ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/28/18 Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Єдиний унікальний № 336/4843/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Як зазначено в постанові, 17.08.2018 року приблизно о 06 годині 50 хвилин ОСОБА_3 по вул. І.Сікорського 474 в м. Запоріжжі керував автомобілем НОМЕР_1 (власник ОСОБА_4В.) з явними ознаками наркотичного спяніння (неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, сповільненість мови), від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, від керування відсторонений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального права, принципу рівності у реалізації наданих процесуальних прав, що призвело до однобічної та формальної оцінки фактів та документів судом першої інстанції. Зазначає, що він не був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи, у звязку з чим він був позбавлений права скористатися належними і передбаченими чинним законодавством правами. Також зазначає, що проведення огляду на стан спяніння поліцейським і оформлення його результатів було здійснено з порушенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що йому було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, вказує, що суд не викликав свідків для допиту та належним чином не дослідив протокол про адміністративне правопорушення. У поясненнях свідків, які знаходяться у матеріалах справи, взагалі відсутні посилання на документи, що засвідчують особу цих свідків. Під текстом, який був написаний патрульним поліцейським, зазначені підписи начебто свідків без конкретизації особи свідка.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у звязку з наступним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №076777 від 17 серпня 2018 року, зі змістом якого ОСОБА_3 ознайомився, його копію отримав, йому розясненні права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); направленням на огляд водія ОСОБА_3 до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 серпня 2018 року (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння (а.с.5, 6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 17.08.2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечував факт керування транспортним засобом і те, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст. 130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан спяніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №076777 від 17 серпня 2018 року відносно ОСОБА_3, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_3 не надходило, він власноруч розписався в протоколі. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції були розяснені права, передбачені ст.268 КупАП., пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан наркотичного спяніння. Огляд проводився у присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення працівниками поліції п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09 листопада 2015 року, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, не можуть бути прийняті до уваги, тому що вказані пункти Інструкції регламентують порядок оформлення результатів огляду на стан алкогольного спяніння, а не наркотичного. Дії працівників поліції в разі наявності підстав вважати, що особа перебуває в стані наркотичного спяніння, регламентуються п.12 розділу ІІ вищезазначеної Інструкції, який порушений не був, та водія було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя та складено відповідне направлення.

Таким чином, доводи щодо порушення поліцейськими порядку огляду на стан спяніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3., є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні, та у судовому засіданні апеляційного суду не надано доказів про те, що ОСОБА_3 були оскаржені в установленому Законом порядку такі дії працівника поліції.

Апеляційним судом перевірені доводи апелянта про те, що він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «ОСОБА_3 проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2018 року, ОСОБА_3 своїм особистим підписом засвідчив факт обізнаності щодо складання відносно нього протоколу, ознайомлення з його змістом та повідомленням про місце розгляду справи, та підтвердив правильність зазначеної в протоколі адреси його проживання, тобто він був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього. При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, адреса проживання ОСОБА_3 співпадає зі вказаною в протоколі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 мав обєктивну можливість особисто або через захисника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи суддею суду першої інстанції, до того ж вказані права в повній мірі могли бути поновлені під час апеляційного перегляду справи, однак ОСОБА_3 не зявився в судове засідання, хоча і був обізнаний про час та місце розгляду його апеляційної скарги.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обовязкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у звязку з тим, що не були допитані свідки в судовому засіданні, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було лише пояснень цих свідків.

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_3 не були заявлені жодні клопотання про допит свідків з обґрунтуванням необхідності їх виклику. В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції стороною захисту також не було заявлено ніяких клопотань про допит свідків, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення судді місцевого суду.

Отже, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом і те, що він відмовився від проходження такого огляду, тобто фактичні обставини справи не оскаржує взагалі.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1

Дата документу Справа № 336/4843/18