Справа № 489/3112/18 12.09.2018 12.09.2018 12.09.2018
Номер провадження: 33/784/410/18
Головуючий у першій інстанції: Захарченко Д.В.
Доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану його захисником ОСОБА_4, на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року, якою ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 09 травня 2018 року о 21 год. 15 хв. керував автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1, в м. Миколаєві по Херсонському Шосе, 59, з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_3 через свого захисника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вважає постанову суду незаконною та такою, що винесена за неповного з'ясування судом всіх фактичних обставин справи.

Апелянт зазначав, що судом при автоматичному розподілі справи не було додержано об'єктивного розподілу справ з додержанням принципу випадковості, суд безпідставно послався на акт огляду на стан сп'яніння, який на місці не складався і містить підписи, які не належать вказаним в акті особам, а саме ОСОБА_3 та свідкам ОСОБА_5, ОСОБА_6 Та й сам протокол про адміністративне правопорушення не містить запису про акт огляду. Суд не дотримався вимог ст. 280 КУпАП та не допитав свідків, які в письмових поясненнях не вказують на ознаки сп'яніння, тому й значення для доведення вини не мають, натомість послався як на доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, на пояснення інспектора поліції ОСОБА_7, який складав у відношенні нього протокол, а отже на його думку, він є заінтересованою особою у прийнятті судом рішення у відношенні нього за складеним ним протоколом.

Також апелянт зазначає, що відеозапис, на який посилається суд не є допустимим доказом, оскільки суд не залучав його, як доказ, і його походження є сумнівним, зокрема тому, що відеозапис не є безперервним та ним не зафіксовані всі події, зокрема той факт, коли він повідомляв поліцейським, що бажає пройти медичний огляд на стан сп'яніння в медичній установі шляхом відібрання біологічних зразків, оскільки не перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Роздруківка з алкотестеру такої якості, що неможливо ознайомитись з її змістом, тому посилання суду на показники тестування на алкоголь № 445 є безпідставними. Крім того, судом не перевірено законності підстав зупинки поліцейськими автомобіля ОСОБА_3 та пропонування пройти огляд на стан сп'яніння. Також судом порушено право ОСОБА_8 на судовий захист.

За твердженням апелянта, жодним наявним матеріалом справи його провина у порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України не доведена, інших об'єктивних доказів винуватості у судовому засіданні не встановлено.

За такого, вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, посилаючись на те, що останній передбачений законом день на апеляційне оскарження постанови суду припадав на вихідний день, в зв'язку з чим апеляційна скарга була подана у перший після вихідних робочий день, просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд встановив наступне.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови суду була отримана ОСОБА_3 08 серпня 2018 року, останній передбачений законом день на апеляційне оскарження постанови суду припадав на вихідний день, апеляційна скарга була подана 20 серпня 2018 року, тобто, у перший після вихідних робочий день.

За наведених обставин, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущений.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення свідків, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вказаних вимог закону дотримався, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 статтею 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів. В разі незгоди водія на такий порядок, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно з порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення. Тому суддя як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 152185 від 9 травня 2018 року в цей день о 21 год. 15 хв. ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1, в м. Миколаєві по Херсонському Шосе, 59, з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у зв'язку з виявленими ознаками сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), в присутності двох свідків, за допомогою технічного засобу ALKOTEST DRAGER, кількісний показник якого встановив результат 1,08%.

Вказаний протокол підписано ОСОБА_3 без заперечень чи зауважень, пояснень по суті порушення не викладено, приміток про те, що такі пояснення він має намір викласти в окремому документі, протокол не містить.

Також даний протокол підписано свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зазначено, що до протоколу додаються їх письмові пояснення. Так, вказані свідки в письмових поясненнях пояснили, що в їх присутності водій ОСОБА_3 за його згодою пройшов огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера «DRAGER». Після проведення тесту показання вказаного приладу становили 1,08 %, з цими показами алкотестера ОСОБА_3 у їх присутності погодився.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано послався на письмові пояснення вказаних свідків на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитані в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, підтвердили, що дійсно вони були запрошені в якості свідків працівниками поліції та в їх присутності ОСОБА_3 проходив огляд на спеціальному приладі, показники якого показали перевищення допустимої норми алкоголю, проти чого ОСОБА_3 не заперечував та про що ними були підписані відповідні пояснення та протокол про адміністративне правопорушення, перед підписанням цих документів вони були з ними ознайомлені та згодні з їх змістом.

