Номер справи 703/1859/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНА

07 вересня 2018 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинська О.П., при секретарі судових засідань Литвин Г.Т., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Петренко В.М., прокурорів Потапенко С.В., Курилова М.П., Лук`яненко А.В., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від військового прокурора Черкаського гарнізону, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , начальника відділу зберігання технічних засобів служби ПММ військової частини НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-16 КУпАП, -

встановив:

08 червня 2018 року прокурором військової прокуратури Черкаського гарнізону лейтенантом юстиції Дмуховським Р.С. складено протокол №36 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, відповідно до якого, останнього наказом командира військової частини №151-НР від 31 травня 2018 року його призначено в добовий наряд з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року черговим військової частини. Будучи черговим по військовій частині НОМЕР_1 згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повинен, крім іншого, керуватися ст.ст.9, 11, 16, 49, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24 березня 1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

31 травня 2018 року близько 18 години 00 хвилин у казарменому приміщенні військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті для вмивання, військовослужбовець строкової служби ОСОБА_2 наніс два удари правою рукою, один з яких в область плеча, інший в область селезінки іншому військовослужбовцю строкової служби цієї ж військової частини ОСОБА_3 , який не є підлеглим ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_3 був госпіталізований до Смілянської міської лікарні, де 01 червня 2018 року близько 20 години 20 хвилин останній був прооперований та шляхом хірургічного втручання йому було видалено селезінку, чим спричинено тяжке тілесне ушкодження, а саме втрату вказаного органу.

Так, майор ОСОБА_1 у період часу з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , не вжив заходів щодо припинення кримінального правопорушення злочину, що вчиняється підлеглим та не направив повідомлення до органу досудового розслідування про підлеглих, які вчиняють кримінальне правопорушення.

