Провадження № 33/824/1019/2018 Доповідач у 2 інстанції Миколюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Миколюк О.В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та провадження по справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.3 ст.38 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 24.09.2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нове рішення або змінити прийняте.

Також ОСОБА_2 було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки під час проголошення рішення оскаржуваної постанови він був присутній, однак копію рішення він отримав поштою лише 24.07.2018 року, у зв'язку з чим був позбавлений можливості оскаржити її у встановлений законом строк.

Перевіривши доводи ОСОБА_2 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали справи, вважаю, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП,постанова судді про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, вперше ОСОБА_2 апеляційна скарга на постанову суду від 15.05.2018 року була подана 25.07.2018 року, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтуванні поважності пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт послався на те, що 15.05.2018 року під час винесення постанови, судове рішення не було зачитано повністю та копію рішення ним було отримано поштою лише 24.07.2018 року.

За наслідком розгляду клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження, Апеляційним судом Київської області 17.09.2018 року винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження через те, що ОСОБА_2 не було доведено поважності пропуску строку.

24.09.2018 року звертаючись вдруге до суду апеляційної інстанції з аналогічним клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2, твердить, що прийняте судове рішення перешкоджає йому в доступі до правосуддя, також ОСОБА_2 звертає увагу, що повний текст оскаржуваного рішення ним отримано лише 24 липня 2018 року, та саме з цього часу має обраховуватись строк на апеляційне оскарження, інших мотивів не наводить.

Як встановлено вивченням матеріалів адміністративного провадження, 15.05.2018 року під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 та його захисник були присутні, апелянт надавав свої пояснення по даній справі, та відповідно був обізнаний про результати розгляду справи та строки подання апеляційної скарги, своїми правами, в тому числі і на апеляційне оскарження постанови суду, та будучи самостійним суб'єктом оскарження судового рішення, не скористався без поважних причин.

Твердження ОСОБА_2, що відмова в поновленні строку на оскарження є обмеженням в доступі до правосуддя є малопереконливими, оскільки судом при прийнятті рішень дотримано принцип правової визначеності, який є складовою частиною верховенства права, а право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись в часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Корлівства»).

Крім того, матеріалами справи встановлено, що апеляційним судом Київської області від 17.09.2018 року по даній справі винесена постанова, якою ОСОБА_2 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 15.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-6 КУпАП, яка є чинною.

Враховуючи викладене, вважаю, що в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_2 слід відмовити, а апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, повернути апелянту.

На підставі наведенного, керуючись ст.294 КУпАП суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 15.05.2018 року - залишити без задоволення.

В поновленні строку ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 15.05.2018 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути ОСОБА_2

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: