є 09.04.2018, а стягнення на ОСОБА_3 накладено суддею 07.09.2018, тобто в межах шестимісячного строку, визначеного вищевказаною нормою закону.

Таким чином, правові підстави для задоволення клопотання захисника відсутні.

З урахуванням наведеного, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_3, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 07.09.2018 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 07.09.2018.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 07.09.2018 щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов