ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0814/4053/2012 Суддя 1 інстанції Нікітенко Н.П.
Провадження № 33/807/76/18 Доповідач у 2 інстанції Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 352 МК 2002 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, - адвоката Скрипки Олексія Володимировича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, який є фізичною особою-підприємцем,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 352 МК України 2002 року, та постановлено конфіскувати товар «тютюнові вироби» в кількості 2 009 800 шт ( 100 490 пачок) загальною вартістю 597 415,50 гривень в дохід держави, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2018 року до суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на вказану постанову суду першої інстанції від 23 квітня 2012 року.

В апеляційній скарзі адвокат виклав вимоги про скасування постанови судді районного суду та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови.

Вивчивши апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що її слід повернути особі, яка її подала, виходячи із наступного.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 вже звертався до суду з викладеним в апеляційним скарзі клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд Запорізької області дослідив всі доводи, які на думку ОСОБА_2 свідчили про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, та постановою від 17 серпня 2018 року повернув апеляційну скаргу з підстав пропуску строку на оскарження та необґрунтованості клопотання про поновлення цього строку (а.с. 81-82).

Звертаючись з аналогічною апеляційною скаргою, адвокат наводить ті ж самі доводи щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зокрема адвокат посилається на те, що ОСОБА_2 взагалі не знав, що відносно нього судом розглядалася справа про адміністративне правопорушення. Вказує, що він фактично дізнався про наявність оскаржуваної постанови 20 липня 2018 року (при цьому з апеляційної скарги не зрозуміло хто дізнався - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи адвокат).

Нових обставин щодо поважності причин пропуску строку на оскарження, які б не досліджувались апеляційним судом при прийнятті рішення від 17 серпня 2018 року про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження не надано.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 був присутній в суді 23 квітня 2012 року під час розгляду протоколу у відношенні нього (а.с. 52 зворотня сторінка).

Також матеріали справи свідчать, що 6 серпня 2012 року ОСОБА_2 надавав письмове пояснення начальнику Комунарського ВДВС Запорізького управління юстиції з приводу неможливості ним виконати рішення суду про конфіскацію товару, вказав, що він отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 6 липня 2012 року з приводу виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року (а.с. 58, 61).

Також згідно матеріалів справи, 28 лютого 2013 року він отримав копію постанови від 05.02.2013р. про зміну порядку і способу виконання постанови, згідно з якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 вартість товару в розмірі 597 415,50 грн (а.с. 65).

За таких обставин, з урахуванням чітко визначеного статтею 294 КУпАП порядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності нових обґрунтованих документально доказів, які б свідчили про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється саме з дня винесення постанови, не встановлено, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Разом з тим, слід зазначити, що з матеріалів провадження вбачається, що угода про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 укладена лише 13 липня 2018 року, тобто після ухвалення оскаржуваної постанови і закінчення строків на її оскарження. Таким чином, адвокат ОСОБА_3 на день ухвалення рішення не був учасником даного провадження, а тому пропустити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 23 квітня 2012 року, як учасник провадження, він не міг. В зв'язку з чим, адвокат не має права вимагати поновлення йому, як апелянту, строку на апеляційне оскарження судового рішення, що також надає апеляційному суду підстави відмовити в задоволенні даного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити адвокату ОСОБА_3, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 0814/4053/2012