Провадження № 3/761/7625/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А., за участю прокурора Миронова С.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Ушомир Коростенського р-ну Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого головним спеціалістом відділу спеціальної освіти департаменту загальної середньої та дошкільної освіти Міністерства освіти і науки України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

За ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, складеного 25.09.2018 року старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки у м. Києві ДЗЕ Національної поліції України капітаном поліції Геращенком В.С., ОСОБА_1, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу спеціальної освіти департаменту загальної середньої та дошкільної освіти Міністерства освіти і науки України, будучи державним службовцем, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2015 року № 1700-VII, являючись суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону № 1700-VII, несвоєчасно, без поважних причин, тобто, після встановленого періоду (щорічно до 1 квітня), а саме: 20:43 03.04.2018 року на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не визнав та дав пояснення, згідно з якими, зокрема, у період з 09.02.2018 року по 11.03.2018 року, не зважаючи на службову зайнятість, пов'язану з постійними відрядженнями, він тричі заходив до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та був упевнений, що подав щорічну декларацію за 2017 рік. Перший раз він зайшов до Реєстру 09.02.2018 року о 21:30 год., щоб упевнитися у дійсності його ЕЦП. Після цього, він став збирати довідки щодо заробітної плати. Другий раз він зайшов до Реєстру 21.02.2018 року о 19:22 год., заповнив електронну форму декларації і натиснув кнопку «Подати документ». Він був упевнений, що декларація успішно була подана. Однак, коли він не отримав підтвердження про отримання його декларації, то він знову зайшов до Реєстру втретє 11.03.2018 року о 13:55 та знову провів всі необхідні дії і подав декларацію повторно, але підтвердження про її отримання так йому і не надійшло. Тому, подавши декларацію повторно та не отримавши знову ніякого підтвердження, він вирішив, що так має бути і підтвердження не повинно надходити на його електронну пошту. У подальшому, 02.04.2018 року працівник МОН, який контролює подання електронних декларацій повідомив його, що відсутнє повідомлення про те, що його декларація прийнята. 03.04.2018 року о 20:27 год. він четвертий раз зайшов до Реєстру, провів утретє всі необхідні дії та знову подав декларацію і на цей раз він отримав підтвердження про її отримання. Зазначив, що кожного разу заходив до Реєстру зі свого домашнього комп'ютера, так як у робочий час мав дуже велике навантаження і не міг займатися подачею декларації. Вважав, що несвоєчасна подача ним декларації сталася з поважних причин, він не вчиняв жодних дій (умисних чи з необережності), спрямованих на вчинення правопорушення, яке йому інкриміновано. Просив закрити щодо нього провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки його вина підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів та накласти стягнення у виді штрафу в межах санкції цієї статті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку про закриття провадження у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», характеризується умисною формою вини.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вказане випливає з аналізу ст. 10 КУпАП, згідно з якою, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, згідно з якою, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, а саме, фактом здійснення ОСОБА_1, у період часу з 09.02.2018 року по 11.03.2018 року, дій щодо заповнення і подачі щорічної декларації про доходи за 2017 рік.

При цьому, матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо не подачі щорічної декларації про доходи за 2017 рік.

Так само, під час розгляду справи не було встановлено мотивів ОСОБА_1 на уникнення фінансового контролю, отриманих доходів за 2017 рік.

Той факт, що ОСОБА_1 не вперше подавав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та йому відома була послідовність дій, необхідних для заповнення та подання електронної форми декларації на веб-сайті Реєстру, на що звернуто увагу прокурором, не може слугувати беззаперечним доказом вини ОСОБА_1, так як останнім, починаючи з 09.02.2018 року вживалися заходи для подачі щорічної декларації про доходи та декларація не була подана через незалежні від ОСОБА_1 обставини, не виключаючи і збій у роботі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також суд не бере до уваги як доказ вини ОСОБА_1 дані, що містяться у фотокопії листа Державного підприємства «Українські спеціальні системи» № 07-530 від 27.04.2018 року на адресу Департаменту захисту економіки Національної поліції України, наявного в матеріалах справи, так як джерело походження даного листа не відоме, крім того, фотокопія листа не є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до правил п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 172-6; 247; 283; 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови або у разі її перегляду Київським апеляційним судом з дня винесення постанови Київським апеляційним судом.

Суддя