Номер провадження: 33/785/74/18
Номер справи місцевого суду: 496/4252/16-п
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, за участю: секретаря Стоянової Л.І., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.04.2017 року,-

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.04.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та одночасно провадження по справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою судді районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою закрити провадження по справі. Апелянт посилається на те, що його не повідомили про час і місце розгляду справи, а суддя районного суду, при наявності підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не вправі був визнавати його винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Крім того, апелянт просить скасувати постанови Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2016 року, 07.03.2017 року, якими матеріали справи повертались для доопрацювання органу, який склав протокол, посилаючись на незаконність цих постанов.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_3, але у присутності його захисника, у звязку з чим апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3, будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не зявився, суд оцінює таку його поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_3 про незаконність постанов Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2016 року, 07.03.2017 року, якими матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно нього повертались районним судом для доопрацювання органу, який склав протокол, то апеляційний суд не переглядає ці з огляду на те, що у відповідності до вимог ст.294 КУпАП, вони не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Разом із тим, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування оскаржуваної постанови судді районного суду та вказують на необхідність повернення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 для належного оформлення та доопрацювання органу, який складав протокол.

Так, за змістом норм статей 38, 247 КУпАП закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення).

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення та наявності вини особи у його вчиненні в резолютивній частині рішення суду у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. За логічним тлумаченням абзацу першого статті 247 КУпАП встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й в частині прийняття рішення в резолютивній частині рішення суду щодо вини особи у його вчиненні.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вказівка в резолютивній частині судового рішення щодо поєднання рішення про закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, є взаємовиключними рішеннями. Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Таким чином, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, обставини щодо наявності в діях особи вини у вчиненні адміністративного правопорушення повинна зазначатися тільки в мотивувальній частині судового рішення, оскільки відсутність встановлення цього факту унеможливлює закриття провадження по справі на підставі положень ст.38 КУпАП, а потребує закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у разі відсутності в діях особи складу правопорушення, або відсутності події правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови суддя районного суду, приймаючі рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП, зазначив в резолютивній частині постанови про визнання останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що з урахуванням вищенаведеного є помилковим.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також зясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Згідно положень закріплених в ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

При розгляді даної адміністративної справи суддя районного суду наведених вище вимог закону не дотримався, оскільки не звернув увагу на неналежне оформлення матеріалів адміністративної справи органом, який складав протокол, з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, та прийняв передчасне рішення про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Такий висновок судді районного суду є необґрунтованим та передчасним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та матеріали додані до нього, є такими, що не відповідають вимогам закону, а їх суттєва суперечливість унеможливлює прийняття остаточного рішення судом, без усунення недоліків які містять в собі матеріали справи.

Положеннями ст. 256 КУпАП регламентовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, він не оголошувався ОСОБА_3 та для підписання не надавався.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про виклик ОСОБА_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення (повістки, зворотні повідомлення, розписки про отримання, тощо), як і докази вручення йому копії протоколу, що свідчить про порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи та надані сторонами; апеляційним судом встановлено, що обставини ДТП, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП мають суттєві суперечності з поясненнями учасників ДТП, які не були усунуті відповідним правоохоронним органом при оформленні матеріалів ДТП до їх передачі до суду, що суперечило вимогам п.п. 1, 4, 6 Розділу VІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом №1395 від 07.11.2015 Міністерства внутрішніх справ України (далі - «Інструкція»).

Відповідно до вказаного положення Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого, крім іншого, додається схема місця ДТП, що підписується особами, які брали участь в огляді, та працівником який складає протокол.

На схемі місця ДТП, відповідно до п.4 Розділу VІІІ Інструкції, на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі обєкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена привязка обєктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та обєктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: 1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; 2) номерний знак транспортного засобу; 3) власник (співвласник) транспортного засобу; 4) серія та номер полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обовязковою; 5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; 6) вид пригоди; 7) кількість учасників ДТП; 8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306; 9) результати огляду на стан спяніння (у випадку його проведення); 10) тип транспортного засобу. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

При складанні схеми місця ДТП рекомендується: 1) застосовувати спеціальне креслярське приладдя (лінійки, лекала); 2) користуватися загальноприйнятими графічними зображеннями обєктів та умовними позначками; 3) не порушувати масштабу зображення; 4) деталізувати ту чи іншу ділянку схеми пригоди; 5) використовувати винесення фрагментів за схему.

