АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/817/34/18 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 до адмінвідповідальності за правопорушенння, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП за поданою ним апеляційною скаргою на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2.10.2018 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто в дохід держави 352,40 грн судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 23.08.2018 року о 18 год 00 хв, рухаючись по вул.Дружби,9 у м.Тернополі, керував транспортним засобом марки Мітцубісі Ланцер номерний знак ЛК 4173 з явними ознаками алкогольного спяніння, які виразились у наявності різкого запаху алкоголю з рота, вираженому тремтінні пальців рук, зміні забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки із застосування технічного приладу газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та огляду у ОСОБА_2 для визначення стану алкогольного спяніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю у його діях складу адмінправопорушення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що при оформленні адмінматеріалів працівниками поліції було грубо порушено вимоги закону, які полягають у тому, що: його зупинили без повідомлення причини; в письмових поясненнях свідків не зафіксовано будь-яких ознак алкогольного спяніння; в протоколі не зазначено адресу свідка, що унеможливлює його подальший виклик у судове засідання для допиту; в матеріалах справи не міститься акту огляду його на стан алкогольного спяніння та направлення на медичний огляд; у працівників поліції не було спеціального технічного приладу, а тому він не міг відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу; йому не повідомляли про необхідіність проходження вказаного огляду взагалі; спілкування з нагрудної камери працівника патрульної поліції всупереч вимогам п.3.5 Розділу 3 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції № 100 від 03.02.2016 року на наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції № 14/1 від 24.11.2015 року Про порядок використання відеозапису з відео реєстраторів патрульних записано не безперервно; інспектор відповідно до вимог ч.4 ст. 25 ЗУ Про Національну поліцію не попередив його про про здійснення відеофіксації, чим грубо порушив право на приватність, яке охоплює захист персональних даних, яка є частково конфіденційною, чим порушив вимоги ст.40 вказаного закону. Ввважає, що суд при розгляді адмінсправи допустив порушення норм процесуального та матеріального права, не взявши до уваги вищенаведні порушення та не викликавши свідків, які були присутні під час складання адмінматеріалів оскільки письмові пояснення вказаних осіб не є доказами в звязку з тим, що вони не попереджувались про кримінальну відповідальність.

Заслухавши пояснення апелянта на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №419498 від 23.08.2018року, ОСОБА_1 23.08.2018 року о 18 год 10 хв. в м.Тернопіль вул.Дружба, 9 керував автомобілем НОМЕР_1, транзитний н.з. АК1173, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, виражене тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та в ОСОБА_2 водій ОСОБА_1 водій категорично відмовився в присутності двох свідків.

Так, вказані обставини підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є послідовні та узгоджені між собою в деталях та стосуються категоричної відмови ОСОБА_1, як особи яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження в установленому порядку огляду на стан сп'яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно оцінив пояснення свідків як докази і дав їм належну правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі та в письмових поясненнях свідків вказана їхня адреса, а тому доводи апелянта з приводу їх відсутності є надуманими.

Окрім того, відеозаписами №1715, №1756 нагрудних відеокамер поліцейських, які долучено до матеріалів справи і які є належними та допустимими доказом в контексті положень ст.251 КУпАП, зафіксовано, як ОСОБА_1, відмовляється на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці та в медичній установі без будь-якого пояснення мотивів відмови, ознайомлюється з протоколом про вчинене адміністративне правопорушення та отримує копію даного протоколу.

Твердження апелянта про те, що суд розглянув справу з порушенням норм процесуального права є безпідставними, оскільки справа відкладалась кілька раз, відповідно у ОСОБА_1 та його адвоаката ОСОБА_5 була можливість подати суду докази та заявити клопотання про виклик свідків, що зроблено не було. Разом з тим, захисник останнього був ознайомлений з матеріалами справи про адміністративне правопорушення ще 12 вересня 2018 року, що підтверджується його заявою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння з власної ініціативи, є приватною справою кожного,оскільки щодо ОСОБА_1 складено адмінпротокол про відмову на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи ОСОБА_1 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Щодо тверджень апелянта про відсутність в матеріалах справи даних про видачу відповідного направлення на огляд та акту огляду на стан спяніння слід зазначити наступне.

Згідно п.10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, результати огляду на стан спяніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів. Оскільки водій ОСОБА_1 взагалі не проходив огляду на визначення стану спяніння, то підстав для видачі йому акту медичного огляду у поліцейського не було.

Відповідно до ст.266 КУпАП у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп"яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров"я, якому надано право на його проведення.

Тобто, відповідне направлення видається в випадках відмови водія від проходження огляду на факт вживання алкоголю на місці зупинки та виявивлення ним бажання пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння у найближчому закладі охорони здоров"я чи не згоди з результатом огляду на місці зупинки. Як вбачається з відеозапису нагрудної камери працівника поліції, який здійснював зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1, останній відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров"я, а тому підстав видачі йому направлення на огляд в медустанові, не було.

Доводи апелянта про порушення поліцейськими при відеофіксації події вимог ЗУ Про Національну поліцію не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, відеозапис з нагрудної камери поліцейського є дише одним із доказів, який оцінювався в сукупності, достатності та взаємозвязку з іншими для встановлення чи спростування винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адмінправопорушення, пердебаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1В, винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанову місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року щодо нього без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис