КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/477/2018 Суддя 1 інстанції - Притула Н.Г.
Категорія: ч.2 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Придувалова Василя Вадимовича в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року, ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою місцевого суду було встановлено, що водій ОСОБА_3, 07.03.2018 року о 22 годині 00 хвилин, рухаючись по просп. Перемоги, 24, в м. Києві, керував автомобілем Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат якого 0,48%, в присутності двох свідків. Таке порушення було вчинене ОСОБА_3 вдруге протягом року. Таким чином ОСОБА_3 порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Придувалов В.В. в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_3 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у зв'язку із спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги адвокат вважає безпідставними висновки, викладені в постанові суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не з'явився в судове засідання без поважних причин, оскільки двічі через канцелярію суду першої інстанції були подані документи, що підтверджували перебування ОСОБА_3 на лікарняному. Дані документи, на переконання сторони захисту, є безумовною поважною причиною неявки ОСОБА_3 в судове засідання.

Крім того, в заявах про відкладення розгляду справи з зазначенням поважних причин неприбуття до суду, ОСОБА_3 вказував на те, що хоче прийняти участь у судовому засіданні та надати суду свої пояснення, оскільки свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні визнавав частково. Обставини подання ОСОБА_3 заяв про відкладення розгляду справи та поважності причин неприбуття до суду, підтверджуються матеріалами справи.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що місцевим судом була допущена неповнота судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому постанову не можна вважати такою, що ґрунтується на повному та всебічному аналізі всіх матеріалів справи та доказах, якими обґрунтовується винність ОСОБА_3 у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Перебування ОСОБА_3 на лікарняних, під час розгляду справи судом першої інстанції, на думку захисника, є об'єктивною і поважною причиною відсутності останнього на судових засіданнях, а тому не може розцінюватись, як намагання ОСОБА_3 затягнути час розгляду справи про адміністративне правопорушення і тим самим уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки хвороба є обставиною, яка не залежить від волі та бажання людини, а тому і визнається загальною поважною причиною при відсутності на роботі, неможливості приймати участь у певних роботах, заходах, неявки особи до суду тощо.

Крім того, сторона захисту наголошує на тому, що на момент звернення адвоката з даною апеляційною скаргою, строк притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності закінчився, оскільки сам строк на апеляційне оскарження постанови районного суду повинен обраховуватись від дати її отримання, а саме з 09.07.2018 року, що підтверджено розпискою про отримання постанови, а тому в разі поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження, постанова суду першої інстанції буде вважатись такою, що не набрала законної сили, у зв'язку з викладеним, розгляд апеляційної скарги, на переконання адвоката, буде відбуватись за межами тримісячного строку передбаченого ст. 38 КУпАП, тобто за межами строку накладення адміністративного стягнення, оскільки адміністративне правопорушення було скоєне ОСОБА_3 07.03.2018 року, а строк накладення адміністративного стягнення спливає 07.06.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Придувалова В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, та наголошував на тому, що фактичні обставини справи в апеляційній скарзі не оспорюються, лише вказував на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Порушення ОСОБА_3вимог п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного сп'яніння, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 126086 від 07 березня 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3, 07.03.2018 року о 22 годині 00 хвилин, рухаючись по просп. Перемоги, 24, в м. Києві, керував автомобілем Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат якого 0,48%, в присутності двох свідків. Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_3, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються результатами проходження огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння, здійсненого працівниками поліції на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «Drager» Alkotest6820, тест №623 від 07.03.2018 року, цифровий показник якого становить 0,48‰ (при дозволених не більше 0,2 ‰).

Зазначений результат огляду зафіксовано й в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння, який підписаний двома свідками та самим ОСОБА_3 При цьому в даному акті ОСОБА_3 поставив свій підпис саме про те, що з результатами огляду на стан сп'яніння згоден.

Окрім того, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується добровільна згода ОСОБА_3 на проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, а також підтверджуються і результати такого огляду, які склали 0,48 ‰, з якими ОСОБА_3 повністю погодився.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи сукупність письмових доказів у справі приходить до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_3, які полягають у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, є порушенням п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Що стосується посилань адвоката Придувалова В.В. в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП при розгляді справи, а саме проведення розгляду справи без участі ОСОБА_3 за наявності клопотань останнього про відкладення судового засідання, то вони знайшли своє підтвердження і в подальшому зазначені обставини стали підставою для постановлення апеляційним судом постанови від 03.12.2018 року про поновлення строків апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року.

Порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП в даній конкретній ситуації, не є безумовною підставою для скасування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року, оскільки права ОСОБА_3, передбачені ст. 268 КУпАП в повній мірі були поновлені під час апеляційного розгляду. Зокрема, на вимогу ст.ст. 268, 294 КУпАП ОСОБА_3 був двічі належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду (про що свідчать розписки, які містяться в матеріалах справи), в судові засідання не з'явився, та не мав на це бажання, що підтверджується поданою з даного приводу захисником заявою, в якій зазначено, що ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не заперечує проти розгляду справи у його відсутність, але за участі його захисника. В подальшому під час апеляційного розгляду приймав участь захисник Придувалов В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу, надавав по ній пояснення та заявляв клопотання.

Будь-яких інших порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення ОСОБА_3вчинено 07.03.2018 року, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки на ОСОБА_3накладено постановою суду першої інстанції від 05.06.2017 року, що свідчить про те, що таке адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_3 в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП, а відтак і в цій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і підстав для закриття провадження по справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що просив захисник у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Стягнення на ОСОБА_3 за адміністративне правопорушення судом накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 КУпАП. При цьому, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, а саме те, що ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, своїми діями створював підвищену загрозу життю та здоров'ю інших учасників дорожнього руху, та обрав стягнення, передбачене санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Зважаючи на вищевикладене, постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ПридуловаВ.В.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року, якою ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Придувалова Василя Вадимовича, в інтересах ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал