Справа № 466/5004/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 33/811/280/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді Стельмаха І.О. при вирішенні клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 20 липня 2018 року, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді

директора Державного науково-дослідного контрольного інституту

ветеринарних препаратів та кормових добавок,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 - 352,40 грн. судового збору в дохід держави.

На дану постанову адвокат ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, 31.08.2018 подав апеляційну скаргу з клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження в суд першої інстанції, а 21.09.2018 адвокат подав повторну апеляційну скаргу з відповідним клопотанням до суду першої інстанції.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 20.07.2018 відносно ОСОБА_4, апеляційну скаргу задоволити, постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 20.07.2018 скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 47 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Апелянт причину пропуску строку на апеляційне оскарження мотивує тим, що:

- ОСОБА_3 не має юридичної освіти, а тому не мав можливості в повній мірі належно обґрунтувати свої апеляційні вимоги і підстави щодо пропуску строку на апеляційне оскарження;

- ОСОБА_3, який подавав 01.08.2018 апеляційну скаргу, на постанову суду першої інстанції від 20.07.2018, яку йому повернули, оскільки він пропустив 10-ти денний строк оскарження, не платив штраф та судовий збір у звязку з виконанням вищевказаної постанови від 20.07.2018 року так, як в квитанціях немає його підпису і до цих квитанцій не долучено супровідного листа від ОСОБА_3;

- відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП захисник має право подавати апеляційну скаргу по даній справі і вперше така апеляційна скарга захисником подана 31.08.2018 , на наступний день після укладення відповідного договору з клієнтом;

- судом першої інстанції вчасно ОСОБА_3 не була скерована копія постанови від 20.07.2018 ( що підтверджується відсутністю відповідної розписки або супровідного листа до копії постанови), а лише 03.08.2018 отримана ним особисто в суді на підставі заяви від 01.08.2018, оскільки раніше він цього зробити не міг бо перебував у відрядженнях з 23.07.2018 по 31.07.2018.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вивчивши матеріали справи з апеляційними скаргами, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на оскарження постанови суду першої інстанції від 20.07.2018 слід відмовити, а апеляційну скаргу та повторну апеляційну скаргу повернути адвокату ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови, подається одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої постанови.

Таким чином, законодавець повязує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику чи іншому учаснику процесу копії цієї постанови.

Оскаржувана постанова судді Шевченківського районного суду м. Львова винесена 20 липня 2018 року.

01 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка була зареєстрована в суді першої інстанції 03.08.2018. Вподальшому судом апеляційної інстанції 22.08.2018 була винесена постанова про відмову ОСОБА_3 в поновлені строку на апеляційне оскарження з поверненням його апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 приймав участь в судовому засіданні і знав про результати розгляду, оскільки ще 20.07.2018 оплатив штраф в сумі 850 гривень та судовий збір в сумі 352, 40 гривень, які суд першої інстанції зазначив в постанові про адміністративне правопорушення відносно нього. В справі наявні квитанції банку про вищевказані оплати, які завірені підписами працівника банку та мокрими печатками.

30 серпня 2018 року ОСОБА_3 уклав договір з адвокатом ОСОБА_2 про надання правової допомоги.

31 серпня 2018 року адвокат ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу з клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження в суд першої інстанції, а 21.09.2018 адвокат подав повторну апеляційну скаргу з відповідним клопотанням до суду першої інстанції. Справа, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції, а 18.09.2018 була повернута в Шевченківський районний суд м.Львова. В подальшому справа з апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_2 надійшла до Львівського апеляційного суду 29 жовтня 2018 року.

Адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 20.07.2018 лише 31 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Крім того, в силу приписів ст.2,4 ЗУ «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу та офіційному веб-порталі судової влади України.

ОСОБА_3 не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитись з відповідним судовим рішеннями суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Неознайомлення ОСОБА_3 з судовим рішення через відрядження за кордоном з 23.07.2018 по 29.07.2018 не є поважною причиною пропуску строку на оскарження, тим більше, що апеляційну скаргу він датував 01.08.2018 та скерував її до суду по пошті до того, як ознайомився в суді з постановою 03.08.2018, таку ж можливість він мав для подачі апеляції з 20.07.2018 по 23..07.2018 до початку відрядження, однак цією можливістю не скористався.

Відтак, доводи апелянта ОСОБА_2 наведені в апеляційній скарзі щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження з клопотання його поновлення є безпідставні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «ОСОБА_5 проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Таким чином апеляційна скарга адвоката ОСОБА_2 подана з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, причини пропуску строку не є поважними, а тому з урахуванням вищевикладеного вважаю, що є всі підстави для відмови в поновлені строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги апелянту.

Керуючись ст. 294 КупАП, суддя

постановив:

Відмовити адвокату ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 20 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу та повторну апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 20 липня 2018 року, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - повернути адвокату ОСОБА_2

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду ОСОБА_1