В обовязковому порядку в схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви обєктів, зображених на схемі.

Однак цим приписам Інструкції схема ДТП, що долучена до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, не відповідає.

В судовому засіданні апеляційного суду достовірно встановлено, що схема місця ДТП протирічить обставинам справи та обєктивним даним, які мали місце на місці пригоди, оскільки зміст доданих до матеріалів справи пояснень учасників ДТП та фотографій, якими зафіксоване місце події, зокрема в частині: координат місця зіткнення автомобілів відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів, а також розташування автомобілів відносно сталих орієнтирів, до та після їх зіткнення не відповідають інформації зафіксованій в схему ДТП.

Усунути встановлені під час апеляційного перегляду недоліки, в тому числі і невідповідність схеми ДТП тим даним, які наявні в матеріалах справи, шляхом вивчення наданих суду матеріалів справи, допитом учасників ДТП та інших доданих до справи матеріалів неможливо.

Крім того, на думку апеляційного суду, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення з порушенням процесуальних норм, зокрема згаданої вище Інструкції призвело до порушення зазначених вимог ст.ст. 1, 256 КУпАП та прав ОСОБА_3 який, відповідно, позбавлений права відстоювати свою невинуватість, що нівелює принципи судочинства по справам про адміністративні правопорушення, а також порушує його право на захист, що регламентовано положеннями ст. 63 Конституції України.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Апеляційний суд звертає увагу, що існуючі обставини ДТП, з урахуванням пояснень його учасників, після усунення недоліків протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення всіх свідків ДТП та належного складання схеми ДТП, яка повинна відповідати реальним умовам події, можливо будуть потребувати спеціальних знань у галузі транспортної трасології та автотехніки, у наслідок чого може виникнути необхідність в проведенні судового транспортно-трасологічного та автотехнічного експертних досліджень. При цьому, вказані дослідження мають бути проведенні особами, які мають право на проведення таких експертиз у відповідності до встановленого законом порядку з обовязковим попередження судового експерта про кримінальну відповідальність.

Як це регламентовано законодавством, для всебічного, повного та обєктивного встановлення обставин ДТП, інспектору поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, під час доопрацювання матеріалів справи про адміністративне правопорушення необхідно встановити, зясувати та зафіксувати в схемі ДТП та шляхом відбору докладних пояснень учасників та свідків ДТП всі обставини справи, зокрема: усунути недоліки та протиріччя в схемі ДТП на місці події за участю учасників ДТП та свідків; у разі необхідності, в тому числі і експертним шляхом, встановити з якою швидкістю рухалися автомобілі, з урахуванням погодних умов, дорожнього покриття та конкретних обставин ДТП; де відносно дорожнього полотна, знаходилися зазначені автомобілі, в момент зіткнення, з урахуванням конкретної дорожньої обстановки, під яким кутом мало місце зіткнення транспортних засобів відносно дорожнього полотна; чи мали технічну можливість водії обох автомобілів учасників ДТП уникнути зіткнення; які порушення правил дорожнього руху з технічної точки зору стали безпосередньою причиною зіткнення автомобілів; дії якого з водіїв з технічної точки зору були у прямому причинному звязку з виникненням ДТП.

Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, протокол про адміністративне правопорушення, складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП підлягає поверненню відповідному органу для належного оформлення.

Приймаючи рішення про скасування оскаржуваної постанови судді районного суду з поверненням для належного оформлення та доопрацювання матеріалів справи органу який складав протокол, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ.

Так, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах долучених до нього, які були зібрані органом, який склав протокол, та для зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та з огляду на те, що без встановлення фактичних обставин події правопорушення, а також без приведення у відповідність з вимогами ст. 256 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП, суд апеляційної інстанції не має можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягають поверненню до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області для проведення додаткової перевірки та належного оформлення матеріалів адміністративної справи.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.04.2018 року, відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 КУпАП скасувати.

Адміністративні матеріали за протоколом серії АП2 №156335 від 24.11.2016 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст.124 КУпАП повернути до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, для належного оформлення.

Матеріали адміністративної справи №496/4252/16-п повернути до Біляївського районного суду Одеської області, для виконання постанови апеляційного суду в частині повернення протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області для належного оформлення та доопрацювання.

Копію постанови негайно вручити ОСОБА_3 та його захиснику.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2