Справа № 463/2936/18 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 33/811/243/18 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника Саннікова Р.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Саннікова Р.М. захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 352,40 грн. судового збору у справі.

Згідно постанови, ОСОБА_1, 20.05.2018 року о 07 год. 00 хв. на вул. Костюшка, 2 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1, була затримана працівниками поліції в стані алкогольного сп'яніння, відмовившись від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Санніков Р.М. захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову постанову якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що зі змісту постанови суду не зрозуміло за які саме дії особу притягнено до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння чи за відмову від проходження огляду для виявлення стану алкогольного сп 'яніння.

Зазначає, що на період літніх канікул в університеті, 08.07.2018 року ОСОБА_1 виїхала до Чеської Республіки працювати. 02.07.2018 року ОСОБА_1 підготувала письмові пояснення та передала їх своєму захиснику з метою надати свої пояснення у даній справі суду. В цих поясненнях вона вказала на не можливість з'явитися в судове засідання 13.07.2018 р., просила долучити їх до матеріалів справи та здійснити перевірку обставин викладених в поясненнях. Дані пояснення були подані до Личаківського районного суду м. Львова 12.07.2018 року, захисником через канцелярію суду.

На судове засідання 27.06.2018 року з'явився захисник Санніков Р.М. та подав клопотання про виклик свідків, у зв'язку із заявленим клопотанням засідання було відкладено. 13.07.2018 року однак, виявивши, що ніхто зі свідків не з'явився подав клопотання про відкладення засідання. Дане клопотання суддя приймати відмовилася та повідомила, що справу слухати не буде, натомість до кінця дня винесе постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, в канцелярії суду, також відмовилися реєструвати дане клопотання. Письмові пояснення ОСОБА_1 та захисника Саннікова Р.М., клопотання свідка ОСОБА_3 та захисника Саннікова Р.М. судом проігноровані та не розглянуті.

Наголошує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 не відмовлялася, це підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського № , зокрема, на 03 хв. 30 сек. відеозапису ОСОБА_1 заявляє що готова їхати здавати кров на аналіз та відмовляється проходити огляд з допомогою пристрою «Драгер»;на 04 хв. 09 сек. відеозапису повторно наполягає на огляді в закладі охорони здоров'я;на 04 хв. 29 сек. відеозапису відповідає «так» на запитання чи їде здавати кров;на 07 хв. 35 сек. відеозапису висловлює заперечення проти складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП',на 8 хв. 15 сек. на запитання полісмена відповідає «так я їду в лікарню».Відсутність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду підтверджує й відеозапис нагрудної камери іншого поліцейського № , зокрема, з 05 хв. 40 сек. по 05 хв. 50 сек. поліцейський почув відмову від власника і пасажира автомобіля, але не водія, вирішив що водій відмовилася, при цьому говорить напарнику «Андрій по менше говори»,а на 05 хв. 58 сек. на запитання напарника стосовно відмови сам відповідає «так відмовляється».Таким чином, відеозаписами зафіксовано бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, яке вона впевнено висловлювала та була змушена повторити 5 разів. На відеозаписі № , на 09 хв. 12 сек. зафіксовано, що в присутності свідків, на запитання поліцейського «в присутності свідків ви відмовляєтесь проходити тест на стан алкогольного сп'яніння»надана відповідь «зазначаємо»,яку висловив власник автомобіля, а ОСОБА_1 мовчала. Одразу за цим, поліцейський говорить «так»,далі на 09 хв. 15 сек. «все, свідки чули»,а у відповідь тиша, свідки не підтвердили що чули відповідь водія, однак й не заперечили, оскільки, чиясь відповідь прозвучала.

Підкреслює, що при оформленні протоколу патрульним поліції допущено порушення порядку огляду водія ОСОБА_1 на стан сп'яніння, передбачений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України. МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року та ст. 266 КУпАП.

Стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлялася пройти огляд на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я. Незважаючи на це, патрульні поліції наполягали на проведенні огляду на місці і не виявляли бажання їхати до закладу охорони здоров'я, при цьому, вчиняючи тиск на осіб в автомобілі та вводячи їх в оману. Це підтверджується вказаними вище відеозаписами.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП та грубе порушення ст. 266 КУпАП.

Звертає увагу, що в протоколі вказано, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах з порожнини рота алкоголю, почервоніння обличчя. Впродовж усього часу з моменту зупинки автомобіля, ОСОБА_1 постійно знаходилась за кермом авто та не виходила з нього, оскільки, цього не вимагали поліцейські, що підтверджується наявними відеозаписами. Тому, поліцейські не могли встановити таку ознаку як нестійка хода. Вказівка на запах алкоголю з порожнини рота також не відповідає дійсності, оскільки, у ОСОБА_1 подих не перевірявся і вона була твереза, про що також говорить свідок. Як видно із відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, почервоніння обличчя у неї також відсутнє.

Наполягає, що певна частина протоколу складалася за відсутності свідків, які вже розписалися у протоколі, а від так не відомо яку частину протоколу засвідчили свідки. Вказаний протокол оголошувався частково і підписувався ОСОБА_1 у відсутності зазначених свідків, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та наведеної вище Інструкції.

Вказує, що принаймні одного із свідків можна вважати упередженим, оскільки на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського № починаючи з 07 хв. 49 сек. по 08 хв. 27 сек. зафіксовано наступне: поліцейський підходить до потенційного свідка та говорить йому «ми зупинили водія з дівчиною, їхали з клубу, вони під спиртним і треба просто, щоб ви зараз станете біля нас і в присутності вас вона скаже на камеру, що відмовляється проходити тест на алкогольне сп'яніння. Воно так є, бюрократія, що повинні бути свідки».

На думку апелянта, поліцейський повідомив свідку не правдиві відомості, не роз'яснив його права та обов'язки. Як видно з подальшого відтворення відеозапису, свідок не мав бажання бути свідком, проте підкорився поліцейському, одночасно й вирішив що сказане поліцейським правда, а тому не підходив до водія автомобіля, не намагався встановити чи перебуває водій в стані алкогольного сп'яніння, і взагалі не знав що може робити в такій ситуації. Побачивши що за кермом жінка він навіть не перепитав у поліцейського чому він говорив що водій чоловік. На зазначеному вище відеозаписі, на 09 хв. 12 сек. зафіксовано, що в присутності свідків, на запитання поліцейського «в присутності свідків ви відмовляєтесь проходити тест на стан алкогольного сп'яніння» надана відповідь «зазначаємо», яку висловив власник автомобіля, а ОСОБА_1 мовчала. Одразу за цим, поліцейський говорить «так», далі на 09 хв. 15 сек. «все, свідки чули», а у відповідь тиша, свідки не підтвердили що чули відповідь водія, однак й не заперечили, оскільки, чиясь відповідь прозвучала. Зазначене, вказує на упередженість принаймні одного зі свідків, що в свою чергу, вказує на невідповідність протоколу ст. 266 КУпАП.

Крім цього зазначає, що в поясненнях свідків відсутні відомості про наявні у ОСОБА_1 ознаки сп'яніння, ці свідки не були присутні з моменту коли поліцейський вперше запропонував пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки автомобіля, хоча відповідно до Інструкцій та Порядку наведених вище, огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків. Тому, свідки не могли знати, що насправді ОСОБА_1 п'ять разів наполягала на проведені огляду в закладі охорони здоров'я і причиною оформлення протоколу такого змісту є не належне виконання своїх обов'язків, тиск поліцейських та введення в оману водія і власника автомобіля, а також самих свідків, за відсутності свідків й при наявності їх підписів у протоколі, поліцейський робив записи у протоколі, сам протокол оголошувався за їх відсутності.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні. Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Згідно відеозаписів з нагрудних відеокамер поліцейських, встановлено, що працівники поліції не роз'яснювали ОСОБА_1 її права та обов'язки, які передбачені ст. 268 КУпАП і ст. 63 Конституції України, незважаючи на такі вказівки в протоколі, що є черговим грубим порушенням чинного законодавства.

