ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/0430/32/18 Справа № 199/4345/18 Суддя у 1-й інстанції - Сенчишин Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого слюсарем з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування в ТОВ Агротек, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., в дохід держави

За участю:

Захисника - адвоката ОСОБА_1

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною постановою, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 02 червня 2018 року близько 04 год. ОСОБА_2 в м. Дніпро, по вул. Терещенківській, біля будинку № 23А, керував автомобілем «FIAT HUOVO DOBLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає про те, що постанова є незаконною та необґрунтованою з неповнотою проведення судового розгляду, а також при винесені вказаної постанови, суд порушив право апелянта на захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, недостатньо аргументував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм прав.

Зазначає, що ОСОБА_2 було позбавлено право на захист, подання доказів, та надання власних пояснень, оскільки суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, вказує на те, що судом було порушено право на захист, та справу розглянуто без участі захисника. Також вказує на те, що суд упереджено та на припущеннях, ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Суд першої інстанції розглядає у якості доказу листування с ОСОБА_3, який не є стороною по справі. Також вказує на те, що протокол, та квитанція не містить відомостей про прилад Драгер та не містять інформацію про калібрування, градуювання та державну повірку вимірювання приладу. Також вказує на те, що ОСОБА_2 має водійське посвідчення, а тому висновки суду про те, що останній підпадає під категорію інші особи є хибним.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, а також просив справу закрити у звязку з тим, що на даний час вже сплили строки передбачені ст. 38 КУпАП, а також у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КупАП. Також зазначив, що ОСОБА_2 отримував посвідчення водія, а висновки суду з приводу того, що останній є в розумінні іншою особою, яка не отримувала посвідчення водія є необґрунтованими.

Вислухавши адвоката, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, співставиши її з доводами в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Так, стосовно посилань ОСОБА_2, про те, що ОСОБА_2 було позбавлено право на захист, подання доказів, та надання власних пояснень, оскільки суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також те, що судом було порушено право на захист, та справу розглянуто без участі захисника, є хибними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так у відповідності до ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу. Крім того, ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про місце, час та дату розгляду справи.

Окрім того, ОСОБА_2 неодноразово особисто та через захисника заявляв клопотання про відкладення судового розгляду через: -стаціонарне лікування в КЗ «Магдалинівська центральна районна лікарня» ДОР» з 04 липня 2018 року по 18 липня 2018 року з приводу гіпертонічної хвороби ЦВКК; -стаціонарне лікування в КЗ «Магдалинівська центральна районна лікарня» ДОР» з 19 липня 2018 року по 06 серпня 2018 року з приводу гіпертонічного кризу ГЕРХ, хронічного гастродуоденіту; -амбулаторне лікування в КЗ «Дніпровській центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» у період з 03 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року з приводу гострого бронхіту; -амбулаторне лікування в КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-соціальної допомоги» з 20 серпня 2018 року по 25 серпня 2018 року з приводу ротавірусної інфекції; -амбулаторне лікування в КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-соціальної допомоги» починаючи з 26 серпня 2018 року з приводу ентероколіту.

Судом першої інстанції було задоволено зазначені клопотання ОСОБА_2 та його захисника, судовий розгляд відкладався 02 липня 2018 року, 06 липня 2018 року, 13 липня 2018 року, 25 липня 2018 року, 06 серпня 2018 року, 13 серпня 2018 року та 23 серпня 2018 року.

Разом з тим, ОСОБА_2 було залучено захисника ОСОБА_1, який 08 серпня 2018 року надав суду заяву, за якою повідомив, що з 10 серпня 2018 року по 04 вересня 2018 року перебуватиме в щорічній відпустці.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 було запропоновано підшукати іншого захисника, відомості про якого спрямувати на адресу суду, оскільки обраний останнім захисник протягом тривалого часу не зможе приймати участь в судових засіданнях.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції у відповідності до якої ОСОБА_2 своїми процесуальними правами скористався на власний розсуд , оскільки діючим законодавством закріплено загальне положення, згідно з яким особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Наслідки подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на подачу скарги передбачені в ст. 35 Конвенції, і полягають у визнанні такої скарги неприйнятною.

При розгляді адміністративного провадження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою безпідставного отримання необхідного їм рішення суду, затягування процесу або для інших недобросовісних цілей використовують належні їм процесуальні права всупереч з їх дійсним призначенням. Дане явище виступає чинником, що дестабілізує правосуддя і створює серйозні перешкоди для ефективного вирішення спорів.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Також судом першої інстанції в сукупності оцінено докази відсутності поважності не явки у судове засідання, а саме те, : відсутність доказів того, що тяжкість наявного у ОСОБА_2 захворювання за час амбулаторного лікування перешкоджала його явці до суду, при тому, що 22 і 30 серпня 2018 року він подавав клопотання до суду особисто (не поштою і не через довірену особу, оскільки довіреності до клопотань не додані); наданої суду копії повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (наїзд 02 червня 2018 року о 03 год. 00 хв. під час керування автомобілем «FIAT HUOVO DOBLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на пішохода зі спричиненням останньому тяжких тілесних ушкоджень), за якою ОСОБА_2 30 липня 2018 року (під час перебування на стаціонарному лікуванні) приймав участь у слідчих діях за його участі; процесуальної позиції ОСОБА_2, який, незважаючи очевидність того, що обраний ним захисник не зможе приймати участь у розгляді справи у межах строку накладення адміністративного стягнення, категорично відмовився залучати іншого захисника та наполягав на розгляд справи лише за участі раніше обраного захисника; факту, що ОСОБА_2 за наданими медичними документами в період з 03 по 06 серпня 2018 року одночасно перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Магдалинівська центральна районна лікарня» ДОР» (смт. Магдалинівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області) та амбулаторному лікуванні в КЗ «Дніпровській центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» (м. Дніпро);

Таким чином суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальним правами з метою закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення і на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП справу розглянуто у його відсутність та відсутність його захисника, належним чином мотивував та обґрунтував свою позицію.

В даному ж випадку, ОСОБА_2 було забезпечено право на апеляційний перегляд справи, що є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України, та оскарживши постанову по справі про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі виклав свої письмові пояснення, щодо інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп'яніння, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, зокрема: протоколом серії БР №128723 від 02.06.2018 року про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеним інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно якого огляд проводився у зв'язку з виявленими ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка ходи не чітка мова) за допомогою Drager Alcotest 6820, s/n ARHК-0488, результат позитивний 1,56 % проміле (а.с.4); висновком алкотестеру Drager Alcotest 6820, s/n ARHК-0488, результат позитивний 1,56 % проміле, підписаний уповноваженою особою, та ОСОБА_2; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно яких ОСОБА_2А в їх присутності погодився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та результат тесту показав 1,56% (а.с.3); рапортом інспектора УПП, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2А інкримінованого йому правопорушення; дослідженим СД диском, на якому містяться відеозапис з нагрудного відеорегістратора поліцейського на якому зафіксовано продуття ОСОБА_2 в присутності двох свідків проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Драгер», з позитивним результатом 1,56% погодився у присутності двох свідків.

Вказані докази та свідки підтверджують факт перебування ОСОБА_2А у стані алкогольного сп'яніння, що в сукупності утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у перебуванні особи, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп'яніння.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Крім того, з пояснень свідків не вбачається, що ОСОБА_2А заперечував проти проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Відсутні такі заперечення на момент складання протоколу і від водія ОСОБА_2А, оскільки і протокол про адміністративне правопорушення, і акт огляду на стан сп'яніння, і квитанція показів приладу «Драгер» не містять ніяких заперечень з його боку і підписані ОСОБА_2А власноручно, що спростовує наведені доводи в апеляційній скарзі.

