КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №33/824/304/2018 Суддя в суді першої інст. - Новик В.П.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя в суді апел. інст. - Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Згідно постанови суду, 13.05.2018 об 01 годині 30 хвилин ОСОБА_3 керував автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, по Кільцевій дорозі, 18 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Однак ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р., а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення).

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції винесена з неповним дослідженням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 13.05.2018 близько 01 години 30 хвилин, він, керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, по Кільцевій дорозі, 18, в м. Києві, рухався у напрямку аеропорту «Жуляни», і був, на думку апелянта, безпідставно зупинений патрульною поліцією, оскільки підстав, передбачених ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» для зупинки не було.

ОСОБА_3 вказує на те, що інспектор патрульної поліції не представився, не показав своє посвідчення, не повідомив причини зупинки транспортного засобу, не роз'яснив права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції і ст. 268 КУпАП, а навпаки грубо порушив його права та незаконно склав протокол про адміністративне правопорушення.

Крім цього апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення патрульним зазначено що водій «з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків», проте не вказано, який саме огляд було йому запропоновано пройти (на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було йому запропоновано. Формулювання «у встановленому законом порядку», на думку апелянта, не розкриває суті порушення, з огляду на положення ст. 266 КУпАП.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що огляд водія на стан наркотичного сп'яніння здійснюється виключно у закладах охорони здоров'я на підставі направлення (Додаток № 1 до Інструкції), а не на підставі огляду водія на місці події, проте йому такого направлення не надали (не запропонували виписати), в матеріалах справи таке направлення відсутнє, що свідчить, на думку апелянта, про те, що патрульний у встановленому законом порядку не направив його у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння, таким чином, він був безпосередньо позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний медичний огляд.

Апелянт зазначає, що на підтвердження відсутності у нього наркотичного сп'яніння, 14 травня 2018 р. він самостійно звернувся до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерпія», пройшов медичний огляд, та отримав Висновок від 14.05.2018 р. про відсутність наркотичних речовин в його організмі. Зазначений висновок був долучений до матеріалів адміністративної справи, проте суд першої інстанції не прийняв його до уваги, у зв'язку із невідповідністю вимогам ст. 266 КУпАП.

ОСОБА_3 вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зафіксована лише його відмова від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, а тому, на думку апелянта, протокол жодним чином не підтверджує наявність в його діях ознак наркотичного сп'яніння, і сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ на підтвердження того, що він перебував у стані наркотичного сп'яніння, і навпаки наявний доказ того, що ним не вживались жодні наркотичні засоби (Висновок Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерпія» від 14.05.2018 р.), а отже, на переконання апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_3 стверджує, що суд першої інстанції, в супереч ст. 280 КУпАП не дослідив відеозапис, наявний в матеріалах справи, що візуально підтверджує відсутність в його діях ознак наркотичного сп'яніння, а саме: відсутність порушення мови та координації рухів; не викликав і не допитав свідків події; не об'єктивно підійшов до розгляду справи, оскільки мотивом відхилення Висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерпія» від 14.05.2018 року було «спробою уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення». На думку апелянта, це свідчить про упередженість судді, в той час, коли ним, на підставі ст. 251 КУпАП було реалізоване своє право та надано докази, що підтверджують безпідставність вимог патрульних.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_3 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів його апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 311983 від 13 травня 2018 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в якому вказано, що ОСОБА_3 13.05.2018 року об 01 годині 30 хвилин керував автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, по Кільцевій дорозі, 18 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Однак ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а. с. 1).

Зафіксовані протоколом відомості підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що 13 травня 2018 року о 01 годині 30 хвилин в місті Києві по вулиці Кільцева дорога, 18, у їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а. с. 3, 4) та спростовують твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо недотримання поліцейськими процедури фіксування його відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння і складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

З переглянутого в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що автомобіль марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3був зупинений працівниками патрульної поліції шляхом переслідування.Після зупинки вказаного автомобіля, працівник патрульної поліції підійшовши до автомобіля ОСОБА_3 представився, пояснив водієві причину зупинки, вказавши на допущені ОСОБА_3 порушення вимог ПДР, зокрема, не включення покажчику повороту при здійсненні маневру та попросив пред'явити для перевірки документи. Під час спілкування з водієм, працівник поліції повідомив ОСОБА_3 про те, що він вбачає в нього ознаки наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів) та запропонував останньому пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, проте ОСОБА_3 в присутності двох свідків неодноразово відмовився від проходження огляду.

З переглянутого відеозапису вбачається, що працівниками поліції були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 9 листопада 2015 року № 1452/735, Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, від 17 грудня 2008 року № 1103, а відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення працівниками поліції такого порядку та не конкретизації який саме огляд було запропоновано пройти є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суддя місцевого суду залишив без уваги висновок медичного огляду Київської міської наркологічної лікарні &qut';Соціотерапія&q?йн; від 14 травня 2018 року, відповідно до якого він не перебував у стані сп'яніння, є необґрунтованими та спростовуються змістом самої постанови, де вказаному висновку судом надана оцінка.

Висновок Київської міської наркологічної лікарні &q?ку;Соціотерапія&quоц; від 14 травня 2018 року, на який посилається апелянт, не свідчить про те, що на момент зупинки працівниками поліції у нього не могло бути ознак наркотичного сп'яніння, оскільки огляд ОСОБА_3 у лікаря - нарколога було проведено 14.05.2018 о 16 годині 50 хвилин, тобто за перебігом п'ятнадцяти годин після зупинки, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд на стан сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, про що вірно зазначено в постанові суду першої інстанції.

Більш того, наявність такого висновку не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставин, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього складено за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, тобто, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, а не за порушення п. 2.9 а ПДР України - керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Обраний суддею ОСОБА_3 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду КепкалЛ.І.