ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/8373/18 Суддя 1-ї інстанції: Семіряд І.В.
Провадження № 33/818/79/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: вул. Орська, 19 у м. Харкові, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 02.06.2018 року о 00:23 у м. Харкова, по вул. Клочківській, 230 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Mazda, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатору «Drager» та у закладі охорони здоровя у присутності двох свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 18.07.2018 року скасувати, та закрити провадження щодо нього, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що судове засідання було розглянуто без його участі, хоча 18.07.2018 року він подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, 08.08.2018 року з Єдиного Державного реєстру судових рішень він дізнався про наявність постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року, у звязку з чи 10.08.2018 року подав до суду заяву про надання йому копії рішення.

В апеляційній скарзі її автор вказує на те, що суд розглянув справу за його відсутності, хоча він через канцелярію суду подавав заяву про відкладення розгляду справи у звязку із хворобою.

Зазначив, що суд не допитав співробітників поліції та свідків для перевірки обставин складання протоколу.

Наголосив, що в своїх поясненнях суду він зазначав, що не знаходився в стані алкогольного сп'яніння, а запах алкоголю був присутній в автомобілі, оскільки він обробив рани своєї собаки, яку віз до ветеринара.

Вказав, що він дійсно відмовився від проведення огляду за допомогою Драгера, однак наполягав на проведенні огляду в медичному закладі охорони здоровя, що можуть підтвердити свідки. Крім того, поліцейські йому не запропонували пройти зазначений огляд в медичній установі, хоча зобовязані були це зробити.

Також зазначив, що у постанові зазначено, що суд досліджував відеозапис, хоча він не був попереджений про здійснення відео фіксації поліцейськими, а тому не знає що зображено на цьому відеозаписі і він повинен бути визнаний недопустимим доказом.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд відкидає доводи апелянта, щодо розгляду судом першої інстанції без участі апелянта, як одну з підстав для скасування постанови від 18.07.2018 року, оскільки згідно аркуша справ 13, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_6 були повідомлені під явочний лист про відкладення судового розгляду з 02.07.2018 року на 18.07.2018 року, та обізнані про хід розгляду справи. Посилання, що ОСОБА_2 подавав до суду першої інстанції заяву про відкладення судового розгляду у звязку з хворобою, не підтверджується матеріалами справи, тому такі обгрунтування є безпідставні.

Доводи щодо недопиту судом першої інстанції свідків та працівників поліції, які складали матеріали відносно ОСОБА_2 апеляційний суд також відкидає, оскільки таких клопотань він та його захисник до суду першої інстанції не подавали.

В судовому засіданні апеляційного суду було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, та встановлено, що ОСОБА_2 було зупинено та запропоновано пройти огляд на встановлення стану алкогольного спяніння, натомість він намагався зайти в будівлю ветеринарної лікарні, але працівник поліції завадив останньому, та на повторну пропозицію пройти огляд на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, не наполягаючи на проведенні огляду у закладі охорони здоровя.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що сам факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в апеляційній скарзі не спростовується та підтверджується оглянутим відеозаписом, згідно якого ОСОБА_2 категорично відмовлявся від проходження запропонованого працівником поліції огляду, не наполягав на його проведенні у медичному закладі, а також відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція, як превентивний захід може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що згідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 40 вказаного Закону здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Тому доводи щодо необізнаності ОСОБА_2 про проведення відео фіксації не є підставою для визнання такого відеозапису неналежним доказом.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Таким чином апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена, оскільки він підтверджується матеріалами справи, а саме : протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 047725 від 02.06.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, розпискою ОСОБА_8, змістом наявного в матеріалах справи відеозапису.

Вказаним доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 18.07.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1