Провадження № 33/779/27/2018
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю фахівця в галузі права - Борсука Д.Я.

розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.12.2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді встановлено, що водій ОСОБА_3 23.09.2017 о 14 год. 05 хв. по вул. Блавацького, 17 в с.Опришківці Івано-Франківської міської ради, керував ТЗ «Toyota Corolla» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан вживання алкоголю, зі згоди водія, проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 ARВЕ 0059 у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати як незаконну, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову судді такою, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів послався на те, що суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Апелянта вважає, що працівники поліції порушили вимоги п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), а також ст. 266 КУпАП, оскільки він висловив свою незгоду з результатами огляду на стан сп'яніння на місці зупинки, та наголошував на тому, що він не пив, проте йому не запропонували пройти огляд в медичному закладі. Вказує, що суд безпідставно в постанові послався на те, що він відмовився їхати в медичний заклад, оскільки його дії працівниками поліції були кваліфіковані за п. 2.9 а ПДР України, тобто саме за керування в стані сп'яніння. Також, апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні свідки. Крім того, апелянт вказує, що працівниками поліції не було надано на його вимогу сертифікату відповідності спеціального технічного засобу, що застосовується для визначення стану сп'яніння та про свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що свідчить про недійсність огляду. Також вказує на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, як того вимагає ст. 365-2 КУпАП.

Також, 03.01.2018 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за спливом строків, передбачених ст. 38 вказаного Кодексу.

В судове засідання апеляційного суду з'явився фахівець в галузі права - Борсук Д.Я., що представляє інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено. Борсук Д.Я. повідомив, що до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції ним, а також ОСОБА_3 жодних заяв не направлялось як поштою, так і безпосередньо до суду., окрім клопотання про закриття провадження. Повідомив, що ОСОБА_3 відомо про час розгляду справи, проте у зв'язку із зайнятістю він не зміг прибути у судове засідання та просив розглянути справу у його відсутність.

В судове засідання не з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справ не надходило.

Під час апеляційного розгляду, Борсук Д.Я. підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вважає, що заперечення факту вживання алкоголю ОСОБА_3 на місці зупинки, належить розцінювати саме як незгоду, останнього, з результатами огляду на стан сп'яніння, та підтримав клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення Борсука Д.Я., дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такий висновок судді відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові суду доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії БР №221729 від 23.09.2017 року (а.с. 1), результат тест на алкоголь за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» (а.с. 2), акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4,5), відеозапис з нагрудних камер поліцейських (а.с. 17).

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 221729 від 23.09.2017, водій ОСОБА_3 23.09.2017 о 14 год. 05 хв. по вул. Блавацького, 17 в с.Опришківці Івано-Франківської міської ради, керував ТЗ «Toyota Corolla» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився за допомогою приладу Drager, у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 1).

До матеріалів провадження долучений відеозапис з нагрудних камер поліцейських (а.п. 17), який був переглянутий під час апеляційного провадження, тому доходжу висновку, що зміст відеозапису повністю узгоджується зі змістом, викладеним у протоколі.

Вважаю, що така обрана ОСОБА_3 позиція захисту, як те, що він не вживав алкоголь, має на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення, оскільки жодних зауважень з приводу його незгоди з результатами огляду, останнім, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в акті його огляду на стан алкогольного сп'яніння, не наведено.

Крім того, думка фахівця в галузі права - Борсука Д.Я. про те, що заперечення факту вживання алкоголю ОСОБА_3 на місці зупинки, належить розцінювати саме як незгоду, останнього, з результатами огляду на стан сп'яніння, є хибною, та також розцінюється як спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом марки «Toyota Corolla» у стані алкогольного сп'яніння.

Так, з відеозапису з нагрудних камер поліцейських не вбачається, що ОСОБА_3 висловив свою незгоду саме з показником приладу «Драгер», останній лише стверджував, що він не пив, що не є підставою, згідно п. 7 Інструкції, для проведення такого огляду в закладі охорони здоров'я.

Доказів на підтвердження звернення до компетентних правоохоронних органів із заявами, в яких ОСОБА_3 оскаржує неправомірні дії поліцейських, апелянтом не надано.

