ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/670/18 Суддя 1-ї інстанції: Євтіфієв В.М.
Провадження № 33/818/12/18
Категорія: ч.4 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрика В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та захисника - адвоката Грибченка Ю.М. на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.04.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.02.2018 року о 19.35 у АДРЕСА_2, водій ОСОБА_2 вживав алкогольні напої після дорожньо транспортної пригоди за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння. Таким чином судя вважав, що ОСОБА_2 порушені вимоги п. 2.10-є Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 та його захисник адвокат Грибченко Ю.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову від 04.04.2018 року скасувати, а провадження по справі закрити

Також апелянти просять поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що повісток до суду не отримував, а копію постанови від 04.04.2018 року направлено йому не було, та про таке рішення стало відомо з мережі інтернет після надходження виконавчого листа.

В апеляційній скарзі її автори вказують, що судове засідання було проведено без належного виклику ОСОБА_2 в суд, оскаржувана постанова на їхню думку не містить опису обставин, встановлених під час розгляду справи, що суперечить положенням ст. 283 КУпАП.

Зазначають, що 10.02.2018 року близько 19:10 водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем дійсно скоїв наїзд на пішохода, та 28.02.2018 року за цим фактом було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Вважають, що судом зовсім не з'ясовано, що обставини, за які останній притягається до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, випливають з обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, рішення по якому винесено іншим складом суду від 27.04.2018 року, та посилаються на відсутність доказів вини ОСОБА_2

Також посилаються на те, що порушені вимоги ст. 38 КУпАП, і зазначають, що постановою судді того ж суду 21.05.2018 року за цим же самим фактом було закрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та відмовити в задоволенні апеляційних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Пунктом 2.10 «є» Правил дорожнього руху України водієві заборонено вживати алкогольні напої до проведення медичного огляду.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, від ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, а за ч. 4 цієї правової норми також за вживання водієм алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди за його участю і до проведення огляду.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, що він вживав спиртні напої після дорожньо-транспортної пригоди, але вказав, що керував автомобілем після того, як вжив спиртні напої.

Апеляційним судом переглядався наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, та встановлено, що ОСОБА_2 заперечував факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, але не заперечував факт вживання спиртних напоїв, в подальшому на питання працівника поліції він повідомив, що не хоче вказати який саме алкогольний напій вживав, далі заявив, що погано себе почуває, втрачає свідомість, згоден пройти огляд на законних підставах, разом з тим на пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння, ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився.

Свідок ОСОБА_4, яка згідно матеріалів справи була присутня при спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду з письмовою заявою, в якій повідомила, що у зв'язку з її виїздом за межі Харківської області вона не може прибути до апеляційного суду, та зазначила, що повністю підтримує письмові пояснення, надані нею працівникам поліції, згідно яких 10.02.2018 року близько 20:25 в її присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду за допомогою технічного засобу Драгер, а також від огляду в медичному закладі. При цьому він пояснив, що вжив алкоголь після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, повернувшись додому. Такі самі пояснення надані іншим свідком - ОСОБА_5 (а.с. 4, 5).

Частиною 4 ст. 130 КУпАП встановлено, що вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п'ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Апеляційний суд не вбачає підстав вважати неправильним висновок суду першої інстанції, що доведеності того, що водій ОСОБА_2 вжив алкогольний напій після того, як став учасником дорожньо-транспортної пригоди до проведення його медичного огляду, тобто про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки таке твердження ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, а саме: змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №151822 від 10.02.2018 року; письмових поясненнях вказаних вище осіб, які не спростовані апелянтом, і в об'єктивності яких у апеляційного суду немає підстав для сумніву; рапорту інспектора поліції ОСОБА_6, змістом відеозапису з нагрудних камер поліцейських, в якому відображені суперечливі пояснення ОСОБА_2 Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, апеляційний суд не вбачає підстав вважати незаконним рішення судді суду першої інстанції про встановлення в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на зміст постанови судді від 21.05.2018 року (а.с. 30), згідно якої провадження у справі було закрито у зв'язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП як на підставу задоволення його вимог, апеляційний суд відхиляє, оскільки ця постанова винесена часом пізніше і за результатами розгляду іншого протоколу про адміністративне правопорушення.

Хибними вважає апеляційний суд і твердження апелянта щодо необхідності закриття провадження у зв'язку з закінченням місячного строку накладення адміністративного стягнення з посиланням на те, що кримінальне провадження № 0000175 було закрито ще 28.02.2018 року (а.с.28). До такого висновку апеляційний суд приходить тому, що це кримінальне провадження розслідувалось за іншим фактом, а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди, і в ході розслідування оцінювались дії водія ОСОБА_2, які призвели до травмування пішохода ОСОБА_7 за іншою адресою і в інший час, а постанова, яка оскаржена ОСОБА_2, винесена у передбачений законом строк на підставі розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов до суду першої інстанції 16.02.2018 року (а.с.9).

Відхиляє апеляційний суд і посилання апелянта щодо невжиття судом першої інстанції належних заходів для його сповіщення про судове засідання, оскільки матеріали справи свідчать про те, що на адресу ОСОБА_2, яка зазначена у матеріалах справи надсилались відповідні виклики до суду (а.с. 15, 16).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Грибченка Юрія Михайловича про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника Грибченка Ю.М. залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик