Справа № 489/4483/17 05.01.2018 05.01.2018 05.01.2018
Номер провадження: 33/784/22/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"5" січня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

захисника Скотникова О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, який проживає в АДРЕСА_1

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 18 вересня 2017 року о 02.20 год. керував транспортним засобом Chevrolet Aveo SF69Y, д.н. НОМЕР_1, по вул. Олійника, 32 в м. Миколаєві з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. Апелянт зазначає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства України, а висновки судді не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, у зв'язку із чим не відповідають фактичним обставинам справи. Також судом не з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Посилається на те, що висновки про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення є помилковими, оскільки він не здійснював керування автомобілем, а лише перебував в його салоні, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Звертає увагу на те, що запис про відмову ОСОБА_2 від підписання протоколу не посвідчений підписами 2-х свідків. У протоколі відсутня вказівка про роз'яснення йому процесуальних прав.

Зазначає, що інспектор поліції не надав будь-яких документів на технічний засіб для огляду на стан сп'яніння та не повідомив, чи має він спеціальне звання для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння. Також інспектор поліції не направив ОСОБА_2 для проведення огляду на стан сп'яніння до відповідного закладу охорони здоров'я. У протоколі не зазначено, які саме ОСОБА_2 здійснив дії щодо ухилення від огляду.

Стверджує, що з відеозапису подій не видно, щоб ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом. На думку апелянта, суд зробив помилковий висновок, що дружина ОСОБА_2 з'ясувала у нього причини, з яких автомобіль знаходився на дворі. З відеозапису видно, що вона, коли надала інспектору документи, сказала: «Чому машину у дворі не залишили». Вона мала на увазі, що краще б вона залишила автомобіль у дворі, а не на парковці. Однак, суддя трактував цю фразу по-іншому.

Вважає, що оскільки з дня вчинення правопорушення до дня розгляду справи апеляційним судом пройшло більше 3-х місяців, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, ст. 38 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та місце розгляду апеляційної скарги, але не з'явилися без поважних причин, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Враховуючи, що справа надійшла 26.12.2017 р., з огляду на відсутність поважних причин неявки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для відкладення справи відсутні.

Заслухавши захисника Скотникова О.М. на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення ці вимоги закону суддею дотримано, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким надано належний аналіз.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі водій ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України.

Зазначені у протоколі обставини підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з письмових пояснень яких слідує, шо 18.09.2017 р. близько 02.30 год. водій ОСОБА_2 мав явні ознаки алкогольного сп'яніння та у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та у медичному закладі. Також водій ОСОБА_2 відмовився ставити підписи в адміністративних матеріалах.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків, які згідно вимогам ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення, узгоджуються з іншим доказом - відеозаписом подій, здійсненого за допомогою відеореєстратора з нагрудної камери поліцейського.

Так, згідно даним відеозапису, під час зупинки транспортного засобу саме ОСОБА_2 перебував за його кермом.

Крім того, як слідує з відеозапису, ОСОБА_2 не заперечував факту керування ним транспортним засобом та у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Зазначене беззаперечно доведено даними відеозапису.

У той ж час, ОСОБА_2 у суді вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснивши, що не керував транспортним засобом, а лише знаходився в ньому. Стверджував, що транспортним засобом керувала його дружина.

Свідок ОСОБА_3 (дружина) пояснила, що в ніч з на 18.09.2017 р. вона з чоловіком приїхала до міста на автомобілі, яким керувала вона. При цьому, вона пішла додому, а чоловік залишився в автомобілі, щоб передати речі своєму знайомому. Не заперечувала, що ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан сп'яніння.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 18.09.2017 р. мати передала йому через ОСОБА_2 своїй речі та коли той приїхав на автомобілі, яким керувала його дружина до вул. Олійника, вони з ним залишилися в автомобілі. Стверджував, що ОСОБА_2 сидів за кермом, був тверезий та відмовився проходити медичний огляд на стан сп'яніння, запропонований поліцейським.

Однак, суддя надав вірну оцінку зазначеним показанням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнавши їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки останні відповідно є дружиною та другом ОСОБА_2, тобто заінтересованими особами. Крім того, пояснення цих свідків суперечать іншим доказам, зокрема, даним відеозапису, з якого вбачається, що під час зупинки транспортного засобу в салоні автомобіля за кермом перебув саме ОСОБА_2, його дружини в салоні не було, вона підійшла до автомобіля лише під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, як слідує з відеозапису, ОСОБА_2 у працівників поліції не вимагав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки приладу «Драгер» та взагалі відмовився від проходження огляду з застосуванням алкотестеру на місці зупинки транспортного засобу. Тому, тому підстав для надання працівником поліції ОСОБА_2 сертифікат відповідності, свідоцтва про повірку приладу «Драгер», про що зазначає апелянт, не було.

Крім того, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не передбачено того, що перед проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння інспектор поліції повинен повідомити про наявність у нього спеціального звання.

Такі обставини під час розгляду справи у суді не оспорювалися, а з даних відеозапису слідує, що працівники поліції перебували у форменому одязі.

Відповідно до п 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суддею правильно встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. З огляду на наведене, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта про не роз'яснення йому процесуальних справ при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не є слушними, оскільки у протоколі зазначено, що ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак останній відмовився від підпису у протоколі, що підтвердили в своїх письмових поясненнях свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також ця обставина об'єктивно підтверджена даними відеозапису.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення - його вид та розмір, правильно призначено ОСОБА_2 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не є слушними доводи апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Та обставина, що на момент апеляційного розгляду сплило понад 3 місяці з дня вчинення правопорушення не є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки стягнення за вчинене правопорушення накладено на ОСОБА_2 постановою судді від 14.12.2017 р., тобто у межах строку, передбаченого ст.38 КУпАП.

З огляду на наведене, відсутні підстави для скасування постанови, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: