Справа № 592/9755/18
Провадження № 3/592/1632/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду міста Суми Чернобай О.І., за участю секретаря судового засідання Трофименко В.О., захисника /фахівця в галузі права/ ОСОБА_1, особи відносно якої розглядається справа ОСОБА_2, потерпілої особи /згідно протоколу/ ОСОБА_3, представника потерпілої особи-адвоката ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні із застосуванням технічних засобів фіксування судового провадження, що відповідає вимогам ч.6 ст.11 Закону України Про судоустрій і статус суддів справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, гр-на України, українця, працюючого водієм Сумипастранс, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

08.05.2018 року, о 17:57 год., на вул.Ганнівка, поблизу будинку № 8 в м.Суми, водій ОСОБА_2 керуючи автобусом «РУТА 25 СПГ» н.з. ВМ 3571 АА на перехресті, під час виконання повороту ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзної частини опинився на смузі зустрічного руху та допрустив зіткнення з автомобілем «Renault-kangoo» н.з. EZG2LY4 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, чим порушив вимоги п.10.5 Правил дорожнього руху.

За даним фактом відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2018 року і кримінальному провадженню був присвоєний номер №0001518. /а.с.3/

Постановою слідчого Сумського відділу поліціії від 29.06.2018 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення і матеріали відносно обох водіїв були направлені до управління патрульної поліції для вирішення питання щодо складання адміністративних протоколів. /а.с.7-8/

24.07.2018 року відносно водія ОСОБА_2 був складений адміністративний протокол за ст.124 КпАП України, який надійшов на розгляд до Ковпаківського районного суду м.Суми.

При розгляді даної адмністративної справи в суді, водій ОСОБА_2 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України не визнав і суду показав, що дійсно у вказаний час він від'їжджав від кінцевої зупинки «Ганнівка». Як він пояснив приблизно в 20-30 метрах від цієї зупинки головна дорога звертає ліворуч, тому рухаючись по головній дорозі і доїхавши до цього повороту він став звертати ліворуч і як тільки в'їхав в поворот, то почув якись сильний гул, начебто від «Камазу». Подивився в обидва дзеркали бокового виду, але позаду нікого не було. І в цей момент зліва він побачив автомобіль «Рено», тому одразу ж вивернув руль ліворуч, але уникнути зіткнення не вдалось і автомобіль «Рено» зіткнуввся з його маршруткою. Він цього зіткнення його маршрутку відкинуло трохи праворуч. Вважає винуватим в даній дорожньо-транспортній пригоді водія «Рено» оскільки він рухався по відношенню до нього з права по головній дорозі, тому вважає, що «Рено» повинно було пропустити його.

Другий водій ОСОБА_3, який був присутній в судовому засіданні в якості потерпілої особи, відмовився давати показання за фактом ДТП, скориставшись таким правом, наданим, як потерпілій особі.

Заслухавши пояснення водія ОСОБА_2, дослідивши наявні у суду матеріали справи, доходжу до наступних висновків.

Так, із дослідженої в судовому засіданні фототаблиці, наданої захисником особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що водій ОСОБА_2 рухався на автомобілі «Рута» по головній дорозі, яка позначена відповідним дорожнім знаком 2.2 «Головна дорога» та табличкою до нього 7.8 «Напрямок головної дроги» та на перехресті звертав ліворуч. /Фото № 1-2/

Поворот проїзної частини ліворуч відбувається майже під прямим кутом.

Крім того, видимість перед цим поворотом ліворуч дуже обмежена високими кущами та деревами з густими листями.

Зліва, по відношенню до автомобіля «Рута», рухався автомобіль «Рено» під керуванням водія ОСОБА_3, який теж рухався по головній дорозі.

Пунктом 10.5 Правил дорожнього руху передбачено, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху …

Тобто, це означає, що під час повороту на дорогу, яка має зустрічний напрямок руху транспортних засобів, водії, які здійснюють поворот ліворуч або розворот, зобовязані виконати поворот (розворот) без виїзду на смугу зустрічного руху, тому на більшості перехресть з точки зору безпеки дорожнього руху необхідно рухатися так, щоб центр перехрестя залишався завжди зліва від водія, який здійснює маневр повороту ліворуч або розвороту.

Однак, з наданої фототаблиці чітко вбачається, що водій ОСОБА_2, здійснюючи на автомобілі «Рута» поворот ліворуч не залишив центру даного перехрестя зліва від себе, в навпаки залишив центр цього перехрестя справа від себе, тим самим виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось дане зіткнення.

Тобто, зіткнення відбулось саме із-за того, що водій ОСОБА_2 при повороті ліворуч, в порушення вимог п.10.5 ПДР виїхав на смугу зутрічного руху, по якій рухався автомобіль «Рено» теж по головній дорозі.

Під час судового розгляду захисником водія ОСОБА_2 надавалось письмове клопотання про призначення авто-технічної експертизи для вирішення питань: чи мав водій ОСОБА_2 технічну можливість уникнути даної ДТП; як повинні були діяти обидва водія ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді; чи вбачаються в діях обох водіїв невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою.

Вмотивованою постановою суду було відмовлено у задоволенні цього клопотання, оскільки для вирішення питання чи порушив водій ОСОБА_2 пункт 10.5 Правил дорожнього руху, який інкримінується йому в провину, не поторібні спеціальні знання, а вирішення цього питання є виключною пререгативою суду, а не експерта.

Враховуючи, що в судовому засіданні, на підставі досліджених доказів було встановлено порушення водієм ОСОБА_2 пункту 10.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КпАП України, тому він повинен бути визнаний судом винним у вчиненні даного адмністративного правопорушення.

Однак, частинами 2 і 5 статті 38 КпАП України передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, … крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині четвертій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 не може бути підданий адміністративному стягненню за дане правопорушення у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, оскільки після вчинення ДТП пройшло більше трьох місяців, а після закриття відносно нього кримінального провадження пройшло більше одного місяця.

Захисник водія ОСОБА_2 під час судового розгляду зазначив, що при вирішенні питання щодо закриття даної справи по закінченню строків накладення адмністративного стягнення суд не може вирішувати питання про винуватість ОСОБА_2, а повинен закрити справу у зв'язку із закінченням вказаних строків без визнання винуватим, при цьому пославшись на «Узагальнений науково-консультативний висновок» Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України. /а.с.21-22/

При розгляді даної справи суд вважає за необхідне відійти від вказаного науково-консультативного висновку, оскільки водій ОСОБА_2 винним себе в інкримінованому правопорушенні не визнав і вважав, що його вини у даній дорожній пригоді не має, тому суд повинен дослідити ретельно всі докази по справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення щодо наявності або відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки у разі відсутності складу адміністративного правопрушення суд повинен був би закрити справу не по закінченню строків накладення адмністративного стя'гнення, що є не реабілітуючою обставиною, а повинен був би закрити справу у зв'язку з відсутністю складу правопорушення, т.я. дана обставина є реабілітуючою.

Крім того, слід зазначити, що суд зобов'язаний при розгляді справ усіх категорій неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стаття 9 Конституції України закріплює положення, згідно з яким чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Зокрема, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором у сфері прав людини, який погоджений державами членами Ради Європи та має обов'язковий характер для застосування.

Тому, при розгляді справ суд повинен керуватись вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеною практикою Європейського суду щодо забезпечення гарантованих національним законодавством прав захисту особи відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справі «Гурепко проти України» (Заява № 61406/00 від 06.09.2005 року ЄСПЛ у пункті 55 ЄСПЛ зазначив: з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

По даній справі ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАп України, санкція якої передбачає адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до одного року і ст.286 КК України за «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами» також передбачає додаткове кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому за своєю суттю та в силу суворості санкції дана адміністративна справа відносно ОСОБА_2 фактично носить кримінальний характер, тому на неї розповсюджуються усі гарантії ст.6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Крім того, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom) також зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі ? зокрема, як для даного випадку обовязку відповідно до п.10.5 Правил дорожнього руху водієві забороняється: при здійсненні повороту виїжджати на смугу зустрічного руху.

Таким чином, у судовому засіданні, наявними в матеріалах справи доказами було доведено поза будь-яким розумним сумнівом винуватість водія ОСОБА_2 у тому, що він при здійсненні повороту ліворуч виїхав на смугу зустрічного руху, чим грубо порушив вимоги п.10.5 ПДР, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Представник потерпілої особи з метою доведення винуватості водія ОСОБА_2 надав висновок експертного дослідження від 11.07.2018 року в якому зазначено про допущені водієм ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху. /а.с.26-30/

Однак, суд не може взяти цей висновок в якості беззаперечного доказу по даній адміністративній справі, оскільки відповідно до ст.251 КпАП України одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення може бути висновок експерта, а не висновок експертного дослідження, в якому експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Тому свої висновки суд робить на підставі інших досліджених доказів.

Крім того, представником потерпілої особи в судовому засіданні було заявлене клопотання про стягнення з водія ОСОБА_2 на користь водія ОСОБА_3 у порядку ст.40 КпАП України завдану тому майнову шкоду у розмірі 9 864 грн. та яка складається з витрат на правову допомогу в сумі 6 864 грн. та за проведене експертне дослідження від 11.07.2018 року в сумі 3000 грн.

Однак, при розгляді даної справи вказані суми грошових коштів не можуть бути стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3А., оскільки на проведення вищевказаного експертного дослідження його ніхто не уповноважував і дане дослідження було проведене поза рамками цієї справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з клопотання та як було встановлено у судовому засіданні участь представника потерпілої особи у розгляді даної справи по своїй суті зводилась для надання правової допомоги при проведенні вищевказаного експертного дослідження, підготовки клопотань та заявлення у судовому засіданні клопотання про призначення авто-технічної експертизи, у задоволенні якого було відмовлено.

Також слід зазначити, що участь потерпілої особи та її представника при розгляді даної категорії справ за ст.124 КпАП України не є обовязковою і судом ці особи не викликались.

Тому, за наведених підстав питання щодо відшкодування на користь потерпілої особи завданих збитків, у даному випадку повинно вирішуватись відповідно до ч.3 ст.40 КпАП України в порядку цивільного судочинства.

Оскільки у даному випадку судом вирішувалось тільки питання щодо винуватості або невинуватості водія ОСОБА_2 і при цьому взагалі не вирішувалось питання щодо наявності або відсутності в діях водія ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху, хоча матеріали відносно нього слідчим направлялись до управління патрульної поліції для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності і у випадку розгляду даного спору в цивільному судочинстві та за наявності якихось порушень ПДР в діях водія ОСОБА_3 розмір завданої йому шкоди, у тому числі і вищезазначеної може бути зменшений судом, тому це питання не може бути вирішене під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст.40-1 КпАП України передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки у даному випадку відносно водія ОСОБА_2 не може бути винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у зв'язку із закінченням строків накладення такого стягнення, тому і судовий збір стягнений з нього бути не може.

Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому суд обґрунтував дане своє рішення, надавши оцінку всім доводам захисника, показанням ОСОБА_2 та іншим письмовим доказам, які долучені до справи, що в даному випадку є мірою до якої суд має виконати свій обов'язок щодо обґрунтування рішення.

Керуючись ст.ст.38, 40, 40-1, 124, 247 ч.1 п.7, 283 КпАп України,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України але провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків для накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м.Суми протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.І. Чернобай