Номер провадження: 33/785/1617/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Журавльов О.Г., за участю секретаря Ковязіної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №156234 від 24.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 24.06.2018 року о 21 годин 30 хвилини, за адресою: м. Одеса, Польський узвіз, 12 після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вживав алкоголь, а саме пиво «Bud» до проведення уповноваженою особою огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.10 є Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського 2) співробітник поліції порушив порядок огляду на стан сп'яніння; 3) відсутнє направлення водія на проходження медичного огляду; 4) його не було відсторонено від керування транспортним засобом; 5) показання свідків не містять його прізвища; 6) протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки він копію постанови отримав лише 25.09.2018 року, апеляційну скаргу подав 27 вересня 2018 року.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 24 липня 2018 року за відсутністю ОСОБА_2, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 судом направлено не було. З матеріалами справи ОСОБА_2 ознайомився 25.09.2018 року (а.с.7).

Виходячи з наведеного, клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №156234 від 24.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 24.06.2018 року о 21 годин 30 хвилини, за адресою: м. Одеса, Польський узвіз, 12 після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вживав алкоголь, а саме пиво «Bud».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що пива він не вживав, однак в салоні належного йому автомобіля знаходилась пляшка безалкогольного пива «Bud».

В поясненнях, що містяться в матеріалах адміністративної справи, зазначено, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння, проте, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, а у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи була вилучена пляшка пива «Bud» у якості речового доказу, чи містить зазначене пиво алкоголь, адже диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність саме за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння, встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до п. 6, 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Проте, матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, не містять диску відеозапису з місця пригоди, яким підтверджується факт скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Проте, матеріали адміністративної справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_2 від подальшого керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, відтак є підстави сумніву щодо скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №156234 від 24.06.2018 року вбачається, що працівники поліції не надали можливості ОСОБА_2 викласти свої пояснення по суті справи. Матеріали справи також не містять його пояснень з приводу правопорушення, зазначеного в протоколі.

У протоколі про адміністративне правопорушення також не зазначено прізвищ свідків або потерпілих осіб, відсутні підписи цих осіб, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити належність пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу адміністративного правопорушення (а.с.2-3).

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року вказує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення повинно випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Через недосконалість матеріалів справи неможливо об'єктивно перевірити обґрунтованість протоколу про адміністративне правопорушення та висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року визнано вірною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те особою, або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

З огляду на наведене суд першої інстанції повинен був повернути матеріали адміністративної справи для належного оформлення з метою з'ясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та запобігання формального підходу до розгляду справи.

Таким чином, не забезпечивши повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не ґрунтується на об'єктивних доказах.

Згідно з приписами ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суд першої інстанції у постанові, є недостатніми через їх суб'єктивність (показання свідків), а працівниками патрульної поліції не вилучена у якості речового доказу пляшка пива «Bud» і у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи містило воно алкоголь, тому висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 викликає обґрунтовані сумніви, а інших об'єктивних доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені, а можливості їх отримати - вичерпані.

В суді апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, апеляційний суд з'ясував, що ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Разом з тим, ст. 247 КУпАП не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Окрім того, відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки у даному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, та оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати аналогію закону та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до припису п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8 та 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст. ст. 7, 252, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року стосовно ОСОБА_2 скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП стосовно нього закрити у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області

О.Г.Журавльов