Зазначене також підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, і спростовується доводами апеляційної скарги, стосовно того, що ОСОБА_2 висловлював будь які заперечення стосовно висновку алкотестеру Драгер, або його незгоду із складеним протоколом про адміністративне правопорушення.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції розглядає у якості доказу листування с ОСОБА_3 , який не є стороною по справі, є хибними, оскільки зазначене письмо було направлено адвокатом ОСОБА_3 та судом зазначеному листу було надано оцінку в сукупності, щодо вирішення питання про затягування розгляду справи, та лише в цій в частині. Зазначена копія повідомлення про підозру ніяким чином не вплинула на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 саме у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, стосовно посилань в апеляційній скарзі, на те, що протокол та квитанція не містить відомостей про прилад Драгер та не містить його інформацію про калібрування, градуювання та державну повірку вимірювання приладу, а сам чек- висновок є нечитабельним, не заслуговують на увагу є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами.

Так, згідно роз'яснень Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", газоаналізатори марки «Drager Alkotest 6810» та «Drager Alkotest 6820», що вже перебувають в експлуатації, можуть і надалі експлуатуватися за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

Крім того, затверджений тип засобів вимірювальної техніки Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Saftety AG &aан;aст; Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

Таким чином, зазначене спростовують доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1 з приводу незаконності використання працівниками поліції газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» оскільки вказаний газоаналізатор дозволений МОЗ України, має свідоцтво про державну реєстрацію та сертифікат відповідності.

З огляду на викладене, до стверджень адвоката ОСОБА_1, стосовно того, що працівники патрульної служби, не надали сертифікат на вищезазначений алкотестер, а також те, що даний чек-висновок нечитабельний, відношусь критично, оскільки вказане матеріалами справи не знайшли свого підтвердження, і вважаю їх способом ухилення останнього від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Крім того, ОСОБА_2 особисто підписав зазначений висновок алкотестеру, та будь яких заперечень стосовно його вигляду спіробітникам патрульної поліції не висловлював.

Окремої уваги заслуговують доводи апеляційної скарги, стосовно того, що ОСОБА_2 має водійське посвідчення, а висновки суду про те, що останній підпадає під категорію інші особи є хибним.

Так, при призначенні покарання, суд першої інстанції послався на наявну в матеріалах справи довідку, згідно якої, вбачається що ОСОБА_2 згідно бази даних НАІС МВС України, посвідчення водія не отримував, і дійшов до висновку, що ОСОБА_2 в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, є іншою особою, для якої передбачене покарання лише у вигляді штрафу.

Суд першої інстанції, оцінював докази у відповідності до ст. 252 КУпАП за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, саме на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, враховуючи те, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду із заявою про відкладення розгляду справи, то останній мав можливість скористатися своїми процесуальними правами, надати пояснення, та зазначити про наявність або відсутність права керування транспортними засобами.

Разом з апеляційною скаргою, адвокатом було подано копію водійського посвідчення на водія ОСОБА_2, однак враховуючи те, що останнім було проявлено явну зухвалу неповагу до суду, оскільки останній неодноразовою на зявлявся на судові виклики, що є на думку суду можливістю уникнення останнього від відповідальності, вказану обставину не можна вважати підставою для скасування оскаржуваної постанови судді першої інстанції, оскільки в разі прийняття апеляційним судом нової постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності потягне за собою уникнення останнім покарання за вчинене адміністративне правопорушення та, не буде сприяти меті виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням, щодо розгляду справи без участі захисника, правопорушника та стосовно того, що прилад Драгер не відповідає вимогам, в той час як ОСОБА_2 інкримінується саме керування транспортним засобом, у стані алкогольного спяніння, та будь-яких пояснень чи заперечень стосовно того, що він не перебував у стані алкогольного спяніння, суду надано не було і про це не зазначено в апеляційній скарзі.

Інших доказів відсутності вини ОСОБА_2 матеріалами справи не знайшло свого підтвердження, та захисником надано не було.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, у стан алкогольного спяніння.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., в дохід держави залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя : А.О. Пістун