Єдиний унікальний номер 227/1328/18 Номер провадження 33/775/349/2018

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі судді Шигірта Ф.С.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

адвоката Макєєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Макєєва О.В. на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2018 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 372462 від 06.05.2018 року) та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Провадження в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 012560 від 01.04.2018 року) закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 01.04.2018р. о 16:00 год. в м. Костянтинівка на перехресті вул. Тельмана - вул. Артемівська, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ» н/з НОМЕР_1 , з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота). Від застосування на місці прибору Alkotest 6810 «Drager» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України

Крім того, 06.05.2018р. о 00:50 год. в с. Новоторецьке по вул. Комарова, 96 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2101» н/з НОМЕР_1 з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від продуття газоаналізатора 6810 «Drager» та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

З постановою суду не погодився захисник Макєєв О.В. та оскаржив її в апеляційному порядку. Просить оскаржувану постанову скасувати в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення зазначеного у протоколі від 6 травня 2018 року, а провадження у справі закрити. Доводами апеляційної скарги є те, що 27.07.2018 року захисник звертався до суду з клопотанням відкласти розгляд справи на іншу дату, та повідомляв, щол сам Паскарь не отримав судову повістку про виклик до суду, проте суд проігнорував клопотання та розглянув справу у відсутність ОСОБА_2 , чим порушив його права передбачені ст.268 КУпАП. Крім того, суд не врахував, що свідків відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду не було, що вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення. Поза увагою суду залишилось і те, що факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не підтверджений доказами, а тому справа за ст.130 КУпАП підлягає закриттю.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Макєєв О.В. підтримав сво. апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, про наявність перешкод для явки в суд не повідомив.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанова без змін з таких підстав.

Стаття 130 КУпАП, передбачає відповідальність особи яка керує транспортним засобом, окрім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5. ПДР України, водій зобов`язаний за вимогою працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції підтверджується протоколом від 06 травня 2018 року серії БД №372462, де викладені обставини вчинення правопорушення та ОСОБА_2 дав пояснення, що випив 150 гр. водки та керував авто в нетверезому стані, їхати в лікарню відмовляється. (а.с.24) Зазначені обставини повністю підтверджуються відеозаписом наданим працівниками поліції, де ОСОБА_1 відмовляється їхати до лікарні для огляду на факт сп`яніння, оскільки визнає, що керує автомобілем у нетверезому виді (а.с.28). Ці ж обставини підтверджуються і окремим поясненням ОСОБА_1 (а.с.25)

Наведені докази суд першої інстанції вважав достатніми для визнання доведеною вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин наведених у протоколі.

Перевіривши зазначені докази та переглянувши відеозапис, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо їх допустимості, належності та достатності.

Що стосується доводів захисника про недоведеність факту відмови Паскаря від проходження медичного огляду через відсутність двох свідків, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими оскільки наведених вище доказів цілком достатньо для того, щоб будь-яка стороння особа могла переконатися у відповідності обставин викладених у протоколі події правопорушення.

Як зазначає у своїх рішеннях ЄСПЛ, суд, відправляючи правосуддя з кримінальних проваджень, у повному обсязі використовує суддівську дискрецію, коли обирає порядок дослідження доказів, вирішує питання щодо клопотань учасників судового розгляду, вільно досліджує та оцінює докази, виносить вирок. Суддівську дискрецію необхідно розглядати як спосіб забезпечення свободи формування внутрішнього суддівського переконання.

ЄСПЛ твердо стоїть на позиції, згідно з якою право на виклик і допит свідків не є абсолютним. Національним судам надаються широкі дискреційні повноваження для вирішення питання про необхідність допиту того чи іншого свідка. Мерілом правомірності тут вважаються саме загальні принципи, викладені у пункті 1 статті 6 - справедливістю суду та рівністю процесуальних засобів сторін.

За таких обставин суд першої інстанції встановив всі обставини справи, та дійшов правильних висновків, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні, вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи.

Так з матеріалів справи вбачається, що суд належним чином викликав ОСОБА_1 в судове засідання на 29 травня 2018 року поштовим відправленням, проте захисник подав клопотання про відкладення розгляду справи для вивчення матеріалів (а.с.30-32). Про наступне засідання призначене на 18 червня 2018 року ОСОБА_1 був належним чином повідомлений поштовим відправленням за адресою, яку вказав працівникам поліції при складанні протокола, проте захисник знов подав заяву про відкладення розгляду через поїздку в особистих справах (а.с.37, 38, 39, 40). 23 червня 2018 року захисник подав до суду заяву про відкладення розгляду справи та направлення ОСОБА_2 повістки за місцем проходження служби в місті Бахмут (а.с.43) Суд направив повістку на 9 липня 2018 року на адресу військової частини НОМЕР_2 та повідомив ОСОБА_2 за місцем проживання зазначеним в протоколі, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.48,49), проте захисник знов подав заяву про відкладення розгляду справи, в якій стверджував, що особисто ОСОБА_2 судову повістку не отримав (а.с.50). Відклавши розгляд на 27 липня 2018 року, суд першої інстанції знов направив повістки за адресою проживання та служби Паскаря. За місцем проживання повістка була вручена 16 липня 2018 року (а.с.55), а у військовій частині лист не було отримано та повернувся до суду з відміткою «причина повернення: за письмовою заявою одержувача» (а.с.56) 27 липня захисник з`явився в судове засідання та вкотре просив відкласти розгляд для виклику ОСОБА_2 , проте суд вважав Паскаря належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи та виніс рішення у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, оскільки про час та місце розгляду справи був повідомлений захисник Макєєв О.В., який в судовому засіданні підтвердив, що мав телефонний зв`язок з ОСОБА_1 . Крім того, суд повідомив Паскаря про судове засідання шляхом доставки SMS повідомлення за номером (а.с.54) та за адресою проживання (а.с.55).

Таким чином, Паскарь знав про розгляд справи в суді, йому неодноразово направлялись судові повістки, повідомлялося керівництво військової частини, родичі за місцем фактичного проживання, командування за місцем військової служби. Про кожне засідання знав його адвокат. Не зважаючи на це, паскарь жодного разу не повідомив суд про неможливість явки до суду та про реальні перешкоди для цього. Суд зі свого боку використував всі можливі засобі повідомлення про розгляд справи.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що хоча даних про отримання особисто ОСОБА_1 судової повістки у справі відсутні, його право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Така позиція ЄСПЛ зазначена у рішенні «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16).

Проаналізувавши всі обставини справи та наведені норми права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки воно є законним, мотивованим та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Макєєва О.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: