Провадження № 3/522/6561/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Самойленко Д.О., за участю прокурора Острик О.В., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої провідним лікарем ветеринарної медицини прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному контролі та транспорті, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 172-5 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Згідно протоколу № 34-04/173 від 20.06.2018 року, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, тобто будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюється дія закону, у приміщенні приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 22.07.2016 отримала у власність подарунок (станцію технічного обслуговування ), вартість якого перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених на день прийняття подарунку, від громадянки України ОСОБА_3, яка не є їй близькою особою в розумінні абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону, чим порушила вимоги статті 23 Закону та вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП, не визнала та пояснила, що умислу на вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП вона не мала. Крім того, протокол про вчинення адміністративного правопорушення повязаного з корупцією у відношенні неї, їй не надавався працівниками НАЗК. Крім того, це являється порушенням вимог ст. 268 КУпАП, про що є відповідна відмітка в адміністративному протоколі № 34-04/173 від 20.06.2018, підпис ОСОБА_1 про отримання копії протоколу відсутня.

З цих підстав ОСОБА_1 в судовому засіданні просила провадження по адміністративній справі стосовно неї закрити, посилаючись на порушення вимог ст. 268 КУпАП зі сторони працівників НАЗК та відсутності події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП.

У судовому засіданні прокурор надала пояснення про те, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1ст.172-5 КУпАП, у звязку з чим просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді, Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172-5 КУпАП відповідальність передбачено за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунку.

Відповідно до примітки до вказаної статті, субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч.1 ст.172-5 КУпАП.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Крім того в своїх поясненнях ОСОБА_1 повідомила, що вона не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, звертаю увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Крім того, при розгляді справи встановлена відсутність в діянні ОСОБА_1 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП, оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-5 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-5 КУпАП, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність порушення встановлених Законом України «Про запобігання корупції» обмежень, щодо одержання подарунку, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення № 34-04/173 від 20.06.2018 в порушення вимог ст.ст.254,268 КУпАП, не був наданий ОСОБА_1 та їй не було надано можливість надати свої пояснення стосовно вказаного протоколу, та є підставою для закриття провадження по справі.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, в зв'язку з чим провадження по адміністративній справі стосовно неї підлягає закриттю на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-5 ч.1 КУпАП стосовно ОСОБА_1, закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя