Номер провадження: 33/785/1625/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Журавльов О.Г., за участю секретаря Бєляєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року,

встановив:

Згідно протоколу про порушення митних правил №1618/50000/18 від 22.06.2018 року ОСОБА_2 порушила ч. 1 ст. 483 МК України, якою передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, серед іншого, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Встановлено, що 15.06.2018 року до відділу митного оформлення №1 митного посту «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС декларантом компанії ТОВ «Іберіс Груп» ОСОБА_4 (на підставі договору-доручення на надання митно-брокерських послуг від 10.06.2018 року №1/06) надано електронну митну декларацію в режимі «ЕК10АА» від 15.06.2018 року, яка була прийнята митницею, зареєстрована за №UA50090/2018/004025 та оформлена.

В якості підстави для здійснення експертного переміщення товару «виноматеріали» до Одеської митниці ДФС надано Договір поставки №35, відповідно до якого продавцем товару виступає компанія ПП «Діоніс» (м. Одеса), а покупцем ТОВ «Вина і воды Абхазии» (Грузія, Р.Абхазія, м. Сухум, вул. Енергетична, 5).

Відповідно до митної декларації, рахунку-фактури від 14.06.2018 року №301, CMR від 14.06.2018 року №664201, Специфікації від 01.03.2018 року №3, Ліцензії на право здійснення експорту алкогольних напоїв від 23.10.2017 року №001393, Ліцензії на виробництво алкогольних напоїв серії АЖ № 077344, Посвідчення якості від 14.06.2018 року №301, від фірми відправника/продавця ПП «Діоніс» (65033, Одеська область, м. Одеса, вул. В.Стуса, буд. 2-б, ) на адресу компанії одержувача/покупця ТОВ «Вина і воды Абхазии» (Грузія, Р.Абхазія, м. Сухум, вул. Енергетична, 5) через митний кордон України в режимі «експорт» на транспортному засобі АР621СО/АР2685ХО переміщується товар «Виноматеріал столовий червоний, з фактичною концентрацією спирту 10,8 об.%, що потребує подальшої обробки 2247,5 дал. Кінцевий продукт спиртового бродіння свіжовичавленого виноградного сусла, наливом», вагою брутто/нетто 22475 кг (22475 літрів), код згідно УКТЗЕД НОМЕР_1.

Вартість вказаного товару відповідно до рахунку-фактури від 14.06.2018 року №301 складає 15283 доларів США, що згідно курсу НБ України на момент митного оформлення складає 400715,34 грн.

15.06.2018 року відділом митного оформлення №1 митного посту «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС вказаний товар пропущено з метою подальшого переміщення в режимі «експорт» через митний пост «Щербаківка», пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» Харківської митниці ДФС (Харківська область, 38-й кілометр траси «Харків-Бєлгород»).

Однак відповідно до листа Департаменту міжнародних відносин Служби доходів Грузії №21-13/79026, компанія ТОВ «Вина і воды Абхазии» (Грузія, Р.Абхазія, м. Сухум, вул. Енергетична, 5) в податкових органах Грузії на обліку не перебуває.

Суд першої інстанції зазначив, що вказані докази підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості про одержувача товару.

Не погодившись з прийнятою постановою ОСОБА_2 через представника адвоката ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 1) 24.04.2008 року між ПП «Діоніс» та ТОВ «Вина і воды Абхазии» був укладений договір №35 поставки товару «Віноматеріали». На виконання вказаного договору ПП «Діоніс» неодноразово здійснювало поставки товару на адресу ТОВ «Вина і воды Абхазии», що супроводжувалось митним оформленням та поміщенням товару у митний режим «експорт» на протязі 2008-2018 років; 2) лист заступника начальника Департаменту Міжнародних відносин Служби доходів Грузії №21-13/79026 не є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України; 3) ОСОБА_2 не має жодного відношення до здійснення митного оформлення товару 15.06.2018 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнали, пояснили, що ПП «Діоніс» не мало наміру приховувати товари від митного оформлення. Протягом тривалого часу підприємство здійснює фінансово-господарську діяльність з ТОВ «Вина і воды Абхазии» на підставі контракту №35 від 24.04.2008 року, тобто більше 10 років ТОВ «Вина і воды Абхазии» здійснює оплату за поставлений в межах контракту товар шляхом банківських платежів через АТ «Міжнародний інвестиційний банк, що працює в Україні, що також підтверджується матеріалами справи.

ТОВ «Вина і воды Абхазии» поставлено на облік у податковому органі за місцем знаходження на території невизнаної Республіки Абхазія, про що суду надана копія відповідного свідоцтва №0519 від 11.04.2007 року (серія АА 000649) (а.с.133).

В митній декларації в режимі «ЕК10АА» від 15.06.2018 року декларантом вказаний одержувач товарів ТОВ «Вина і води Абхазії» (Грузія, Р.Абхазія, м. Сухум, вул. Енергетична, 5).

