ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/4105/18 Суддя 1-ї інстанції: Грищенко І.О.
Провадження № 33/818/11/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрика В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Форостянко Валерія Митрофановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та захисника Форостянка В.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 154405 від 25.03.2018 року було встановлено, що 25.03.2018 року о 06:00 в м. Харкові по пр. Л. Свободи, буд. 43/12 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом BMW 530, держаний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров'я (КЗОЗ ХОНД) відмовився в присутності двох свідків. Такими діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 та його захисник Форостянко В.М. подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову від 22.06.2018 року, та закрити провадження у справі.

Також просять поновити строк на подачу апеляційної скарги, і захисник Форостянко В.М. вказує, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 03.08.2018 року, та при цьому не був присутнім при оголошення постанови суду 22.06.2018 року, але звертався із заявою про видачу копії постанови, яку йому направили супровідним листом від 31.07.2018 року.

ОСОБА_2 в цьому клопотанні вказує, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 04.08.2018 року, яка була відправлена йому тільки 31.07.2018 року, при цьому вказує, що також не був присутнім в судовому засіданні при оголошенні постанови від 22.06.2018 року.

В апеляційній скарзі Форостянко В.М. посилається на те, що доказів керування ОСОБА_2 автомобілем в стані сп'яніння працівниками поліції не було надано, зазначає, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також не було допитано працівників поліції, та понятих.

Звертає увагу на пояснення ОСОБА_2, надані суду першої інстанції, де зазначено що він є власником BMW 530, держаний номер НОМЕР_1, але 02.04.2018 року о 06:00 години насправді не він керував автомобілем, а його знайомий ОСОБА_5

Також зазначає, що суддя суду першої інстанції посилається на невідомого працівника поліції, особу якого не встановлено, та який стверджує, що керував автомобілем ОСОБА_2 і посилається на відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, але при відтворенні цього відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_2 покидає місце водія.

Такі ж самі доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Форостнка В.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні ОСОБА_2, надаючи пояснення апеляційному суду наголошував на тому, що він ні би то не керував транспортним засобом, а за кермом перебував його товариш ОСОБА_5 Вказав, що працівники не зупиняли автомобіль, транспортний засіб стояв на дорозі ще до прибуття працівників поліції.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, вбачається, що дійсно транспортний засіб стоїть посеред дороги, а ОСОБА_2 на вимогу працівника поліції вийшов зі сторони пасажира автомобіля. За кермом автомобіля на цей час нікого не було, а на задньому сидінні перебували три інші особи, які заперечували щодо керування транспортним засобом ОСОБА_2 Разом з тим жоден з осіб, які були при цьому присутні не визнавали себе водієм.

У відеозаписі відображено, що тривалий час присутніми були чотири особи до моменту прибуття на місце «тверезого водія», що на переконання апеляційного суду спростовує доводи ОСОБА_2, що в автомобіля на момент його зупинки було п'ять осіб, і керував транспортним засобом ОСОБА_5, який прибув на місце події лише близько 07:00 год. 25.03.2018 року. Також ці доводи спростовуються і письмовими поясненнями ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в яких зазначено, що в автомобілі їх було три чоловіки, та до них прийшов ОСОБА_2

На відеозапису, останні цифри 1387 о 05:38, вбачається, як до ОСОБА_2 звернувся один з його товаришів, який їхав з ним в автомобілі, та задає йому питання: «чому ти на право не повернув, я ж казав праворуч повертай». Ці відомості спростовують доводи апелянта що не він був водієм транспортного засобу, та повністю доводить зворотне.

Крім того, згідно відеозапису, останні цифри 1293 о 05:58, працівнику поліції один з пасажирів автомобіля повідомив, що «тверезий водій» на їх виклик вже під'їжджає, і на відео, останні цифри 1292 о 06:09, видно, що «тверезий водій» прибув, і ним виявився саме ОСОБА_5, який жодного разу не повідомив працівникам поліції, що ніби то він і був водієм транспортного засобу.

Таким, чином, аналізуючи зміст відеоматеріалу, який долучений до матеріалів справи, апеляційний суд вважає доводи апелянта про те, що не він був водієм такими, що спростовуються інформацією, яка міститься в цьому відеоматеріалі.

Посилання апелянта, що керування транспортним засобом ОСОБА_5 підтверджується змістом постанови судді Дзержинського районного суду від 25.05.2018 року, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та ст. 124 КУпАП, апеляційний суд оцінює критично, оскільки зі змісту вказаної постанови вбачається, що 25.03.2018 року ОСОБА_5 о 06.10 керував транспортним засобом BMW530, номерний знак НОМЕР_1, в м. Харкові по пр. Л. Сводоби, 48 Г. А згідно ж протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 154405 від 25.03.2018 року було встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом BMW530, номерний знак НОМЕР_1 в, але за іншою адресою - м. Харків, пр. Л. Свободи, 43/12, і в інший час - о 06:00 год.

Тобто вбачається, що вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5 відбулось вже після того, як відсторонили від керування ОСОБА_2

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Згідно відеозапису, останні цифри 1390 о 05:42, ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я в присутності двох свідків.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №154405 від 25.03.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_5, , поясненнями свідків ОСОБА_11, Григороша, змістом наведеного вище відеозапису.

Цим доказам судом першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови від 22.06.2018 року за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 та його захисника - та адвоката Форостянка Валерія Митрофановича про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та захисника Форостянка В.М. залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П.Цілюрик