провадження № 3/243/2092/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Мірошниченко Л.Є., за участю секретаря судового засідання Мірошниченко В.В., прокурора Борисова А.А., представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши в залі суду №7 справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, такого, що працює депутатом Словянської міської ради, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, надійшов протокол про адміністративне правопорушення №694 від 10.07.2018 року, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1, відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Закону України «Про місцеві вибори», згідно Рішення Словянської міської ради Донецької області «Про підсумки виборів депутатів Словянської міської ради 7 скликання, міського голови і визнання їх повноважень» від 10.11.2015 року № 1-1-7 був обраний депутатом Словянської міської ради Донецької області та були визнанні його повноваження і згідно пп. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», він є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.68 Конституції України та п.1 ст.18 Закону України «Про статус депутатів місцевих ради» на депутатів місцевих рад покладено обовязок додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції (далі по тексту НАЗК). Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

В ході проведення перевірки було встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу майнових прав № 9495/РН-К від 30.01.2015 року громадянин ОСОБА_1 придбає майнові права на квартиру №117 у житловому будинку №2 по проспекту Академіка Глушкова 92-Б, Голосіївського району міста Києва. На дату підписання зазначеного договору вартість майнових прав на квартиру складає 892036,20 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, під майновими правами сторони розумітимуть право набути право власності на квартиру після введення обєкту будівництва в експлуатацію.

Відповідно до пункту 1.4 Договору, покупець набуває права власності на майнові права після підписання ним акту приймання - передачі майнових прав.

Відповідно до пункту 1.5 Договору, покупець після набуття права власності на майнові права на квартиру само оформлює правовстановлюючі документи на квартиру.

Уклавши зазначений договір про купівлю-продаж майнових прав, громадянин ОСОБА_1 отримав тільки право на придбання права власності, а не власне право власності на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст.316 та ст.317 ЦК України, згідно яких, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п.З ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч.1 сг. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з інформаційною довідкою від 05.04.2018 року №119767756 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_1, нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 державна реєстрація про право власності здійснена 04.01.2017 року 18:20:10.

У звязку з чим громадянин ОСОБА_1 набув право власності на майно, а саме володіння, користування та розпорядження квартирою №117 будинку №2 по проспекту Академіка Глушкова 92-Б, Голосіївського району м. Києва з моменту державної реєстрації, а саме 04.01.2017 року і відповідно до вимог ст. 52 ч.2 Закону України «Про запобігання корупції» повинен був в десятиденний термін повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме придбання ним майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року (тобто більш 80000,00 гривень).

Відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі декларацій - офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https:/.nazk.gov.ua) депутат Словянської міської ради Донецької області ОСОБА_1 не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», за вчинення корупційних або повязаних з Корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються, у тому числі, до адміністративної відповідальності.

Таким чином, 15.01.2017 року депутат Словянської міської ради Донецької області ОСОБА_1 в порушені вимог ст. 52 ч.2 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, з моменту отримання доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року (тобто більш 80000,00 гривень), а саме про набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 на суму 892036,20 гривень з ПДВ (відповідно договору купівлі-продажу майнових прав № 9495/РН-К від 30.01.2015 року), що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаними діями ОСОБА_1, вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні, підтримав доводи викладені у протоколі, просив визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав, зазначив, що дійсно вказана у протоколі квартира ним була придбана у вказаний період, в десятиденний строк він не подав декларацію оскільки про необхідність цього робити він не знав, також інтернетом він достатньо не володіє для внесення відповідних змін у майновому стані. Підтримав доводи свого представника.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримав доводи викладені у промові та просив провадження по справі закрити, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, оскільки здійснення контролю та перевірки декларації осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей зазначених субєктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції та у звязку з чим, старший уповноважений міжрайонного відділу №5 м. Словянська Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_3, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення №694 від 10.07.2018 року, за ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1, не мав повноважень, для його складання..

Вирішуючи питання про наявність складу в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.172-6 ч.2 КУпАП, вислухавши сторін, вивчивши надані матеріали, суддя виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Правопорушення, передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівником Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ Національної поліції України, який відбирав пояснення, робив запити, збирав докази та складав протокол про адміністративне правопорушення №694 від 10.07.2018 року, за ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управління та інше.

Слід зазначити, що згідно Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 81 покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон). Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.

Згідно п.1 розділу II Порядку «Відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю:

1)щодо своєчасності подання;

2)щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент УЗЕ Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці УЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Статтею 255 КУпАп, передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 172-4 - 172-9. Статтею 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією тільки Національне агентство наділив правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Статтею 49 цього Закону встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб'єктом декларування.

Таким чином, всі обов'язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. А органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Таким чином, одним із завдань Вищої ради правосуддя, є забезпечення додержання в діяльності суддів норм Конституції і законів України. Досліджуючи питання забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ВРП в своєму рішенні від 17 липня 2018 року (справа № 2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов'язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено.

Натомість в Україні діє ціла низка нормативно-правових актів у сфері запобігання та протидії корупції, а також контролю за надходженням коштів до державного бюджету та їх використання, які визначають як перелік суб'єктів контролю, так і їх повноваження щодо здійснення відповідних функцій. Зокрема, вжиття заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, контроль і перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно зі статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» покладено на Національне агентство з питань запобігання корупції».

З огляду на викладене, на підставі аналізу вище зазначених нормативних актів, прихожу до висновку що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в зв'язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, 266, 284 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити справу про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4