Представник Одеської митниці ДФС ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, вважає, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Отже, ч. 1 ст. 483 МК України передбачає відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, серед іншого, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Зі змісту правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, слідує, що:

- об'єктом правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України, пов'язаного з порушенням митних правил, є охоронюваний МК України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

- об'єктивною стороною передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення є: переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

- суб'єктом наведеного правопорушення є громадяни - декларанти, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

- суб'єктивна сторона за ч. 1 ст.483 МК України передбачає прямий умисел, тобто, винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України чи вивезти з України з конкретною метою порушення встановленого порядку.

Таким чином, правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару - є підробкою, чи містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» із послідуючими змінами від 30.05.2008 року №8).

Статтями 6, 9 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України, одним з органів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності є органи доходів і зборів, які здійснюють митний контроль в Україні згідно з чинними законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою декларування чергової партії товару ПП «Діоніс» уклало Договір-доручення на надання митно-брокерських послуг від 10.06.2018 року №1/06 з ТОВ «Іберіс Групп».

15.08.2018 року відділом митного оформлення №1 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС було оформлено митну декларацію в режимі «КЕ10АА» від 15.06.2018 року №UА500090/2018/004025, в якій одержувачем товарів зазначено ТОВ «Вина і воды Абхазии», а товар «Виноматеріал столовий червоний» пропущено з метою подальшого переміщення в митному режимі «експорт» через митний пост «Щербаківка», пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» Харківської митниці ДФС.

З матеріалів справи також вбачається, що Одеська митниця ДФС, перевіривши документи, подані для митного оформлення декларантом, не виявила порушень митних правил та здійснила пропуск цих товарів для подальшого митного оформлення в Харківській митниці ДФС.

Заступником начальника Департаменту Міжнародних відносин Служби доходів Грузії до Одеської митниці ДФС повідомленням від 19.06.2018 року №21-13/79026 підтверджено, що відповідно бази даних Служби доходів Грузії, компанія ТОВ «Вина і воды Абхазии» (Грузія, Р.Абхазія, м. Сухум, вул. Енергетична, 5) в податкових органах Грузії на обліку не перебуває. Також повідомлено, що відповідно до ст. 6 Закону Грузії «Про окуповані території» економічна діяльність без згоди відповідних органів Грузії на окупованих територіях (серед іншого, Абхазька АР) забороняється.

Зазначений лист став підставою для складання у відношенні директора ПП «Діоніс» ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, а саме дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості про одержувача товару.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з витягом з реєстру оформлених митних декларацій, які наявні в матеріалах справи, у період з 01.10.2017 по 03.08.2018 року ПП «Діоніс» здійснено митні оформлення даного товару в режимі «експорт» на адресу ТОВ «Вина і воды Абхазии» та довідками бухгалтерського обліку, виписками по рахунку ПП «Діоніс» підтверджено оплату ТОВ «Вина і воды Абхазии» за поставлені партії товару.

Господарські відносини між ПП «Діоніс» та ТОВ «Вина і воды Абхазии» тривають з 2008 року, тобто з моменту укладення контракту №35 від 24.04.2008 року щодо поставки виноматеріалів (а.с.124-125, 137-140, 216-239).

На виконання вказаного контракту №35 було проведено митне оформлення значної кількості товарів, які було поміщено у митний режим «експорт» та поставлено на юридичну адресу ТОВ «Вина і воды Абхазии».

Таким чином, митним органам України було відомо про облік ТОВ «Вина і воды Абхазии» на території Республіки Абхазія ще з 2008 року.

Договір поставки №35 від 30.08.2018 року є пролонгацією контракту №35 від 24.04.2008 року, матеріали справи містять копію Свідоцтва про постановку на облік юридичної особи за місцем знаходження на території Республіки Абхазія №0519 від 11.04.2007 року (а.с.133).

З листа заступника начальника Департаменту Міжнародних відносин Служби доходів Грузії №21-13/79026 вбачається інформація про відсутність перебування ТОВ «Вина і воды Абхазии» на обліку в податкових органах Грузії, проте, не міститься відомостей, які б суперечили відомостям про одержувача товару, поданих до митного оформлення.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо зазначення декларантом неправдивих відомостей про одержувача товару є помилковим.

Не містить оскаржувана постанова й підтвердження наявності обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, зокрема, які саме надані до митного оформлення товару документи є підробленими, або містять неправдиві дані, або отримані незаконним шляхом, неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невідємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з правовою позицією, висловленою в рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України», принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 23.09.1998 року по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачити повною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані субєкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, мають бути аналогічними із практикою застосування таких процедур і в інших умовах.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Одночасно доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 не має відношення до здійснення митного оформлення товару 15.06.2018 року, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є директором та посадовою особою ПП «Діоніс», а тому є субєктом відповідальності (ст. ст. 459, 265, 266 МК України). Тому в цій частині доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином наявні у справі належні та допустимі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, безпідставно, оскільки її вина не доведена матеріалами справи, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до припису п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 247, 252, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_2 скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України стосовно ОСОБА_2 закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_6