Таким чином, за вищевикладених обставин, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, черговим військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам служби, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, у порушення вищевказаних статутних вимог у період часу з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , не вжив заходів щодо припинення злочину, що вчиняється підлеглим та не направив до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 під час судового розгляду своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП не визнав та надав покази, що він дійсно перебував у добовому наряді з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року черговим по військовій частині НОМЕР_1 . Під час несення служби у зазначений період час він перевіряв несення служби добовим нарядом двічі на добу та про госпіталізацію ОСОБА_4 йому було відомо, оскільки фельдшер медичної частини підходила до нього та питала дозволу на госпіталізацію до лікарні. Фельдшер повідомила йому, що в ОСОБА_4 наявні ознаки апендициту, в зв`язку з чим ним був наданий дозвіл на госпіталізацію вказаного солдата. Фельдшер відвезла солдата ОСОБА_4 до медичного закладу, звідки доповіла, що останній знаходиться на обстеженні. Особисто з солдатом ОСОБА_4 щодо хвороби він не спілкувався. ОСОБА_4 не являється його підлеглим, в зв`язку з чим він не зобов`язаний не перебуваючи в добовому наряді як черговий військової части цікавитися його станом здоров`я. Про те що солдату ОСОБА_4 31 травня 2018 року були нанесені удари іншим солдатом йому в період часу з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року відомо не було. Про вказану подію з солдатом ОСОБА_4 йому ніхто не доповідав та про таку дізнався 04 червня 2018 року. В посадових обов`язках як чергового військової частини відсутній обов`язок телефонувати до медичного закладу та з`ясовувати діагноз та стан хворих солдат. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петренко В.М. під час судового розгляду зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення №36 складений відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-16 КУпАП не відповідає вимогам закону. Обставини зазначені у вказаному протоколі прокурором не доведені. Посилання прокурора на те, що ОСОБА_1 не вжив заходів щодо припинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, та не направив до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, вчинене в умовах особливого періоду, є необґрунтованими. З доказів, які надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, таке не вбачається. Крім того, диспозиція ч.2 ст.172-16 КУпАП є бланкетною, оскільки поняття кваліфікуючої ознаки «особливий період» регламентовано окремими нормами прямої діє а саме: Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, Законом України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №1126-VІІ, та аналогічними законами України від 06 травня 2014 року, 22 липня 2014 року та 14 січня 2015 року. Із системного аналізу вказаних вище законів встановлено, що такий період діяв до 22 серпня 2015 року, але ніяк не на час події, яку прокурор пов`язує з ОСОБА_1 01 червня 2018 року. Посилання прокурора у протоколі №36 від 08 червня 2018 року на постанову Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року по справі №800/582/14, як на правильність свого обґрунтування щодо наявності кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-16 КУпАП у діях ОСОБА_1 є безпідставними, в зв`язку з чим не можуть бути прийняті до уваги. Просить провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-16 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Прокурори військової прокуратури Черкаського гарнізону під час судового розгляду протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП підтримали та просили накласти на останнього адміністративне стягнення, передбачене санкцією частини статті за якою він притягується до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_3 під час судового розгляду надав покази, що він являється військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 . 31 травня 2018 року близько 18 години 40 хвилин він мив ноги у вмивальній кімнаті військової частини. Після виходу з вказаного приміщення він направився до кімнати відпочинку. В цей час його зупинив днювальний, який сказав йому йти витирати підлогу у вмивальній кімнаті, оскільки він заляпав таку водою. Він повідомив днювальному, що прибирати не буде, так як підлога заляпана не ним. Через деякий час його покликав днювальний до приміщення казарми у кімнату для вмивання. Коли він зайшов до кімнати для вмивання, в ній вже знаходився старший солдат ОСОБА_5 , який наніс йому один удар кулаком у плече та один удар кулаком у лівий бік. Після цього він пішов до спального приміщення, звідки направився для виконання робіт по переносці цегли. Під час вечірнього шикування 31 травня 2018 року він заявляв скарги на біль у боку, однак ніхто на це не звернув увагу та його направили прибирати світлицю. Потім він знову повідомив, що в нього сильно болить живіт, в зв`язку з чим старший солдат ОСОБА_5 надавав йому знеболююче. Також, після того як він прокинувся, 01 червня 2018 року повідомив старшого солдата ОСОБА_5 про біль у боку, на що він сказав, що коли прийде старшина він його повідомить та його відведуть до медичної частини, однак так до медичної частини його не відвели. 01 червня 2018 року після обіду він повідомив про біль у боку солдата ОСОБА_6 . Після цього він повідомив старшого робіт, які він виконував після обіду, та пішов до медичної частини, з якої його відвезли до лікарні. Черговий військової частини станом його здоров`я 01 червня 2018 року не цікавився. Особу, яка притягується до адміністративно відповідальності, він бачив у військовій частині після того, як вже приїхав з лікарні, та з таким ситуацію, яка трапилася з ним 31 травня 2018 року, не обговорювали. Про те, що тілесні ушкодження він отримав внаслідок його побиття іншим військовослужбовцем він вперше розповів своїй матері. Не заперечує, що розмова з матір`ю про вищевказані обставини відбулася 06 червня 2018 року. Особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, він про обставини, які відбулися з ним 31 травня 2018 року, нічого не повідомляв.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, свідка та прокурорів, повно та всебічно дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №36 від 08 червня 2018 року, прокурор військової прокуратури Черкаського гарнізону дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, в зв`язку з тим, що він будучи черговим військової частини НОМЕР_1 у період часу з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року, на території вказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , не вжив заходів щодо припинення кримінального правопорушення злочину, що вчиняється підлеглим та не направив повідомлення до органу досудового розслідування про підлеглих, які вчиняють кримінальне правопорушення, а саме про те, що 31 травня 2018 року близько 18 години 00 хвилин у казарменому приміщенні військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті для вмивання, військовослужбовець строкової служби ОСОБА_2 наніс два удари правою рукою, один з яких в область плеча, інший в область селезінки іншому військовослужбовцю строкової служби цієї ж військової частини ОСОБА_3 , який не є підлеглим ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_3 був госпіталізований до Смілянської міської лікарні, де 01 червня 2018 року близько 20 години 20 хвилин останній був прооперований та шляхом хірургічного втручання йому було видалено селезінку, чим спричинено тяжке тілесне ушкодження, а саме втрату вказаного органу.

Відповідно до ч.2 ст.172-16 КУпАП відповідальність за вказаною частиною статті настає в разі умисного невжиття заходів щодо припинення злочину, що вчиняється підлеглим та не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, вчинене в умовах особливого періоду.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000037, відомості вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України, за фактом отримання військовослужбовцем ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, внесені 07 червня 2018 року (а.с.11).

Згідно витягу з наказу №24 від 02 листопада 2017 року тимчасово виконуючого обов`язки начальника Тилу Збройних Сил України Матвієнко О.А., майора ОСОБА_1 , призначено начальником відділу зберігання технічних засобів, ВОС - 2601013 (а.с.7).

Відповідно до довідки виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 02 листопада 2017 року являється начальником відділу зберігання технічних засобів військової частини НОМЕР_1 Тилу Збройних Сил України (а.с.19).

Згідно витягу з наказу №151-НР від 31 травня 2018 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 у добовий наряд на 01 червня 2018 року черговим частини призначено начальника відділення зберігання технічних засобів майора ОСОБА_1 (а.с.8).

Як зазначив під час судового розгляду свідок ОСОБА_3 , тілесні ушкодження 31 травня 2018 року після 17 години 40 хвилин наніс йому інший військовослужбовець у кімнаті для вмивання, яка розташована у казармі військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, як вбачається з показів ОСОБА_3 , майор ОСОБА_1 свідком нанесення йому тілесних ушкоджень іншим військовослужбовцем не був.

Враховуючи, що ОСОБА_1 свідком нанесення тілесних ушкоджень військовослужбовцю ОСОБА_3 іншим військовослужбовцем 31 травня 2018 року не був, відтак суд приходить до беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 був позбавлений об`єктивної можливості вжити заходів щодо припинення вказаного злочину.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 зазначив, що 01 червня 2018 року йому повідомила фельдшер військової частини, що до неї звернувся солдат ОСОБА_3 , в якого наявні ознаки апендициту, та надав дозвіл на поміщення останнього до лікарні. При цьому з солдатом ОСОБА_3 він особисто не спілкувався. Про саму подію, яка трапилася 31 травня 2018 року з солдатом ОСОБА_3 він дізнався 04 червня 2018 року. Під час перебування у добовому наряді з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року йому ніхто не повідомляв про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Зазначені покази ОСОБА_8 жодним доказом, який наявний в матеріалах справи, та показами свідків ОСОБА_3 не спростовані.

При цьому, як вбачається з показів ОСОБА_3 наданих під час судового розгляду, він про отримання тілесних ушкоджень внаслідок завдання іншим військовослужбовцем йому ударів, спочатку повідомив свою матір, не виключає, що це могло бути 06 червня 2018 року. В період з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року черговому військової частини НОМЕР_1 він не повідомляв про отримання ним тілесних ушкоджень.

При цьому, суд має зазначити, що будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було відомо про вчинення відносно військовослужбовця ОСОБА_3 кримінального правопорушення, в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення №36 від 08 червня 2018 року період часу, а саме з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року, матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 в період часу з 01 червня 2018 року по 02 червня 2018 року не було відомо про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, в зв`язку з чим він з об`єктивних причин був позбавлений можливості направити до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУПАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що під час судового розгляду прокурорами не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Відповідно п.1 ч.1 ст.247 провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Оскільки адміністративне стягнення на порушника не накладається, стягненню судовий збір не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.2 ст.172-16, ст.ст. 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-16 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П.Опалинська