Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду Сачук В.І., з участю ОСОБА_1, який притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2018 року, -

встановив:

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, 12 лютого 2018 року, близько 13 години 35 хвилин, на автостанції «Здолбунів» в м. Здолбунів Рівненської області, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів в кількості 15 чоловік на маршруті «Здолбунів - Гільча», транспортним засобом марки «Мерседес» з державним номерним знаком «НОМЕР_1» без державної реєстрації як суб'єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2018 року щодо нього та закрити провадження у справі.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він є водієм, а не перевізником, тому він не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. Вказує, що суд грубо порушив вимоги ст.268 КУпАП, розглянувши справу за його відсутності. Доводить, що державна реєстрація та ліцензія є необхідними для регулярних перевезень пасажирів, проте він здійснював одноразове перевезення людей без отримання за це грошових коштів.

Також ОСОБА_1 подано письмові пояснення щодо пропуску строку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, який просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову, а 07 вересня 2018 року до Здолбунівського районного суду Рівненської області було подано апеляційну скаргу.

На підставі наведеного строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, у даному випадку суддею районного суду вищезазначені вимоги Закону належним чином не виконані.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об'єктивних і суб'єктивних ознак, тобто об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Однак у даному випадку, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм помилково дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Частина 1 ст.164 КУпАП визначає, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб'єктом відповідальності в даному випадку є суб'єкт господарювання.

Згідно ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п.14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також, під час апеляційного розгляду даної справи не встановлені об'єктивні дані на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без державної реєстрації, а саме, надавав послуги по перевезенню пасажирів без оформлення відповідних дозволів.

Оскільки, норма ст.164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі обов'язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку, на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, яким передбачена видача ліцензії на перевезення пасажирів суб'єктам підприємницької діяльності, однак таке посилання у протоколі відсутнє.

Також, апеляційний суд враховує і те, що навіть у випадку доведеності одноразового перевезення ОСОБА_1 пасажирів на власному автомобілі за плату, такі його дії не можуть кваліфікуватись як заняття господарською діяльністю, так як такі дії мають носити систематичний характер, оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 ГК) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв'язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.

Перевіркою матеріалів даної справи не встановлено факту систематичного надання ОСОБА_1 послуг з перевезення пасажирів, при цьому важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, у порушення вимог законодавства не зазначено, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність систематично, два і більше разів, тобто здійснював свою діяльність на постійній основі, з надання платних послуг з перевезення громадян.

А тому, апеляційний суд вважає, що відсутність в діях ОСОБА_1 системи в провадженні господарської діяльності та сам факт її реалізації виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді даної справи, на вказані вище обставини уваги не звернув, та не конкретизував обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення і не навів відповідної мотивованої оцінки доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а саме, в частині порушення порядку провадження господарської діяльності, а тому матеріалами справи вона не доведена.

Тому, доводи апелянта стосовно неправомірного застосування до нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є обґрунтованим, виходячи з того, що суду не надано доказів того, що він є суб'єктом даного правопорушення, а його дії не відповідають диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі щодо нього за ч.1 ст.164 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.22, 284, 294 КупАП, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2018 року по справі №562/592/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду Сачук В.І.