Провадження № 3/200/4497/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділу адміністративної практики Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпрі про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: м. Дніпро,с. Сурсько-Литовське, вул.. Білоруська, 4 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 173 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.12.2017 року о 19.00 год. перебуваючи за адресою м. Дніпро пр. Б.Хмельницького, 120/39 перебуваючи у стані алкогольного спяніння виражався грубо, нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та не реагував на зауваження.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є особиста розписка в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №195528 від 06.12.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов'язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об'єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1, якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується, поясненнями ОСОБА_2, протоколом огляду місця події, відомостями, що містяться в рапорті, та інших матеріалах у їх сукупності.

Таким чином суд дійшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто вчинення дрібного хуліганства.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставиною, що пом'якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, судом визнається щире розкаяння винного.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан та не убачає, в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 173 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 40-1, 173 КУпАП та ЗУ «Про судовий збір», -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 7 (семи) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 119(сто девятнадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий сбір у розмірі 352 грн. 40 коп. (УДСКУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, розрахунок отримувача 0004, КБКД 21081100, , Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області м. Дніпропетровська, МФО банку 805012).

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено подання прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя Е.В. Женеску