Огляд на стан сп'яніння ОСОБА_3 проводився з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. З результатів тестування на алкоголь вбачається, що роздруківка з технічного медичного приладу квитанція містить всі необхідні складові: час та місце проведення тесту, дані про осіб учасників тестування інспектора та особу, що тестується, підписи останніх, результат тесту 1,08 %. Згідно даної роздруківки, тест № 445 був здійснений за допомогою Alcotest 6810, прилад № ARBL-0891, принтер № ARBM-5381.

Свій підпис на зазначеному документі ОСОБА_3 не заперечував.

Вищевикладені обставини також підтверджуються дослідженими судом відеозаписами, здійсненими з нагрудного відеореєстратора поліцейського, які на запит Ленінського районного суду були надані Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області. Те, що вказані записи мають технічні перерви не вказує на неналежність цих доказів, оскільки дані відображені на цих відеозаписах підтверджуються обставинами, встановленими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За такого, обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, повністю підтверджені наявними в матеріалах справи вищевказаними належними та допустимими доказами.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Наведені вище докази повністю узгоджуються між собою та свідчать, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, в зв'язку з чим, місцевий суд дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

З огляду на викладене, посилання апеляційної скарги на недоведеність належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наявності підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - є необґрунтованими.

Той факт, що з пояснень ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вбачається, що Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів ними не підписувався, в зв'язку з чим 17 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_3 було зареєстровано кримінальне провадження № 0003306, - не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки відсутність належно оформленого акту огляду не свідчить про недоведеність факту керування ОСОБА_3 автомобілем у стані сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не був згоден з результатми його огляду із застосуванням технічного приладу Drager Alkotest та про те, що він повідомляв поліцейським про намір пройти медичний огляд на стан сп'яніння в медичній установі шляхом відібрання біологічних зразків, не заслуговують на увагу, оскільки таке спростовується підписанням ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення без заперечень, зауважень чи приміток про те, що свої пояснення він має намір викласти в окремому документі. Про згоду ОСОБА_3 з вказаними результатами огляду на алкогольне сп'яніння також свідчать відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського та пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Незазначення в письмових поясненнях свідків ознак сп'яніння, саме по собі не тягне за собою скасування оскаржуваної постанови суду, оскільки такі ознаки були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, підписаного як свідками, так і самим ОСОБА_3, без зауважень. Тому такі доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також являються безпідставними доводи апеляційної інстанції про те, що дії поліцейських щодо зупинення його транспортного засобу у разі не порушення водієм правил дорожнього руху, є незаконними, оскільки з пояснень допитаного судом першої інстанції у якості свідка працівника патрульної поліції ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_3, було зупинено, так як на його автомобілі не просвічувалась частина номерного знаку.

Не можна також прийняти до уваги посилання апелянта на порушення права на захист, в зв'язку з тим, що суд першої інстанції не надав йому можливості залучити до участі у справі захисника.

Так, з протоколу судових засідань вбачається, що ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні 25 червня 2018 року, пояснював, що 09 травня 2018 року був зупинений працівниками поліції при керуванні транспортним засобом, пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки, з яким погодився в присутності двох свідків. Не визнавав себе винним, оскільки акт огляду не складався, а в тому, який є у матеріалах справи - не його підпис. В судових засіданнях 26 липня 2018 року та 8 серпня 2018 року також був присутній. Жодного разу клопотань про відкладення розгляду справи в зв'язку з необхідністю залучити до участі у справі захисника ОСОБА_3 не було заявлено.

Доводи апелянта про порушення порядку розподілу справ та відповідно постановлення рішення незаконним складом суду є безпідставними, оскільки з протоколу автоматизованого розподілу судової справи вбачається, що вказана адміністративна справа була розподілена судді Захарченко Д.В. відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду та засад використання автоматизованої системи документообігу Ленінського районного суду м. Миколаєва. Таким чином, оскаржуване судове рішення було постановлено законним складом суду

За вказаних обставин, істотних порушень норм матеріального і процесуального права, які могли б вплинути на правильність прийнятого рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Районний суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з'ясував обставини, що підлягали з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне правопорушення, передбачене положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП є небезпечним, як для самого порушника так і для інших громадян.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність постанови місцевого суду вимогам КУпАП, з урахуванням положень ст. 33 КУпАП, ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності, та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його захисником ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області В.В. Коломієць