№3/755/6773/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши матеріали, які надішли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Донецької області, с. Рай-Олександрівка, українця, громадянина України, працюючого у ПП «ЖитлобудСервіс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 236703, ОСОБА_1, 01 вересня 2018 року о 12 годині 00 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, у м. Києві по бул. Перова, 20, у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» Alcotest 6820/Прилад № ARHK-0540, результат - 1,96 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1, 01 вересня 2018 року о 12 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у м. Києві по бул. Перова, 20, рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який був припаркований у дворі будинку, що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння збитків і порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Зокрема, залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10 а Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав частково та пояснив, що 01 вересня 2018 року, він їхав з роботи додому. Приїхавши додому, він заніс речі, після чого, вийшов на вулицю, щоб поставити автомобіль на іншу сторону будинку під балконом, де постійно його припарковує. Допускає, що в цей момент міг з необережності зачепити інший автомобіль, оскільки у них дуже незручний виїзд із двору, однак, він просто не відчув ніякого удару і тому не зупинився та припаркував автомобіль в тому місці, де постійно його паркує, але зовсім поряд. Зокрема, пояснив, що він приїхав у тверезому стані, оскільки до події алкоголю взагалі не вживав, однак, так як у той день було перше вересня, він є батьком, вже після того, як автомобіль був припаркований біля будинку, де він проживає, тобто, їхати він вже нікуди не збирався, пізніше з друзями вжив алкоголь у дворі. Уже десь через годину, як вони відпочивали, до нього прийшов водій автомобіля НОМЕР_2, який почав говорити, що він вдарив його автомобіль. У цей час, проїжджав патрульний автомобіль і водій «Peugeot 206», вийшов на дорогу та зупинив працівників поліції, котрі підійшли до них та почали говорити, що він вдарив інший автомобіль та перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Однак, він зауважив, що він вживав алкоголь вже після того, як припаркував свій автомобіль у дворі будинку та їхати в той день нікуди не збирався.

У судовому засіданні ОСОБА_2, водій автомобіля «Peugeot 206», пояснив, що 01 вересня 2018 року його автомобіль стояв припаркований у дворі по бул. Перова, 20. Автомобіль був просто зачинений на замок, але був не на сигналізації та дійсно у них в дворі погана дорога і незручний виїзд, тому, напевно, ОСОБА_1 не відчув як вдарив його автомобіль, так як був не на сигналізації, а поїхав далі. Зазначив, що у той час, він припаркував автомобіль та пішов з товаришем до магазину, де була велика черга та він там знаходився тривалий час, можливо і годину. У подальшому, до нього підійшли люди та повідомили, що його автомобіль зачепив інший автомобіль та він пізніше викликав поліцію. Поки вони чекали поліцейських, він з товаришем оглянув автомобіль і вже побачив невеликі пошкодження на крилі та бампері. Пізніше, вони знайшли автомобіль, який, начебто, скоїв ДТП, і колір, і номерний знак його відповідали тим, що йому пояснили люди, котрі повідомили про ДТП. Пояснив, що самого ДТП він не бачив, як ОСОБА_1 керував автомобілем, він також не бачив та люди, котрі йому повідомили про ДТП, також не говорили про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння під час ДТП. Зокрема, зазначив, що жодних претензій до ОСОБА_1 він не має, оскільки той відшкодував йому в повному обсязі завдану шкоду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 01 вересня 2018 року, вони з ОСОБА_1 по роботі зустрілись на метро «Чернігівська» та останній був абсолютно тверезий. У подальшому, вони поїхали до ОСОБА_1, занесли речі додому, після чого, останній переставив автомобіль на іншу сторону будинку під балкон, де і залишив його, так як вони планували відсвяткувати 1 вересня. Пізніше, як вони вже відпочивали у дворі, до них підійшли дві особи та повідомили, що ОСОБА_1 вдарив їх автомобіль, після чого, приїхали працівники поліції та почали складати протоколи про адміністративне правопорушення, хоча всі пояснювали, що ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння за кермом не був.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав аналогічні пояснення свідка ОСОБА_3

Крім того, судом було викликано до суду інспектора патрульної поліції УПП в м. Києві, який складав протокол про адміністративне правопорушення та свідків, однак, до суду останні так і не з'явилися.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, дослідивши наявні матеріали, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Однак, у супереч вимогам ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що особа керувала автомобілем, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У судовому засіданні особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, надано послідовні та логічні пояснення, викладені вище, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги.

Крім того, водій автомобіля «Peugeot 206» ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_1 міг пошкодити його автомобіль, що останній і не заперечує, оскільки відшкодував йому завдані збитки в повному обсязі. Зокрема, пояснив, що ні він, ні особи, які йому повідомили про ДТП, не бачили та не говорили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтвердили той факт, що 01 вересня 2018 року о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_1, у м. Києві по бул. Перова, 20, не керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, а вживав алкоголь пізніше, коли автомобіль був припаркований у дворі та останній нікуди не збирався їхати.

Таким чином, з пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_3, 01 вересня 2018 року о 12 годині 00 хвилині, у стані алкогольного сп'яніння не керував.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.).

Зокрема, діючим КУпАП, а саме - ч. 4 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, однак, уповноваженими особами на складання протоколу про адміністративне правопорушення, протокол за ч. 4 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався, а, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги, що в справі відсутні інші належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діях ОСОБА_1, то провадження у справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, повністю доведена.

У діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Згідно зі ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За таких обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 23, 24, 40-1, 122-4, 124, 130, 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір»,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення, із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя: