Справа № 172/890/18
Провадження № 3/191/828/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Твердохліб А.В.,

за участю секретаря судового засідання Яришевої Н.В.,

прокурора Нікіфорова Ю.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, яка народилася 30.11.1956 року в с. Водяне, Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, суддя у відставці, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов складений оперуповноваженим управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_3 адміністративний протокол № 699 від 16 липня 2018 року про вчинення адміністративного корупційного правопорушення відносно ОСОБА_1, згідно якого остання 10 жовтня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя № 3227/0/15-17 була звільнена з посади судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Васильківського районного суду Дніпропетровської області № 51-к від 20.10.2017 року на підставі рішення Вищої ради правосуддя про звільнення із займаної посади у звязку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1Г було відраховано з посади судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області 20.10.2017 року та видано трудову книжку.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування згідно п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» припинивши свою діяльність на посаді судді, тобто таку, що повязана з виканням функцій держави, не подала в строк до 24:00 годин 20.10.2017 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, що не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пп.2 п.5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10 червня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України за №959/29089 від 17 липня 2016 року, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконям функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Днем припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до п. 2 Порядку перевірки факту подання субєктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, який затверджений Рішенням Національного агента з питань запобігання корупції № 19 від 06 вересня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України від 15 листопада 2016 року за №1479/29609, є день видачі трудової книжки субєкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Тому, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 зобовязана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до 00:00 20.10.2017 року за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме з 01 січня 2017 року по 20 жовтня 2017 року включно, але подала декларацію лише 27 жовтня 2017 року, тобто невчасно, чим вчинила адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6КУпАП. Датою виявлення правопорушення є 02.07.2018 рок, що підтверджується рапором ОСОБА_3.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у скоєнні правопорушення не визнала та пояснила, що вона не є субєктом у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП і відсутня подія адміністративного правопорушення, а тому справа підлягає закриттю за відсутністю події правопорушення. Надала письмові пояснення.

Прокурор підтримав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 та вважав що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення доведена.

Заслухавши пояснення притягуваної до адміністративної відповідальності особи, захисника, прокурора, дослідивши надані у справі докази, приходжу до наступного висновку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд враховує обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Зазначимо, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Посилання в протоколі на підпункт 2 п.5 р.II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, щодо строків подання декларації у разі припинення повноважень не можуть бути прийняти судом, оскільки такі Рішення не є законодавчими актами та не усувають недоліки, які містяться в Законі України «Про запобігання корупції» щодо відсутності терміну подачі декларації в разі припинення повноважень, а вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно рішенням Вищої ради правосуддя № 3227/0/15-17 від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України була звільнена з посади судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.19).

Стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а"і"в"пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Іншої вказівки щодо строку подання декларації у разі припинення повноважень вказаний закон не містить.

Беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які припиняють свої повноваження та звільняються з підстав, визначених ч.ч. 5,6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути субєктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про у відставку та відраховано зі штату зазначеного суду 20.10.2017 року і декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, вона зобовязана була подати до 1 квітня 2018 року. Фактично вона подала вказану декларацію 27.10.2017 року і порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а відповідно і ч.1ст. 172-6 КУпАП не допустила.

Враховуючи викладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 172- 6, 247, 256 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП закрити, за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: ОСОБА_4