Справа № 161/9677/18 Провадження №33/802/133/18 Головуючий у 1 інстанції:Івасюта Л.В.
Категорія: ч.4 ст.121 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, не працює, ідентифікаційний номер невідомий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 121 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КпАП України, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.

ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 24.05.2018р. о 11.20 на автодорозі М-06 Київ-Чон 32км, керував транспортним засобом «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_2 з причепом ПР8134 д.н. НОМЕР_1, на якому був відсутній передбачений конструкцією задній лівий грязезахисний фартух і бризковик; чим порушив пункт 31.4.7е Правил дорожнього руху України. тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. ч.4 ст. 121 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову незаконною, просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначивши, що вказану постанову отримав лише 18.09.2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2, який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 постанову судді від 16.08.2018 року отримав лише 18.09.2018 року, то на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України, ним був пропущений з поважних причин у зв'язку з чим підлягає поновленню.

Викладений в постанові судді висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КпАП України, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 117391 від 24 травня 2018 року та довідкою з АРМОР.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 в порушення пункту 31.4.7 «е» Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_2 з причепом ПР8134 д.н. НОМЕР_1, на якому був відсутній передбачений конструкцією задній лівий грязезахисний фартух і бризковик.

Положення п. 31.4.7 «е» Правил дорожнього руху містять пряму заборону експлуатації транспортних засобів, якщо відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Порушення заборони тягне адміністративну відповідальність для ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 121 КпАП України, оскільки він 04.07.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КпАП України.

Отже, доводи апеляційної скарги про те що постанова суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, не заслуговують на увагу.

Разом з тим, постанова суду підлягає зміні, а порушник звільненню від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

Так вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КпАП України, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому суд, за наявності підстав, повинен обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі ст.22 КпАП України, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_2 за вчинене ним адміністративне правопорушення, не дотримані.

Так, судом не в повній мірі були враховані обставин, що пом'якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, а саме - характер вчиненого правопорушення, яке, як встановлено судом, в даний час усунуте, те, що порушення не призвело до будь-яких негативних наслідків, не заподіяло шкоди іншим особам, те, що ОСОБА_2, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні дружину, двох малолітніх дітей та батьків пенсіонерів, є єдиним годувальником для сім'ї та що позбавлення його права керування поставить його і його сім'ю в скрутне становище.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, вважаю, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що правопорушника ОСОБА_2 слід звільнити від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КпАП України, у зв'язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі ст.22 КпАП України і обмежитись усним зауваженням. Відповідно провадження у справі закрити на підставі ч.2 ст.284 КпАП України.

На думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КпАП України мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 22, 284, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.4 ст.121 КпАП України скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КпАП України, на підставі ст.22 КпАП України, у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити на підставі ч.2 ст.284 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В.В. Гапончук

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 29.10.2018р.

Суддя В.В. Гапончук

помічник судді О.В. Курбай