Провадження № 3/127/4504/18
П О С Т А Н О В А

про накладення адміністративного стягнення

06 вересня 2018 року м. Вінниця

Cуддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ №083606, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №052768 від 11.07.2018 вбачається, що ОСОБА_1 11.07.2018 о 04:20 год. в м. Вінниці по вул. Київська, 31, керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Ввечері 10.07.2018 він залишив свій автомобіль на парковці за адресою: м. Вінниця, вул. Киїївська, 31 та пішов відпочивати з друзями (неподалік) де вживали алкогольтні напої. 11.07.2018 близько 04:00 год. він повертався додому зі святкування і по дорозі присів у своє авто, щоб погрітися, оскільки на вулиці було холодно. Для того щоб зігрітися двигун автомобіля працював. ОСОБА_1 зазначив, що він перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного спяніння, проте автомобілем не керував та наміру керувати автомобілем не мав.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Як зазначено вище та вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №052768 від 11.07.2018, ОСОБА_1 11.07.2018 о 04:20 год. в м. Вінниці по вул. Київська, 31, керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, у зв'язку з чим складено протокол.

Наявність складу адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №052768 від 11.07.2018 та письмовими поясненнями свідків.

Пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведеної норми слідує, що відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає не лише за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, що і мало місце в даному випадку.

Так, пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти, у встановленому законодавством порядку, медичний огляд на стан спяніння, проте він відмовився. Даний факт, зокрема підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були присутні при цьому.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер вчиненого порушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час вчинення правопорушення складає 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Разом з тим, судовий збір у розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1, оскільки відповідно до частини першої статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Посилання ОСОБА_1 в судовому засіданні на те, що він транспортним засобом не керував, а лише сидів у ньому, щоб погрітись, судом оцінюється критично та до уваги не приймається, з огляду на таке.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а місцем скоєння адміністративного правопорушення є: м. Вінниця, вул. Київська, 31. Тобто, автомобіль правопорушника знаходився за декілька будинків від місця його проживання. Загально відомим є той факт, що власники транспортних засобів залишають наніч свої автомобіля біля будинку, підїздів, де вони проживають, тобто поряд. Разом з тим, з даної ситуації вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 знаходився за декілька будинків від місця його проживання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений поліцейськими неподалік від дому.

Слід зазначити, що подія відбулася в липні 2018 року, тобто в жарку пору року, тому підстав для знаходження в автомобілі з метою "погрітися", суд не вбачає. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що він повертався від друзів, проте не заявляв клопотання про їх допит в якості свідків, з метою підтвердження факту, що він додому пішов пішки.

Вказане є порушенням вимог КУпАП, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини Рішення у справах «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року» Гурепко проти України», в яких суд нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Разом з тим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП повністю доведена, натомість пояснення ОСОБА_1, що він транспортним засобом не керував, спростовуються матеріалами справи та судом розцінюється, як спосіб захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 251, 252, 276, 279, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ №083606, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ №083606, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) судового збору.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: