н/п 3/174/158/2018
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2018 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу адміністрування місцевих податків і зборів, екологічного податку та рентної плати території обслуговування Камянської ОДПІ управління податків і зборів юридичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області по ч.1 ст.163-2 КУпАП відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, мешкає АДРЕСА_1, директора КП «Теплосервіс» Вільногірської міської ради, ІПН НОМЕР_1,-

якій згідно ст.268 КУпАП розяснені її права та обовязки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, будучи посадовою особою, а саме директором КП «Теплосервіс» Вільногірської міської ради, розташованого по вул.Центральна,8, м.Вільногірська Дніпропетровської області, в порушення вимог п.57.1 ст. 57, п.250.2 ст.250 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), несвоєчасно, із затримкою на 1 день, 20.08.2018 року, подала платіжне доручення на перерахування належного до сплати узгодженого податкового зобовязання з екологічного податку за 2 квартал 2018 р. у сумі 158,81 грн., в результаті чого, на підставі п.126.1 ст.126 Податкового Кодексу України, виникли штрафні санкції по екологічному податку у розмірі 15,88 грн. (10%).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що обовязки щодо вчасної подачі платіжних доручень на сплату обовязкових платежів, згідно посадової інструкції, покладені на бухгалтера підприємства. До того ж, платіжне доручення було подано бухгалтером ОСОБА_2 із запізненням на один день, в звязку із зміною бухгалтера підприємства та необхідністю оформлення відповідних документів на право підпису.

Вислухавши ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, внаслідок яких саме дій чи бездіяльності особи, яка притягується до відповідальності, порушено вимоги законодавства, а лише констатовано факт вищевказаних порушень, не вказано, в чому саме полягає вина ОСОБА_1 в порушенні вимог податкового законодавства, чи є вона особою, відповідальною за правильність ведення податкового обліку, чи входять ці функції у її посадові обовязки та чим це підтверджується (посадова інструкція).

Інших доказів на підтвердження вказаних фактів матеріали справи не містять та під час судового розгляду не встановлені.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (субєкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, оскільки субєктивна та обєктивна сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не конкретизовані, доказів на підтвердження її винної поведінки не надано, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-2 Кодексу України, слід закрити за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.ст. 40-1, п.1 ст. 247, ч.1 ст. 163-2, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського Апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис ОСОБА_3