Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_3 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 3 липня 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 3 квітня 2018 року о 7 годині 40 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2 на вул. Глушкова, 2 в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати і закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на невідповідність висновків, викладених у постанові, фактичним обставинам справи, та порушення суддею норм процесуального права. Так, у мотивувальній частині постанови суддя зазначив, що ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, докази чого в справі відсутні, і, враховуючи те, що об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, утворюють дії з керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом такій особі, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп'яніння або щодо _________________________________________________________________________

Справа № 33/796/2365/2018 Постанова винесена суддею Бойко О.В.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

вживання відповідних лікарських препаратів, у резолютивній частині не конкретизував, за вчинення яких саме дій його підзахисного визнано винуватим.

Стверджуючи про недотримання вимог закону при оформленні матеріалів справи, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 був безпідставно зупинений поліцейськими, які склали протокол про адміністративне правопорушення, в який внесли надумані відомості про нібито ознаки алкогольного сп'яніння. При цьому дані в примірнику протоколу, який видали ОСОБА_3, відрізняються від тих, що наявні у протоколі, долученому до справи, а зазначені в ньому свідки не були присутні при складанні протоколу, що підтвердив свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні та свідок ОСОБА_6 у письмових поясненнях. Вважає, що про незаконність складання протоколу свідчать і пояснення свідка ОСОБА_7, який написав розписку про передачу йому автомобіля НОМЕР_2, а коли зрозумів її зміст і те, що транспортний засіб не міг отримати, оскільки працює водієм і сам перебував на маршруті, здійснюючи перевезення пасажирів, то не підписав її.

Крім того,,письмові пояснення свідків не відповідають дійсності, оскільки одного з них при оформленні справи не було, а інший з'явився набагато пізніше, ніж це вказано у протоколі, і з них незрозуміло, від проходження якого тесту відмовився ОСОБА_3 Поліцейські не роз'яснили ОСОБА_3 його права, порядок і строки оскарження протоколу згідно з ст.ст.287-289 КУпАП, не відсторонили від керування транспортним засобом.

Однак пояснення цих свідків, а також поліцейського ОСОБА_8, який підтвердив, що ОСОБА_3 вимог ПДР не порушував, і що вони запропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров'я, оскільки не мали при собі спеціального технічного засобу, що суперечить вимогам ст.266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, суд не врахував, і не взяв до уваги, що в справі відсутній запис нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейських, які погрожували ОСОБА_3 забрати автомобіль на штрафмайданчик, у той час як його підзахисний від огляду на місці зупинки транспортного засобу не відмовлявся і, навпаки, сам запропонував пройти огляд за допомогою приладу "Drager", у чому йому відмовили. Саме внаслідок цих погроз ОСОБА_3, який поспішав по роботі і мав важливі замовлення, зазначив у протоколі про свою згоду з ним.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, стверджуючи про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови не дотримано.

Зазначаючи про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, розписці ОСОБА_7, поясненнях свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, наданих безпосередньо в судовому засіданні, суддя не звернув увагу на наявні в них суперечності, які свідчать про недотримання працівниками патрульної поліції вимог закону при оформленні матеріалів справи, чим допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 3 квітня 2018 року о 7 годині 40 хвилин на вул. Глушкова, 2 в м. Києві ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя, і від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 по суті порушення в протоколі, він з протоколом згоден, вчора випив пляшку пива (місце світле) і до лікаря нарколога їхати відмовляється.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 3 квітня 2018 року о 7 годині 40 хвилин на вул. Глушкова, 2 його безпідставно зупинили працівники поліції і схиляли до надання їм неправомірної вигоди за не складання протоколу за ст.130 КУпАП, оскільки, на думку поліцейських, він мав ознаки алкогольного сп'яніння, що не відповідало дійсності. Свідків при спілкуванні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було, він від огляду не відмовлявся і сам запропонував пройти його за допомогою приладу "Drager", однак поліцейські йому відмовили, оскільки не мали приладу при собі, а їхати до лікаря нарколога він не мав часу. Змушений був підписати протокол та вказати пояснення через свою юридичну необізнаність і тиск поліцейських, які погрожували забрати автомобіль на штрафмайданчик.

Свідок ОСОБА_8 - інспектор патрульної поліції пояснював, що під час виконання своїх службових обов'язків зупинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 за порушення вимог ПДР. При спілкуванні з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, і ОСОБА_3 було запропоновано проїхати до лікаря нарколога для проходження огляду, оскільки провести його на місці зупинки не мали можливості. У присутності двох свідків ОСОБА_3 від проходження тестів відмовився, так як визнав свою вину, що і було зафіксовано у протоколі.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що не пам'ятає, щоб того дня в ранковий час його зупиняли поліцейські для прийняття участі у фіксації відмови ОСОБА_3 від огляду на стан алкогольного сп'яніння. ОСОБА_3 і ОСОБА_8 вперше побачив у суді, однак підпис у протоколі про адміністративне правопорушення належить йому.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_7, зі слів поліцейських, ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а йому мали передати транспортний засіб ОСОБА_3 для доставки за місцем проживання останнього. Однак всупереч даним у розписці транспортний засіб йому не передавався.

З розписки вбачається, що ОСОБА_7 забирає автомобіль НОМЕР_2 та не буде допускати ОСОБА_3 до керування протягом доби.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Ці ж вимоги стосовно процедури огляду водія на стан сп'яніння передбачені п.п.3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, п.п.6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Вказані вимоги закону та відомчих нормативних актів поліцейськими дотримано не було, оскільки неможливість провести огляд особи на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу у зв'язку з відсутністю спеціального технічного засобу, не можна ставити у провину водієві. Відсутність приладу "Drager" на місці зупинки ОСОБА_3 підтвердив свідок ОСОБА_8, і, як вбачається з відповіді заступника начальника Управління патрульної поліції у м. Києві на адвокатський запит, поліцейські здійснюють виклик наявними засобами зв'язку екіпаж патрульної поліції, який має відповідний газоаналізатор, однак цією можливістю поліцейські не скористалися (а.с.73).

Пояснення свідка ОСОБА_5, який, за висновком суду, не спростував свою неучасть у складанні протоколу та фіксуванні відмови ОСОБА_3 від огляду, не можуть бути належним доказом, оскільки свою участь при складанні протоколу свідок і не підтвердив.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_8, то в частині причин зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_3 вони нічим не підтверджуються, оскільки постанова в справі про адміністративне правопорушення або рапорт, які б містили відомості про порушення водієм вимог ПДР, не складалися, відеозапис нагрудною камерою (відеореєстратором) поліцейського не вівся. Як зазначив сам свідок, ОСОБА_3 одразу було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров'я, що суперечить вимогам ст.266 КУпАП.

Крім того, згідно з ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.2652 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчиненого порушення, передбачене статтею 130 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється за певних умов.

Слід не погодитися з висновками суду про те, що вимога стосовно відсторонення водія поліцейськими була виконана. Незастосування поліцейськими цих заходів забезпечення провадження у справі про адміністративні правопорушення, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7, який був опитаний судом першої інстанції і також у письмових поясненнях зазначав, що працює водієм, перевозив пасажирів по маршруту, а тому фізично не міг забрати автомобіль ОСОБА_3, і поясненнями ОСОБА_3 про те, що після складання протоколу він поїхав по роботі на цьому автомобілі, у сукупності з встановленими апеляційним судом обставинами свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, що потребувало його огляду і складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Що стосується інших доводів в апеляційній скарзі, то суд притягнув ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, як про це вказує захисник. Згідно з ст.ст.283, 284 КУпАП резолютивна частина постанови в даному випадку має містити положення про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого відповідною нормою, а тому суд і не повинен був конкретизувати в резолютивній частині, за які саме дії ОСОБА_3 притягнутий до відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення формально відповідає вимогам ст.256 КУпАП, і єдина розбіжність у примірниках полягає в тому, що виданий ОСОБА_3 протокол не містить даних про частину ст.130 КУпАП, що об'єктивно пояснюється необхідністю здійснення перевірки на повторність.

Бланк протоколу про адміністративне правопорушення, який є додатком до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, містить одну графу і про роз'яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, її прав та обов'язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, і про повідомлення про розгляд справи. І підпис ОСОБА_3 спростовує доводи в апеляційній скарзі про те, що йому не роз'яснювалися відповідні права. Статтями 287-289 КУпАП передбачено оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, а не протоколу, а тому положення цих норм поліцейські і не повинні були роз'яснювати.

Відібрання поліцейським пояснень свідків на стандартному бланку нормами КУпАП не заборонено. Однак оцінку цим доказам апеляційний суд не надає, оскільки вони і не покладалися судом першої інстанції в основу прийнятого рішення.

Оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення відсутні, а згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 3 липня 2018 року, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн