Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 за участю

прокурора Сотченка М.М.,

особи, щодо якої винесено постанову, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, працюючого головним спеціалістом Київського апеляційного адміністративного суду, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2018 року на Грищука О.В. накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП.

Як встановив суд, ОСОБА_2 з 13.06.2016 року обіймав посаду провідного спеціаліста відділу ведення суддівського досьє департаменту з питань професійної кваліфікації суддів та кандидатів на посаду судді секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів (далі - ВККС) і йому було присвоєно 6 ранг державного службовця. Наказом ВККС № 383-к/тр від 04.11.2016 року ОСОБА_2 переведено на посаду провідного спеціаліста відділу ведення суддівського досьє департаменту суддівської кар'єри секретаріату ВККС.

ОСОБА_2, будучи згідно з п.п."в" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону, і суб'єктом декларування, 16.05.2018 року, тобто несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, яку відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів ____________________________________________________________________________

Справа № 33/824/741/2018 Постанова винесена суддею Зелінською М.Б.

Категорія: ч.1 ст.1726 КУпАП

України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб" № 1975-VIII від 23.03.2017 року був зобов'язаний подати до 01.05.2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді місцевого суду скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.п.1, 7 ст.247 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що поза увагою суду залишилася та обставина, що всупереч положенням ст.254 КУпАП, якою визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, протокол було складено 02.08.2018 року, в той час як пояснення у нього відбиралися 18.07.2018 року.

Також суд не встановлював наявність ознак корупції та умислу на вчинення діяння, що не відповідає роз'ясненню в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, в якому йшлося про те, що суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, і вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Ця позиція, на переконання ОСОБА_2, узгоджується з ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією, Кримінальною Конвенцією про боротьбу з корупцією, Конвенцією ООН проти корупції та рішенням Конституційного Суду України № 21-рп/2010 від 06.10.2010 року, в п.3.2.2 якого дається визначення терміну "корупція" як використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. І в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, якими доказами доводиться умисел на вчинення правопорушення. А тому з огляду на відсутність об'єктивної і суб'єктивної сторони правопорушення вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП.

Що стосується строків накладення стягнення, то Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) повідомило про неподання декларації листом № 30-04/17572/18 від 23.04.2018 року, а тому з дня виявлення правопорушення і до складання протоколу пройшло більше ніж три місяці. І навіть якщо вважати днем виявлення правопорушення 16.05.2018 року - день подання декларації за 2016 рік, то на момент розгляду справи в суді закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, а тому провадження в справі належало закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, просив постанову судді скасувати і закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у разі, якщо суд не погодиться з такими доводами, то у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення; пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованими і підтверджуються наявними в справі доказами.

Висновки суду про те, що ОСОБА_2, який обіймав посаду провідного спеціаліста відділу ведення суддівського досьє департаменту суддівської кар'єри секретаріату ВККС, був державним службовцем 6 рангу, тобто суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", 16.05.2018 року подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, яку відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб" № 1975-VIIIвід 23.03.2017 року був зобов'язаний подати до 01.05.2017 року, є вірними і не оспорюються в апеляційній скарзі.

Вказані обставини підтверджуються даними у протоколі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, копіях документів з особової справи ОСОБА_2, в тому числі наказах голови ВККС № 38-к/тр від 01.02.2016 року, № 240-к/тр від 13.06.2016 року, № 383-к/тр від 04.11.2016 року про призначення на відповідну посаду та переведення, попередженні про встановлені законами України обмеження, заборони та вимоги, пов'язані з прийняттям на державну службу та її проходженням, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений (а.с.1-10, 13, 14-20, 25-27, 29).

Згідно з п.п."в" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб" продовжено до 1 травня 2017 року строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.1726 КУпАП відповідальність за вказаною нормою настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2, які є незмінними протягом провадження у справі, йому в силу займаної посади було відомо про обов'язок подати щорічну декларацію, він заповнив декларацію на веб-сайті НАЗК і вважав, що подав її, помилково сприйнявши як власну декларацію особи, прізвище, ім'я та по батькові якої повністю співпадали з його анкетними даними. Лише з листа НАЗК № 30-04/17572/18 від 23.04.2018 року дізнався про те, що декларація подана не була, після чого 16.05.2018 року подав її.

Між тим, пояснення ОСОБА_2 про намагання подати декларацію у встановлені законом строки спростовуються даними про послідовність дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у відповідності з якими 28.04.2017 року о 16:22 год. в особистому кабінеті він лише зареєструвався і о 16:23 год. вийшов. Наступного разу ОСОБА_2 зайшов в особистий кабінет майже через рік 22.03.2018 року, подаючи щорічну декларацію за 2017 рік, а процес подання щорічної декларації за 2016 рік тривав з 11.05.2018 року по 16.05.2018 року (а.с.31-35).

Посилання ОСОБА_2 на те, що він помилково сприйняв за власну декларацію особи, прізвище, ім'я та по батькові якої повністю співпадали з його анкетними даними, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки з витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за результатами пошуку вбачається, що за посадою цією особою є депутат, у той час як ОСОБА_2 обіймав посаду головного спеціаліста.

А тому доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 несвоєчасно подав декларацію без поважних причин, і його початкові дії з реєстрації в особистому кабінеті в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в подальшому невідвідування кабінету протягом більше ніж року і подання щорічної декларації за 2016 рік лише у зв'язку з отриманням листа НАЗК переконливо свідчать про наявність умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Що стосується доказів у справі, то дійсно всупереч вимогам ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення був складений пізніше ніж через двадцять чотири години з моменту виявлення особи. Однак, враховуючи те, що протокол складено уповноваженою особою, і його зміст відповідає вимогам ст.256 КУпАП, підстав для визнання його недопустимим доказом не вбачається, і за наявності інших беззаперечних доказів винуватості особи, апеляційні вимоги по скасування постанови судді із закриттям провадження в справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення задоволені бути не можуть.

Отже, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, доведена повністю.

Згідно з ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд мав обчислювати початок перебігу строку накладення стягнення з 23.04.2018 року, яким датований лист НАЗК про неподання ним щорічної декларації за 2016 рік, є безпідставними, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за неподання, а за несвоєчасне подання декларації без поважних причин.

Департаментом захисту економіки Національної поліції України, посадові особи якого уповноважені складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, інформація про несвоєчасне подання ОСОБА_2 декларації була отримана 27.06.2018 року, у зв'язку з чим можна стверджувати, що вказана дата є днем виявлення відповідною посадовою особою правопорушення.

А тому стягнення на ОСОБА_2 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

За таких обставин постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 /п'ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п'ятдесят/ гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М.Тютюн