В той же час, з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів в графі «З результатами згоден» міститься надпис: «ОСОБА_3», який поряд засвідчений підписом (а.п. 3).

Крім того, як протокол про адміністративне правопорушення, так і роздруківка показника тесту приладу «Драгер», містять підпис особи, яка проходила огляд (а.п. 1-2).

Даних про те, що ОСОБА_3 за наявності зазначених ним обставин подавав зауваження відносно складених органами поліції документів, відсутні.

В той же час, при складенні протоколу ОСОБА_3 роз'яснювалися його права і обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього (а.с. 1).

Відповідно, йому були відомі вказані вище права. Відомостей про те, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості ними скористатися, чи його у таких правах було обмежено, не встановлено.

Отже, незважаючи на твердження апелянта з приводу результатів тесту, матеріали справи та відеозаписом підтверджують, що ОСОБА_3 жодним чином не висказав свою незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме приладу «Драгер».

Оскільки ОСОБА_3 погоджувався з результатами тестування, у працівників поліції не було підстав для направлення особи до медичного закладу для проходження освідчення на стан сп'яніння.

Вважаю вказаний огляд таким, що проведений у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Доводи по те, що працівниками поліції не було, на вимогу ОСОБА_3, надані йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки неможливо визнати такими, що можуть вплинути на результати огляду.

Апелянтом не подано жодних доказів, які б свідчили, що спеціальний технічний засіб, який використовували працівники поліції, не мав сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на час проведення огляду, крім того, спростовуються змістом відеозаписів, що містяться в матеріалах провадження, з яких вбачається, що, останній, таке клопотання не заявляв.

Під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта про те, що при використанні спеціального технічного засобу, працівниками поліції порушені правила експлуатації даного приладу.

Доводи апелянта про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, у зв'язку із відсутністю під час складання протоколу свідків, вважаю неспроможними, оскільки в самому протоколі зазначено, що огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився за допомогою приладу Drager, у присутності двох свідків, що узгоджується з матеріалами провадження, оскільки пояснення цих свідків, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, долучені до протоколу (а.п. 4-5).

Отже, доказами на підтвердження наявності під час проведення огляду двох свідків, є їх пояснення від 23.09.2017 року, з яких вбачається, як прізвище, ім'я та по-батькові, так і адреси їх проживання, номери телефонних зв'язків.

Крім того, з пояснень свідків також вбачається, що вони засвідчують як згоду водія ОСОБА_3 на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так й безпосередньо результат огляду, що становить 1,28%.

Вказані пояснення, у супереч доводам апелянта, підписані свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Жодних сумнівів щодо наявності цих свідків під час проведення огляду, а також щодо змісту цих пояснень та їх правдивості, не виникає, крім того, з відеозаписів, які містяться в матеріалах провадження, вбачається, як процес залучення свідків до участі у проведенні огляду на стан сп'яніння особи, так й їх участь безпосередньо під час проведення такого огляду.

Доводи апелянта про те, що у порушення вимог ст. 365-2 КУпАП, працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, не є доказом відсутності в діях останнього складу ч. 1 ст. 130 КУпАП та підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що у водія ОСОБА_3 тимчасово вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_3 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 (а.п. 1).

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В той же час матеріали провадження містять письмові пояснення ОСОБА_3, направлені на адресу місцевого суду 23.11.2017 року, зміст яких аналогічний змісту його доводів, викладених, останнім, в апеляційній скарзі.

Суддя місцевого суду достатньо повно та обґрунтовано надав відповіді на всі зауваження ОСОБА_3, наведені в його поясненнях.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з відповідними висновками суду першої інстанції, покладеними в основу оскаржуваної постанови, та вважає її законною і обґрунтованою.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову.

Таким чином, перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Суддя, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_3, містять ознаки саме такого правопорушення.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання на те, що справа підлягає закриттю, є безпідставним, та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, оскільки стягнення накладено судом першої інстанції в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для безумовного скасування рішення судді суду першої інстанції, то час прийняття рішення апеляційним судом не має значення, а тому також відсутні підстави для закриття провадження у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, як про це просить апелянт в поданому до суду клопотання, так й його представник - Борсук Д.Я.

Отже, за вказаних вище обставин вважаю, що у судді суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керуванням ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 року, якою ОСОБА_3, притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло