Справа № 745/564/18 Головуючий у 1 інстанції Даньков О. М.
Провадження № 33/795/421/2018
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника Загальця О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець Чернігівського ОВК, проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 15 червня 2018 року, в 11 год. 28 хв., на автошляху «Гончарівське-ЖидиничіКовпита», 2 км, ОСОБА_1 , у порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Урал», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, посилаючись на її незаконність, та закрити провадження у справі. В обґрунтування скарги вказав на те, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без його належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Також послався на те, що суд формально підійшов до дослідження обставин справи. Зазначив, що огляд його на стан сп`яніння був проведений із порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. Так, у лікувальному закладі огляд його на стан сп`яніння проводився у декілька спроб, при цьому спочатку прилад показував його тверезість, а потім вміст алкоголю, який ледь перевищує мінімально допустимий рівень. Вказав, що акт про проведення медичного огляду, на його думку, не відповідає фактичним обставинам справи, що свідчить про фальсифікацію даного документу. А тому, медичний висновок щодо результатів його огляду на стан сп`яніння був складений з порушеннями та є недійсним.

Крім того, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки в судовому засіданні він не був присутній, копію рішення не отримував, а про результати розгляду справи дізнався під час ознайомлення його захисника із матеріалами справи 07 вересня 2018 року.

Дослідивши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення захисника та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_1 була ухвалена 10 серпня 2018 року. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 20 серпня 2018 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, а про накладене на нього адміністративне стягнення дізнався лише 07 вересня 2018 року під час ознайомлення захисника з матеріалами справи, та вже 11 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу, то строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом частини 1 статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації №94 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобов`язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жофрр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Ураховуючи вказане, право особи на участь у суді є складовою права на справедливий судовий розгляд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Як встановлено апеляційним судом, судова повістка на 10 серпня 2018 року була направлена для повідомлення ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 та Військовому прокурору (а.с.11), а також на адресу місця проживання ОСОБА_1 , вказаного ним у протоколі (а.с.12).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. А направлення судових повісток на адресу військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться у АДРЕСА_2 , взагалі безпідставне, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 проходить військову службу саме в даній військовій частині.

В той же час, ОСОБА_1 до поданої апеляційної скарги були додані копії документів, які підтверджують проходження ним військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім вищезазначеного, неналежне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи підтверджується також протоколом судового засідання від 10 серпня 2018 року, де зазначено «В судове засідання не з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, про день та час слухання справи повідомлена не належним чином…» (а.с.15).

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, розглянувши справу за відсутності правопорушника, який не був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, суд першої інстанції порушив його право на захист своїх інтересів та справедливий суд, що гарантоване ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Згідно ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинене 15 червня 2018 року, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення від 15.06.2018 року.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції минув строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Тому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості винести свою постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до вимог ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Відтак, апеляційний суд вважає необхідним постанову Сосницького районного суду від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний