Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3112/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., за участі прокурора Дорошевич Р.Р., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку с.Веряця, вул.Тисова, 3, Виноградівського району, Закарпатської області, провідного спеціаліста Виноградівського районного відділу ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,

за ч.1 ст. 172 6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

До Виноградівського районного суду надійшов з Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протокол про адміністративне правопорушення № 171 від 26.09.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172 6 КУпАП.

Згідно даного протоколу ОСОБА_1, обіймаючи посаду провідного спеціаліста Виноградівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, будучи державним службовцем категорії «В» та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією в порушення вимог ч. 1 ст.45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (до 01.04.2018), а саме 03.04.2018, опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила вину та пояснила, що з липня 2014 року по березень 2018 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. 15.03.2018 року вона вийшла на роботу і відразу почала збирати довідки для подачі декларації за 2017 рік та виготовила електронний ключ.

Отримавши довідки про доходи та інші документи в 20-х числах березня 2018 року вона спробувала авторизуватися на сайті НАЗК, однак авторизуватися вона не змогла, оскільки втратила пароль до електронної пошти, якою користувалася рік тому для подачі декларації за 2016 рік. ОСОБА_1 зазначила, що минулого року вона створила електронну скриньку для подачі декларації за 2016 рік та успішно її подала. Однак через те, що її не використовувала, оскільки перебувала у декретній відпустці та займалася доглядом за дитиною, пароль до входу втратила.

У звязку з цим вона неодноразово телефонувала на гарячу лінію НАЗК та розяснювала проблему, однак її багаторазово перенаправляли, а коли оператор приймав повідомлення, зєднання розривалося.

Крім того, вона зверталася з проханням про створення нової електронної пошти неодноразово.

У звязку з цим вона тільки 03.04.2018 року змогла авторизуватися на сайті НАЗК і в той же день подала декларацію.

Зазначила, що вона припускала, що у звязку з технічними проблемами не зможе вчасно подати декларацію, тому про це повідомила листом НАЗК через Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області.

Зазначила, що жодного умислу не подавати декларацію у неї не було, а невчасно подала виключно через обєктивні причини, на підтвердження існування яких у судовому засіданні подала скриншоти переписки щодо зміни електронної адреси. Вчасно не подала декларацію виключно тому, фізично не змогла авторизуватися на сайті НАЗК. Про дану існуючу проблему вона поставила до відома керівництво та надіслала листа до НАЗК. Просила дані обставини взяти до уваги при винесенні рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, прокурора, який просив притягти до відповідальності ОСОБА_1, додані до протоколу матеріали, зокрема лист НАЗК від 27.08.2018 року (а.с.7-7зв.), повідомлення ГТУ юстиції у закарпатській області від 13.04.2018 року (а.с.8), витяг з єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.9), лист УЗЕ в Закарпатській області від 11.09.2018 року (а.с.10-11), лист ГТУ юстиції у закарпатській області від 19.09.2018 року (а.с.12), наказ Виноградівського РУБ в Закарпатській області ; 01/02-03 від 14.01.2008 року 9а.с.13), наказ Головного управління юстиції у Закарпатській області №1539/4 від 06.12.2013 року (а.с.14), характеристику ОСОБА_2 з місця роботи від 17.09.2018 року, попередження про встановлені законододавством України обмеження, повязані з прийняттям на державну службу та її проходженням від 26.08.2015 року (а.с.16), Пояснення ОСОБА_1 (а.с.16), копії скриншотів щодо неможливості подати декларацію (а.с.18, 19), посадову інструкцію провідного спеціаліста Виногнрадівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.20-24), роздруківку декларації ОСОБА_1 (а.с.25-30), оцінивши їх у сукупності та взаємозвязку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і обєктивне зясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) обєкт правопорушення суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) обєктивну сторону конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) субєкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) субєктивну сторону складу ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ст. 7 ч. 1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Обєктивна сторона адмінправопорушення за ч.1 ст. 172 6 КУпАП полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями;

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності

Судом встановлено, і таке не заперечено ОСОБА_3, що вона зобовязана була подати щорічну декларацію за 2017 рік у строк з 01.01.2018 року по 01.01.2018 року, однак таку подала тільки 03.04.2018 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Конструктивною ознакою правопорушення за ч.1 ст. 172 6 КУпАП є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за виключається.

Даючи оцінку поясненням ОСОБА_1, що вона вживала заходів до того, щоб вчасно, до 01.04.2018 року, подати щорічну декларацію за 2017 рік на сайт НАЗК, однак до 01.04.2018 року це зробити не змогла з обєктивних причин, оскільки не могла авторизуватися на сайті НАЗК у звязку з втратою паролю до електронної пошти, а нову поштову скриньку змогла зареєструвати тільки 03.04.2018 року, і в цей же день подала декларацію, суд констатує, що вказані пояснення підтверджено копіями скриншотів. Зокрема ОСОБА_1 зверталася з проханням зміни електронної адреси для подачі декларації у період з 23.02.2018 року по 29.03.2018 року (а.с.36-44).

Ст. 172-6 ч. 1 КУпАП передбачено відповідальність за Несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,

Таким чином для визначення наявності вини у діях ОСОБА_1 суд має встановити, чи не було обумовлене поважними причинами несвоєчасне подання декларації особою.

При вирішенні справи цієї категорії, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року No 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду Українивід 22 грудня 2010року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Аналізуючи дії ОСОБА_1, суд вважає, що у неї як державного службовця дійсно є обовязок до 01.04.2018 року подати декларацію, натомість у держави є позитивний обовязок забезпечити громадянам можливість безперешкодного подання такої декларації та належне технічне та інформаційне забезпечення цього процесу.

При цьому суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що вона мала всі підстави вважати, що тижня для подання декларації буде достатньо.

При цьому вона в період часу з 23.03.2018 року по 29.03.2018 року тобто у той період, коли могла подати декларацію з дотримання передбачених чинним законодавством строків, повідомляла про наявність у технічних складнощів, які перешкоджали це здійснити, натомість обовязок з подання декларації виконала 03.04.2018 року після успішної авторизації.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1, які підтверджені наявними у справі документами, суд дійшов висновку, що сукупністю досліджених судом доказів не доведено, що несвоєчасне подання особою декларації сталось з неповажних причин, тож вина особи у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП, не підтвердилась, що відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, керуючись вимогами ст.ст.251-252 КУпАП, згідно яких суд оцінює докази, що грунтуються на повному, всебічному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 6 КУпАП, а відтак провадження у справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю діях особи, притягуваної до адміністративної відповідальності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 245, п.1 ч.1 ст. 247, 256, 283, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172 6 КУпАП, закрити, у звязку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяОСОБА_4