П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

за участю особи, стосовно якої

провадження закрите ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_4,

представника потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 26 грудня 2016 року в 19 год. 50 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1, рухався по проспекту Броварському в м. Києві КП «Биківня» та в порушення п.п. 12.3, 12.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля та не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Вольво», номерний знак НОМЕР_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді провадження у справі стосовно ОСОБА_3 закрите у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки правопорушення мало місце 26 грудня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою провадження у справі стосовно ОСОБА_3 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) відбулася з вини ОСОБА_4, який порушив низку вимог ПДР України. Захисник зазначає, що ОСОБА_3 рухався у третій смузі руху та перед розворотом зменшив свою швидкість, коли в цей момент ОСОБА_4 з другорядної дороги переїхав всі три смуги руху для того, щоб наблизитись до місця розвороту, чим і спричинив ДТП з автомобілем ОСОБА_3

Захисник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд першої інстанції зробив свій висновок про винуватість ОСОБА_3 на недопустимих доказах, зокрема: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому чітко не вказано, які саме пункти ПДР України він порушив; схемі місця ДТП, на якій не відображений знак обмеження швидкості, неправильно позначено розташування автомобілів, а гальмівний шлях, який позначений на схемі автомобілю «ВАЗ» не належить; висновку експертизи № 17957/17-52, оскільки він зроблений не на об'єктивних даних, а на припущеннях.

З огляду на викладене, апелянт зазначає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження стосовно нього підлягає закриттю.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, стосовно якої провадження закрите на підставі ст. 38 КУпАП ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд в повній мірі виконав вимоги ст. 245 КУпАП та всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи.

Судом першої інстанції вислухані пояснення як ОСОБА_3, так і потерпілого ОСОБА_4 стосовно обставин ДТП, свідка ОСОБА_7 щодо складання схеми місця ДТП, досліджена зазначена схема, протокол про адміністративне правопорушення, висновок автотехнічної єкспертизи №179571/17/52, досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 та прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 294 КУпАП, суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Тому, враховуючи ці положення закону, а також те, що провадження розглядається лише стосовно ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не може давати оцінку діям іншого учасника ДТП.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, зіткнення транспортних засобів відбулося на третій смузі ділянки дороги в межах дії знаку 5.26 «Місце для розвороту», в той час, коли ОСОБА_4 на автомобілі «Вольво» здійснював розворот, а ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ», рухаючись по третій смузі з перевищенням допустимої швидкості, здійснив зіткнення із зазначеним автомобілем.

Апелянт стверджує, що суд безпідставно прийняв як допустимий доказ схему місця ДТП, оскілка на ній не відображений знак обмеження швидкості, неправильно позначено розташування автомобілів, а гальмівний шлях, який позначений на схемі автомобілю «ВАЗ» не належить.

З такими доводами не погоджується апеляційний суд.

Дійсно, на схемі місця ДТП відсутній знак обмеження швидкості, проте, відповідно до фотокартки місця ДТП, зіткнення автомобілів сталось в межах дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - 50 км. Стосовно сліду гальмування, то він розпочинається за пішохідним переходом і закінчується на відстані 33.7 м біля лівого переднього колеса автомобіля «ВАЗ». Дана обставина свідчить про те, що слід залишений автомобілем, керованим ОСОБА_3, а не іншим транспортним засобом. Крім того, розташування автомобілів на схемі фактично відповідає тому, як вони зображені на фотокартках, наданих сторонами провадження.

Апелянт вважає, що висновок судової автотехнічної експертизи № 17957/17-52 є недопустимим доказом, оскільки він зроблений не на об'єктивних даних, а на припущеннях.

Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними.

Так, відповідно до дослідницької частини висновку, з урахуванням сліду гальмування, залишеного автомобілем «ВАЗ», його швидкість до зіткнення з автомобілем «Вольво» становила 59...74км/год. Експертами зазначено, що за умови, що пригода сталася в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», дії водія «ВАЗ» суперечили вимогам п. 12.9(б) ПДР України. За висновком експертів дії водія «ВАЗ» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.9(б) ПДР України з технічної точки зору. Дана невідповідність знаходилась в причинному зв'язку зі скоєнням ДТП.

У апеляційного суду відсутні підстави вважати даний висновок недопустимим доказом, оскільки він проведений комісією експертів на підставі наданих матеріалів справи, яка окрім схеми місця ДТП містить пояснення учасників пригоди, дані про характер пошкоджень транспортних засобів.

Захисник ОСОБА_2 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом взяті до уваги докази, які містились у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4

Відповідно до ст. 252 КУпАП, доказами є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Отже, закон не містить прямої заборони використовувати докази, які зібрані в іншому провадженні, якщо вони отримані в спосіб, передбачений законом і містять фактичні данні стосовно тих обставин, які підлягають доказуванню в даному провадженні.

Тому судом для повного та всебічного з'ясування обставин справи, відповідно до приписів ст. 245 КУпАП, було досліджено провадження стосовно ОСОБА_4

ОСОБА_3 стверджує, що автомобіль «Вольво» під керуванням ОСОБА_4 з'явився на його смузі руху несподівано для нього, в результаті чого навіть застосоване ним гальмування не дало змоги уникнути зіткнення. Проте такі твердження протирічать доказам, наявним в матеріалах справи.

Так, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3Б.(а.с. 6), він бачив як автомобіль «Вольво» різко виїхав від правого узбіччя, прямуючи ліворуч на розворот. Він почав йому сигналити та став гальмувати, але не зміг уникнути зіткнення, оскільки дорога була слизькою. Отже, цими поясненнями спростовуються доводи ОСОБА_3 про те, що перешкода для його автомобіля виникла несподівано.

На підставі дослідженої схеми місця ДТП, фотокарток автомобілів «Вольво» та «ВАЗ», на яких зафіксовано розташування автомобілів та їх видимі пошкодження, а також висновку експерта, апеляційний суд вважає, що судом правильно встановлений механізм зіткнення зазначених транспортних засобів. Їх зіткнення відбулося в той момент, коли автомобіль «Вольво» вже закінчив маневр перелаштування в третю смугу для здійснення розвороту. Враховуючи те, що на даній ділянці дороги відсутня окремо виділена смуга для розвороту, водії транспортних засобів, які рухаються в третій смузі мають неухильно дотримуватись швидкісного режиму, а саме рухатись не більше як 50 км/год, що дає їм можливість завчасно прийняти рішення в разі виникнення перешкоди. Тому дії ОСОБА_3, який рухався з перевищенням допустимої швидкості перебувають у причинно - наслідковому зв'язку з пошкодженням транспортних засобів.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун