АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/1140/18 Справа № 695/1740/18 Головуючий по 1 інстанції Степченко М. Ю.
Категорія: ч.2 ст.172-6 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2018 р. м.Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Ятченко М.О. за участю прокурора Гречаника Р.І., особи щодо якої закрито провадження - ОСОБА_3, його представника-адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою керівника Золотоніської місцевої прокуратури Танцюри В.Ю. на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2018 року, якою, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, за ч.2 ст.172-6 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу о/у Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про адміністративне правопорушення № ГП507867, від 30.05.2018 р. ОСОБА_3, перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору у справах молоді та спорту Золотоніської РДА у Черкаській області, і будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією, 28.07.2017 року отримав у власність житловий будинок загальною площею 77,9 кв. м., вартість якого на дату набуття права, становить 98699,00 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року, а тому в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону №1700-VII, без поважних причин, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2018 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.172-6 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, керівник Золотоніської місцевої прокуратури Танцюра В.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказана постанова є незаконною, такою, що не ґрунтується на матеріалах адміністративного правопорушення та прямо суперечить вимогам чинного законодавства.

Апелянт зазначає, що відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Вказує, що згідно постанови суду однією з підстав закриття провадження стала відсутність у діянні ОСОБА_3 суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Зокрема, судом вказано, що в діях ОСОБА_3 відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані оскільки останній не приховував придбаний будинок та зареєстрував право власності на вказаний будинок відповідно до чинного законодавства.

Вказане свідчить, що судом не досліджено в повній мірі склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та як наслідок неправильно застосовано рішення ЄСПЛ «Щокін проти України». Оскільки, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є формальним. Суб'єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, Закон України «Про запобігання корупції» не містить виключень щодо випадків у яких суб'єкт декларування звільняється від обов'язку повідомляти про суттєві зміни у своєму майновому стані, а також не містить посилання з даного приводу на інші нормативно-правові акти.

Під час судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, останній не пояснив про реальні поважні причини, які перешкоджали б останньому повідомити про суттєві зміни у майновому стані, а вчинення ним дій щодо реєстрації ним придбаного будинку, а ж ніяк не може свідчити про виконання ним обов'язку покладеного ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Твердження ОСОБА_3 про те, що він не знав про необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані слід оцінювати критично та як спосіб уникнення адміністративної відповідальності, оскільки стаття 68 Конституції України зобов'язує неухильно додержуватися Конституції України та законів України, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім того, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, мають не тільки права, а і встановлені Законом обов'язки, у тому числі щодо декларування.

Апелянт вважає, що у діянні ОСОБА_3 наявна суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією. передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у формі непрямого умислу, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним.

Згідно із ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення щодо скарги в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур.

Таким чином, на думку апелянта, постанова Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2018 р. в адміністративній справі стосовно ОСОБА_3 про вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, суперечить вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Статтями 8, 55, 129 Конституції України, ст.6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.250 КУпАП гарантується право на оскарження в суді рішень, у тому числі постанови у справі про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим постанова Золотоніського міськрайонного суду від 28.08.2018 р. може бути оскаржена прокурором.

В зв'язку з вищезазначеним апелянт просив постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення про закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_3 скасувати та прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення в межах санкцій ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши міркування прокурора на підтримку апеляційної скарги із зазначених у ній підстав, думку ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню апелянту з наступних підстав.

Як зазначено у ч.1 ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_3 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ч.2 ст.294 КУпАП.

Що стосується посилань прокурора на ст.250 КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 р. за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП, щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП, постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок встановлений ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпним, і прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП Законом України від 14.10.2014 р. №1697-VІІ.

Крім того, в п.8 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. зазначено: «Правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч.2 ст.294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно із змінами до ст.294 КУпАП (нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 р. № 1952-УІІІ «Про внесення змін до деяких 12 законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП. При цьому слід зазначити, що за змістом ч.1 ст.287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення. В інших випадках, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження».

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вимога прокурора щодо розгляду його апеляційної скарги, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не ґрунтується на вимогах закону, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Золотоніської місцевої прокуратури Танцюри В.Ю. на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2018 року, якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.172-6 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, повернути прокурору.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко