П О С Т А Н О В А

iменем України

3/330/388/2018

Справа № 330/1544/18

"12" вересня 2018 р. Суддя Якимівського районного суду Запорізької області Нестеренко Т.В. при секретарі Корнієнко М.М., за участю потерпілого ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_2, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, працює голова Якимівської районної ради Запорізької області з 30.11.2015 року, за адресою: смт. Якимівка, вул. І.Щербіни, 6 Якимівського району Запорізької області, за ст. 212-3 ч.4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Якимівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_4 про притягнення останнього за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 212-3 ч.4 КУпАП. З матеріалів адміністративної справи вбачається, що головним спеціалістом відділу регіонального представництва в південних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людиниОСОБА_5 був складений протокол про те, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення громадян ОСОБА_1 (вул. Центральна, буд. 7/38, смт. Якимівка, Запорізька область, 72503) та ОСОБА_6 (вул. Широка, б. 136/2, смт. Якимівка, Запорізька область, 72503) стосовно порушення Якимівською районною радою Запорізької області (далі рада) вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». За результатами перевірки звернення потерпілих було встановлено наступне. На підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» потерпілі звернулися до ради із запитом від 07.05.2018, в якому просили надати інформацію про нарахування заробітної плати та матеріальної допомоги по кожному працівнику ради, а також копій рішень ради про преміювання голови ради ОСОБА_4 за період з 01.01.2018 по 31.03.2018. Листом ради від 15.05.2018 № 02-13/119 заявникам було відмовлено у наданні запитуваної інформації з вказівкою на те, що вказана інформація є конфіденційною. Також було зазначено, що заявники вже зверталися до ради з аналогічним запитом, стосовно якого триває судовий розгляд. Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з пунктом 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону право на доступ до інформації обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації. Так, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів (пункт 2 частини першої статті 13 Закону). Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільне необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону). Зокрема, в розумінні Закону рада є розпорядником інформації щодо розпорядження бюджетними коштами, а також інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому, зазначаємо, що важливою є обізнаність громадськості щодо діяльності органів місцевого самоврядування. Доступ до інформації про діяльність органів місцевого самоврядування надає можливість громадськості проконтролювати законність та обґрунтованість рішень органів місцевого самоврядування, належного виконання визначених для них завдань, дотримання ними законодавства України, належне, цільове, не надмірне, у визначених законодавством України межах використання грошових коштів, майна, яке є у власності територіальної громади. При цьому, частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. З огляду на вищевказане відмова у наданні інформації є обґрунтованою, у разі якщо розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. У листі-відповіді ради від 15.05.2018 р. № 02-13/119 зазначено лише, що у зв'язку зі складною криміногенною ситуацією та з метою захисту життя, здоров'я, захисту права на особисте життя працівників та їх сімей, Якимівська районна рада надати інформацію на запит не може. Така відмова надати запитувану інформацію є необгрунтованою та такою, що суперечить Закону. Вказані положення кореспондуються із абзацом другим частини третьої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таким чином, доступ до інформації щодо володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном (коштами), про використання, розпорядження бюджетними коштами та прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, які отримали ці кошти або майно не може бути обмежено відповідно до закону. Обмеження доступу до такої інформації можливе лише в інтересах національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину з дотриманням частини другої статті 6 Закону. З огляду на викладене вбачається, що обробка персональних даних таких осіб, їх поширення здійснюється відповідно до закону і, відповідно, не вимагає на це згоди суб'єкта персональних даних. Така ж позиція підтримується судовою практикою, зокрема, постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації». Так, пунктом 7.1. постанови, до інформації, яка не підлягає обмеженню в доступі, віднесено, зокрема, інформацію про розміри, види оплати праці, матеріальної допомоги та будь-яких інших виплат з бюджету особам, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також одержані цими особами за правочинами, які підлягають обов'язковій державній реєстрації, а також подарунки, які регулюються Законом України «Про запобігання корупції». Відповідно до частини одинадцятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання них коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом. Відтак, посилання ради на те, що запитувана заявниками інформація належить до інформації з обмеженим доступом, а саме до конфіденційної, є неправомірним. З огляду на викладене також вбачається, що запитувана інформація (інформацію про нарахування заробітної плати та матеріальної допомоги по кожному працівнику ради, а також копій рішень ради про преміювання голови ради ОСОБА_4 за період з 01.01.2018 по 31.03.2018) становить суспільний інтерес, відповідно є публічною, а рада є її розпорядником відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відтак, при вирішенні питання щодо доступу до такої інформації необхідно керуватись положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. При цьому, частиною першою статті 22 Закону передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні інформації. Зокрема, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Таким чином, вбачається, що надана головою Якимівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 відповідь на запит потерпілих листом від 15.05.2018 № 02-13/119, якою було відмовлено у наданні запитуваної інформації з вказівкою на те, що вказана інформація є конфіденційною - є неправомірною відмовою у наданні інформації. Також, у листі ради від 15.05.2018 № 02-13/119 зазначено, що на момент подання запиту 07.05.2018 року триває судовий розгляд з питання, ідентичного тому, про що йдеться у запиті потерпілих 07.05.2018. Перевіркою було встановлено, що 16.04.2018 р. Якимівським районним судом Запорізької області було винесено постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ст. 212-3 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. У мотивувальній частині зазначеної постанови зазначено що діях голови Якимівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 вбачається склад адміністративного правопорушення , передбаченого частиною четвертою статті 212-3 КУАП, а саме обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив виключити з мотивувальної частини постанови від 16.04.2018 р. винесеної Якимівським районним судом Запорізької області - висновок суду про встановлення вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП. 25.05.2018 р. постановою Апеляційного суду Запорізької області апеляційна скарга ОСОБА_4 була задоволена. Однак, зазначаємо, що вказані рішення судів, про які йдеться у листі ради від 15.05.2018 № 02-13/119, не мають взагалі ніякого відношення до запиту потерпілих від 07.05.2018 та не впливають на результат розгляду цього запиту. Листом головного спеціаліста відділу регіонального представництва в південних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_5 від 24.07.2018 №167/18 посадова особа - голова Якимівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 був викликаний до Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Запорізькій області для надання усних та письмових пояснень щодо стверджуваних потерпілими порушень вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» 30.07.2018 об 10.00. На визначену дату та час ОСОБА_4 з'явився, надав копії запитуваних документів, та надав усні пояснення ідентичні викладеному у листі № 02-13/153 від 25.06.2018 р. 30.07.2018 був проведений комплексний аналіз всіх зібраних документів з часу надходження звернення потерпілих, за результатами розгляду було встановлено, що головою Якимівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 було порушено вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відтак моментом виявлення особи, яка вчинила правопорушення, є 30.07.2018. Станом на дату складання даного протоколу, порушені права потерпілих не відновлені. Таким чином, у діях голови Якимівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що він не згоден із складеним протоколом, так як не вбачає своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення за ст.212-3 ч.4 КУпАП. Так, у зв'язку зі складною криміногенною ситуацією та з метою захисту життя, здоров'я, захисту права на особисте життя працівників та їх сімей, Якимівська районна рада надати інформацію на запит не може, тому він і надав відповідний лист на запит.

У судовому засіданні захисник правопорушника, адвокат ОСОБА_3 зазначив, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися з інформаційним запитом до голови Якимівської районної ради ОСОБА_4 07 травня 2018 року, відповідь їм була надана 15.05.2018 року. Зі скаргою до представника Уповноваженого начальника Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення вони звернулися 15.05.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення був складений 30 липня 2018 року. До суду зазначений адміністративний матеріал надійшов 06 серпня 2018 року, тобто через три місяці після того, як потерпілим стало відомо про вчинене правопорушення, тому суд позбавлений можливості розглядати зазначений адміністративний матеріал, відповідно до ст. 38 КУпАП.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 зазначив, що він як платник податків має право знати запитувану ним інформацію, але головою Якимівської районної ради, запитувана ним інформація надана не була, тому він вважає, що ОСОБА_4 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.212-3 КУпАП, що і зазначено в складеному головним спеціалістом відділу регіонального представництва в південних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколі.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши учасників процесу та дослідивши протокол про адміністративне правопорушення від 30 липня 2018 року, суд приходить до наступного.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що головним спеціалістом відділу регіонального представництва в південних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людиниОСОБА_5 був складений протокол про те, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення громадян ОСОБА_1 (вул. Центральна, буд. 7/38, смт. Якимівка, Запорізька область, 72503) та ОСОБА_6 (вул. Широка, б. 136/2, смт. Якимівка, Запорізька область, 72503) стосовно порушення Якимівською районною радою Запорізької області (далі рада) вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». На підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» потерпілі звернулися до ради із запитом від 07.05.2018 року, в якому просили надати інформацію про нарахування заробітної плати та матеріальної допомоги по кожному працівнику ради, а також копій рішень ради про преміювання голови ради ОСОБА_4 за період з 01.01.2018 по 31.03.2018. Листом ради від 15.05.2018 № 02-13/119 заявникам було відмовлено у наданні запитуваної інформації з вказівкою на те, що вказана інформація є конфіденційною.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_6 під час виклику його до судового засідання в якості потерпілого заявив, що він взагалі не підписував ніякої скарги, можливо хтось підписав скаргу за нього, тому йому не зрозуміло яке відношення він має до зазначеної адміністративної справи.

Зі скаргою до представника Уповноваженого начальника Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення вони звернулися 15.05.2018 року.

Протокол про адміністративне правопорушення головним спеціалістом відділу регіонального представництва в південних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людиниОСОБА_5 був складений 30 липня 2018 року.

До суду зазначений адміністративний матеріал надійшов 06 серпня 2018 року, тобто на момент надходження даної справи, трьохмісячний строк, встановлений ч.2 ст. 38 КУпАП, пропущений. Таким чином, суд на момент розгляду зазначеної адміністративної справи був позбавлений можливості своєчасно розглянути справу, зясувати обставини, викладені в ст. 280 КУпАП та притягти ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, в звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно з частиною другою статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Тобто адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП не підпадає до цієї категорії адміністративних правопорушень.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом двомісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов'язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб'єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю, в звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, ч.4 212-3, 247,280,283-287,294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ст. 212-3 ч.4 КУпАП закрити, в звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суддя: Т.В. Нестеренко