Крім того вказує, що безпосередньо на місці події поліцейські позбавили ОСОБА_1 її законного права подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його, - п. 12 розділу 2 вказаної вище Інструкції. Натомість, поліцейські самостійно заповнили розділ протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», написавши «від пояснення відмовилась», хоча на відеозаписі № на 02 хв. 20 сек. зафіксовано, бажання ОСОБА_1 написати зауваження до протоколу.

Заслухавши виступ особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника Саннікова Р.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні захисник Санніков Р.М. підтримуючи подану апеляційну скаргу пояснив, що ОСОБА_1 не з'явилась в судове засідання до суду першої інстанції оскільки перебувала за кордоном, про що повідомила суд. Крім цього вказав, що суд першої інстанції не викликав свідків. Зазначив, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду, що видно на відеозаписах, крім того працівники поліції не роз'яснили їй її права і обов'язки. Коли ОСОБА_1 прибула в лікарню самостійно для того щоб її оглянули на стан сп'яніння, їй відмовили, так як в неї не було скерування. В автомобілі був запах алкоголю, бо в власник даного автомобіля був в стані алкогольного сп'яніння. Зазначив, що протокол підписувати вона не хотіла, підписала, бо на неї чинили тиск працівники поліції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримуючи апеляційну скаргу пояснила, що працівники поліції їй нічого не пояснили, сказали підписувати, відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці з допомогою драгера, оскільки їй відомо, що ці прилади показують невірну інформацію. В судове засідання в суд першої інстанції не явилась, так як працювала в той час за кордоном. При складанні протоколу вона свідків не бачила. Працівники поліції її зупинили, через порушення нею правил дорожнього руху. В медичний заклад вона відмовилась їхати, оскільки хотіла, щоб їхав її чоловік, проте працівники поліції пропонували їхати тільки їй.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався.

Згідно постанови, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із порушенням нею п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме у тому, що вона 20.05.2018 року о 07 год. 00 хв. на вул. Костюшка, 2 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1, була затримана працівниками поліції в стані алкогольного сп'яніння, відмовившись від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, поряд з цим суд першої інстанції помилково вказав, що ОСОБА_1 була затримана працівниками поліції в стані алкогольного сп'яніння, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 була затримана працівниками поліції з ознаками алкогольного сп'яніння, відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, що і слід вважати вірним.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав стягнення в межах санкції даної статті. При цьому такий висновок суду першої інстанції підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 20.05.2018 року серії БД №064941, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції.

Щодо доводів апелянта про розгляд справи у відсутності правопорушника, як на підставу скасування постанови, то слід звернути увагу, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд першої інстанції провів судовий розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки про розгляд протоколу Личаківським районним судом м. Львова ОСОБА_1 було відомо, безпідставне умисне затягування справи, що на думку апеляційного суду має місце з боку ОСОБА_1, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. (ст.1 КУпАП).

Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови з даного приводу, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, була достовірно обізнана про час та місце судового засідання, при цьому, за період перебування на розгляді суду матеріалів справи не скористалась правами, наданими їй чинним законодавством, передбаченими статтею 268 КУпАП, не надала пояснень щодо протоколу про адміністративне правопорушення, обставин справи й доказів на їх підтвердження, у разі неможливості особисто брати участь в судових засіданнях не забезпечила присутність свого захисника, беручи до уваги той факт, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не віднесено до таких, які підлягають розгляду за обов'язкової присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів справи.

Стосовно доводів апелянта про невідповідність протоколу ст. 256 КУпАП, то такі є невмотивованими, безпідставними, при апеляційному розгляді справи такі не підтвердились, на переконання суду протокол складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Саннікова Р.М. захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.