Справа №592/7438/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/348/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Литовченко Н. О. , з участю особи, що притягається до відповідальності ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: в'їзд Військовий, 4, м. Прилуки Чернігівської області

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2018 року, ОСОБА_3 визнаний винним і підданий адміністративному стягненню за те, що він 13.06.2018 о 22-36 год. в м. Суми по вул. Іллінська, 12/1 передав керування транспортним засобом ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5, який в подальшому керував даним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Огляд ОСОБА_5 на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатору ALCOTEST 6820, в присутності двох свідків, в результаті огляду проба виявилася позитивною, а результат тесту 2,29 ‰. Такими своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 г) Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки її копію він отримав 10.07.2018 поштовим відправленням, яке згідно штампу було надіслано 03.07.2018, тобто вже після набрання законної сили постановою, що підтверджується ксерокопією конверту.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження у вказаній справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що постанова є незаконною, була винесена судом з порушенням законодавства.

Вказує, що 13.06.2018 він дійсно надав належний йому автомобіль НОМЕР_2 в користування ОСОБА_5, який постійно керував ним того дня, проте на момент передачі автомобіля останній перебував, на переконання апелянта, в нормальному стані, без ознак спяніння. Зазначає, що протягом дня ОСОБА_5 їздив містом, вирішуючи свої справи. Ввечері апелянт перебував в цьому ж автомобілі, погано себе почував і більшість часу дрімав в ньому, а в якому стані ОСОБА_5 останнього разу сів за кермо, не звертав уваги та помітив, що ОСОБА_5 не тверезий, лише коли автомобіль зупинили працівники поліції. ОСОБА_3 вказує, що ні він, ні ОСОБА_5 не говорили поліцейським про те, що він передав керування автомобілем ОСОБА_5, коли той був у стані алкогольного сп'яніння, окрім того, цей факт не підтверджують і свідки, оскільки вони були присутні лише при огляді ОСОБА_5 на стан сп'яніння.

Вказує, що пояснень в протоколі власноруч не писав, а через погане самопочуття, точно не пам'ятає, які саме документи підписував, не перечитуючи їх зміст, а лише зі слів поліцейських розумів, що вони стосуються керування ОСОБА_5 автомобілем і його огляду на стан спяніння. Зазначає, що в той день він особисто був лише пасажиром, а ОСОБА_5 керував автомобілем на власний розсуд, відтак він не може бути притягнутий до відповідальності за порушення п. 2.9 г) ПДД, оскільки дана норма закону встановлює перелік заборон водію, а не пасажиру. Вказує, що не знав, про те, що протокол за ч.1 ст.130 КУпАП був складений працівниками поліції також і відносно нього. Окрім того, він не був повідомлений про час і місце розгляду справи в суді, оскільки будь-яких повідомлень про час і місце розгляду справи йому не надходило, що призвело до порушення його права на захист та інших передбачених законом прав, що в своїй сукупності призвело до прийняттям судом незаконної постанови у відношенні нього.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.285 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав, копію постанови судді від 21.06.2018 йому було направлено листом від 03.07.2018, що підтверджується ксерокопією конверту зі штампом поштового відправлення, вказаного листа він отримав 10.07.2018, внаслідок чого об'єктивно не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на це судове рішення, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки був пропущений з поважних причин.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування постанови суду, як незаконної з подальшим закриттям провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то вивчивши матеріали даної справи апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за передачу керування автомобілем особі в стані алкогольного сп'яніння.

Висновки судді про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі в передбаченому законом порядку доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія БД № 443367 від 13.06.2018 (а.с.1); протоколом про адміністративне правопорушення серія БД № 204633 від 13.06.2018 відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.130 КпАП України, згідно якого останній свою вину визнав, результатом тесту ALCOTEST 6820 від 13.06.2018 2,29 ‰ (а.с.2), поясненнями свідків, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.3).

Разом з тим, зі змісту наявного у матеріалах справи відеозапису від 13.06.2018 на якому зафіксовано вчинене адміністративне правопорушення вбачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5, останній намагався помінятись місцями з ОСОБА_3, який сидів на передньому пасажирському сидінні, про що працівниками поліції було зроблено зауваження на їх адресу.

Отже, приходжу до висновку, що обєктивно ОСОБА_3 знав, що ОСОБА_5 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння і цим самим не вживав заходів для запобігання керуванню особою, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння належним йому автомобілем, а навпаки з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення здійснив спробу помінятись з ним місцями.

Відтак доводи ОСОБА_3 в частині того, що він не знав, що водій ОСОБА_5 керує автомобілем в стані алкогольного спяніння не заслуговують на увагу суду та сприймаються як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Варто зазначити, що правила дорожнього руху поширюються на всіх учасників його учасників: водіїв, пасажирів, пішоходів. П. 2.9.г) забороняє водієві передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння. Автомобіль ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_3, який має водійське посвідчення та зазвичай ним керує. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує того факту, що в день вчинення правопорушення він передав керування ним ОСОБА_5, а отже доводи ОСОБА_3 про те, що він є лише пасажиром, виходячи із загального розуміння цього терміну та конкретних обставин даної справи, не заслуговують на увагу суду.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП, відповідно до п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 з наступними змінами та містить в собі всі необхідні відомості, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як доказ у справі про адміністративні правопорушення.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 були розяснені його права та обовязки, в тому числі, передбачені ст.268 КУпАП та повідомлено про час та місце судового розгляду складеного відносно нього протоколу, що підтверджується його підписом, що спростовує доводи ОСОБА_3 в цій частині. Крім того, останній не надав переконливих тверджень з приводу того, хто крім нього міг підписувати протокол та не підтвердив це будь-якими доказами.

До того ж, в протоколі міститься пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 наступного змісту: «прошу» далі нерозбірливо.

Протокол підписаний як працівником поліції, так і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.2). будь-яких зауважень за заперечень у вказаному процесуальному документі ОСОБА_3 не зазначив, цим самим реалізував своє право знайомитись з доказами та документами, які він підписує.

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності. Доказів того, що стан здоровя ОСОБА_3 на той момент міг бути перешкодою для вірного розуміння змісту документів чи можливості їх прочитання, останній суду не надав.

Що стосується доводів апеляційної скарги, які полягають у тому, що суд першої інстанції, не повідомивши його в порядку ст.277-2 КУпАП розглянув справу у його відсутність, чим порушив його право на захист та позбавив можливості надавати пояснення і докази, заявляти клопотання, брати участь в розгляді справи, то вважаю їх непереконливими.

Так, положеннями ст.277-2 КУпАП встановлений порядок повідомлення про розгляд справи, відповідно до якого повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Разом з тим, у відповідності до положень ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається зі змісту протоколу, ОСОБА_3 був повідомлений про час та місце судового розгляду складеного відносно нього протоколу, про що свідчить його підпис у протоколі. Розгляд справи відбувся в час зазначений в протоколі. При цьому, будь яких клопотань, в тому числі і щодо відкладення розгляду справи, що передбачено ст.268 КУпАП, зміст якої був йому розяснений, від нього не надходило.

З огляду на це, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про своєчасне сповіщення ОСОБА_3 про місце і час розгляду складеного відносно нього протоколу, а тому підстави вважати порушеним його право на захист відсутні.

Крім того, в суді апеляційної інстанції йому була забезпечена можливість надати свої пояснення по справі, взяти участь у дослідженні та поданні нових доказів на спростування обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, однак жодного доказу, який би спростовував винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ним надано не було.

Поряд з цим, суддя суду першої інстанції допустився помилки, накладаючи на ОСОБА_3 стягнення за вчинене правопорушення.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, яке накладено на ОСОБА_3 згідно санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є помилковим, оскільки за передачу керування транспортного засобу особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння передбачена відповідальність у виді лише штрафу в розмірі 10200 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду в частині накладеного на ОСОБА_3 стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2018 року.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП змінити.

Вважати ОСОБА_3 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.

.