Провадження № 33/824/419/2018 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2018,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 грн.40 коп.

ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 16.06.2018 о 04 годині 20 хвилин керував транспортним засобом «Jaguar» номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 31 по вул. Дніпровській Набережній в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння. Огляд ОСОБА_3 на стан сп'яніння проводився в присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора «Drager», який зафіксував результат - 0,80 %.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт указав про помилковість кваліфікації його дій за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2018 провадження про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а відповідно до ст. 35 КУпАП повторним визнається вчинене особою протягом року однорідного правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню, а тому на підставі викладеного зазначив, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Крім того зазначив, що виправлення чи закреслення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою стосовно якої його складено, не допускається. Проте, як вбачається з протоколу серії БД № 189741 первинна кваліфікація не містила зазначення частини ст. 130 КУпАП, проте потім олівцем було доставлено запис про ч.2 ст. 130 КУпАП, що свідчить про порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції та ст. 256 КУпАП. Також зазначив, що у протоколі викладена фабула, яка не містить ознак складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а лише містить ознаки, що відповідають складу ч.1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про неналежність оформлення протоколу.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи і просили її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 та ч.2 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв'язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушенняння ОСОБА_3 поставлено у вину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Притягаючи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП суддя в мотивувальній частині постанови від 03.08.2018 року, викладаючи сутність адміністративного правопорушення, яке він визнав доведеним зазначив те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Однак такий висновок є суперечливим, не ґрунтується на матеріалах справи і повністю погодитись із ним не можливо. Відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП настає у випадку повторного протягом року керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Між тим, викладаючи сутність вчиненого правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейськими не вказано про повторність керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що є єдиною кваліфікуючою ознакою, за наявності якої дії ОСОБА_3 можуть кваліфікуватись за ч.2 ст. 130 КУпАП. Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення при кваліфікації дій ОСОБА_3 не було зазначено частину статті 130 КУпАП . Не дивлячись на наявні обставини, суддя місцевого суду, сформулювавши у мотивувальній частині постанови сутність правопорушення, яке підпадає під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП. Таким чином суддя місцевого суду при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності вийшов за межі сутності правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_3, яке, відповідно до наведеної вище практики ЄСПЛ, є обвинуваченням, що призвело до порушення процесуальних прав останнього, в тому числі і права на захист. Не дивлячись на те, що матеріали справи містять дані про повторне протягом року керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, він не може бути притягнутий до відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки обвинувачення у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення ОСОБА_3 не висувалось і воно є більш тяжким від того, яке фактично йому висунуте. Наведене вказує на те, що постанова Дарницького районного суду м.Києва від 03.08.2018 року щодо ОСОБА_3 підлягає зміні шляхом перекваліфікації його дій.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 у вину поставлене керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто вчинення дій, які підпадають під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення фактично не зазначена частина правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_3 Проте, сутність вчиненого правопорушення у відповідному протоколі викладена з достатньою повнотою і дає можливість належним чином кваліфікувати дії ОСОБА_3 Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у тому, що він 16.06.2018 року о 04 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Дніпровській Набережній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Вина ОСОБА_3 у вчиненні цього адміністративного правопорушення стверджується зібраними у справі доказами, а саме: актом огляду на стан сп'яніння за допомогою технічних засобів та протоколом тестування, відповідно до яких концентрація алкоголю у ОСОБА_3 на момент тестування становила 0,8 проміле; поясненнями свідків щодо порядку проведення огляду та його результатів; іншими доказами.

Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_3 із частини другої на частину першу ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом'якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд зважає на те, що розгляд справи суддею місцевого суду був проведений у відсутність ОСОБА_3, за відсутності даних про його фактичне повідомлення про час та місце розгляду справи, чим були порушені його процесуальні права, в тому числі і право на захист. Проте, ці права були поновлені в суді апеляційної інстанції, де ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні разом із захисником, мав можливість і надав усі докази на доведення своєї правової позиції, за результатами дослідження яких судом прийняте рішення про зміну постанови в бік пом'якшення становища ОСОБА_3

Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2018 року щодо ОСОБА_3 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає зміні в частині кваліфікації дій ОСОБА_3 та накладеного на нього стягнення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 рокущодо ОСОБА_3 змінити.

Дії ОСОБА_3 перекваліфікувати із ч.2 ст. 130 на ч.1 ст. 130 КУпАП, визнавши його винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та пом'якшити накладене на нього стягнення до 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті постанову Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька