Справа № 214/7089/18
3/214/2317/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи які надійшли від Саксаганського ВП Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого водієм на ПАТ «Північтранс», який мешкає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу Серія ГР № 386979 від 11.10.2018 року, 09.10.2018 року гр. ОСОБА_2 взяв спільну з гр. ОСОБА_3 дитину та відмовився повертати до нового рішення суду, щодо опіки та піклування над спільним сином, чим міг спричинити шкоду психічному та психологічному здоровю заявника ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав, пояснивши, що він 09.10.2018 року дійсно взяв у колишньої співмешканки ОСОБА_3 за її згоди їх спільного сина, щоб звозити до лікаря та потім провести разом час. Наразі в апеляційному суду розглядається цивільна справа щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, остаточне рішення по справі не прийнято. Ввечері цього ж дня повернув дитину колишній співмешканці.

Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Аналізом вказаної статті встановлено, що субєктом складу цього правопорушення може бути особа, яка є членом сімї потерпілого, тобто в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України, абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сімї» це особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 09.10.2018 року гр. ОСОБА_2 взяв спільну з гр. ОСОБА_3 дитину та відмовився повертати до нового рішення суду, щодо опіки та піклування над спільним сином, чим міг спричинити шкоду психічному та психологічному здоровю заявника ОСОБА_3

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази родинних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як між чоловіком та дружиною, у своїх поясненнях зазначені вище особи називають один-одного колишніми співмешканцями (а.с. 5-6), що виключає визнання ОСОБА_2 субєктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також в суді не встановлено факту застосування ОСОБА_2 психологічного насильства до ОСОБА_3 за ознакою статі.

Інших доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, органом уповноваженим на складення протоколу суду не надано.

Частина 2 ст. 251 КУпАП передбачає, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП, однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відповідних доказів щодо можливого спричинення шкоди психічному та психологічному здоровю ОСОБА_3, крім її письмової заяви та її письмових пояснень, що подія мала місце.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «ОСОБА_3 проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 1ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.251,247,254,256,278,283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником та потерпілим упродовж десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Cуддя Н.Г. Гринь