АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
Справа № 641/3886/18 Головуючий І інстанції -
Провадження № 33/790/892/18 Маньковська О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ - Бездітко В.М.

за участю секретаря - Михайлюка А.В.

захисника особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, адвоката - Мартіної Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою адвоката Мартіної Людмили Григорівни як захисника ОСОБА_4на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_4до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Працівниками поліції 05.06.2018 року складений протокол відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БР № 224524, 05.06.2018 року о 03-25 год. в м. Харкові по Ростовському шосе, 1 водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом «LEXUS RX 270» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820», та в закладі охорони здоров'я КЗОЗ «ОНД» відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 352, 40 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Мартіна Л.Г., як захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначила наступне.

Постанова районного суду, є незаконною, прийнята з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Під час розгляду справи суд діяв упереджено, взяв на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості ОСОБА_4

Зазначає, що суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про залучення прокурора, не прийняв до уваги позицію захисника, пояснення ОСОБА_4 та показання свідка ОСОБА_5

Вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 складено з порушенням ст. 256 КУпАП та нормативних актів (інструкцій порядку), якими повинен керуватися поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Працівники поліції, не маючи жодної правової підстави, незаконно встановили факт керування ОСОБА_4 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, в наслідок чого запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. За таких обставин ОСОБА_4 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом та був водієм у розумінні закону. На час зупинки ОСОБА_4 автомобілем не керував, за кермом перебувала ОСОБА_5 Пояснення про перебування ОСОБА_4 за кермом автомобіля ОСОБА_5 надала поліцейським під тиском.

Також, адвокат Мартіна Л.Г. вказує, що відсутність в матеріалах справи «направлення» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, свідчить про недотримання поліцейськими вимог інструкції. Огляд ОСОБА_4 проведено з порушенням вимог ч.ч. 2,3 ст. 266 КУпАП та відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд вважається недійсним.

Просить скасувати постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_4 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В клопотанні про поновлення строку адвокат Мартіна Л.Г. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що у судовому засіданні 10.08.2018 року суд оголосив резолютивну частину постанови, повний текст постанови отримано 17.08.2018 року (а.с. 59-60, 74-75).

Враховуючи, що доводи про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення не спростовуються матеріалами справи, необхідно задовольнити клопотання захисника ОСОБА_4 поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4 - адвоката Мартіної Л.Г., яка апеляційну скаргу підтримала, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 224524 від 05.06.2018 року складений саме за відмову водія ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку.

Відмова водія ОСОБА_4 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, крім протоколу, також підтверджується:

- поясненнями гр. гр. ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були свідками відмови водія ОСОБА_4 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820»та в закладі охорони здоров'я (а.с. 1-3);

- даними про відсторонення водія ОСОБА_4 від керування транспортним засобом, яке здійснено в порядку передбаченому ст. 265-2 КУпАП та відповідно до розписки гр. ОСОБА_5, остання зобов'язалась доставити автомобіль «LEXUS RX 270» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Чугуїв, вул. Чайковського (а.с. 4);

- відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_4, поводиться зухвало, вимова нечітка, хитається, п'є пиво, вимогу поліцейського про надання документів не виконує. О 03-37 год. ОСОБА_5 повідомляє поліцейському, що їхала за кермом, втомилася в дорозі, попросила ОСОБА_4 керувати автомобілем. О 03-49 год. ОСОБА_4 повідомляє поліцейським, що дівчина (ОСОБА_5.) втомилась та засинала, він сів за кермо автомобіля, до цього випив дві пляшки пива. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в закладі охорони здоров'я в присутності двох свідків категорично відмовляється. В подальшому на відеозаписі зафіксовано складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, ознайомлення ОСОБА_4 зі змістом протоколу (а.с. 9).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_4 таким правом не скористався, протокол підписав, пояснень не надав. Не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, невідповідність внесених до протоколу даних, не перебування за кермом не заявляв (а.с. 1).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_4 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_4 та його захисником адвокатом Мартіною Л.Г. суду не надано.

Поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 224524 від 05.06.2018 року відносно ОСОБА_4 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення в порядку передбаченому ст. 267 КУпАП ОСОБА_4 не оскаржувались.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, про те що ОСОБА_4 не керував транспортним засобом не знайшли свого об'єктивного підтвердження в розумінні ст. 251 КУпАП та суперечать дослідженим в судовому засіданні матеріалам справи.

Також посилання в апеляційній скарзі, про те що ОСОБА_5 надала пояснення поліцейським під тиском, суперечать відеозапису з нагрудних камер поліцейських на якому не зафіксовано жодного тиску на ОСОБА_5 зі сторони працівників поліції.

Доводи апеляційної скарги адвоката, про відмову суду у задоволенні клопотання захисника про залучення прокурора не ґрунтується на вимогах закону.

Ч. 2 ст. 250 КУпАП передбачає, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9 цього кодексу, участь прокурора у розгляді справи є обов'язковою.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Таким чином, участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП законом не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння не знайшли свого об'єктивного підтвердження та повністю спростовуються матеріалам справи, оскільки ОСОБА_4 відмовився від будь-якого огляду.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не зазначено, а лише та неодноразово дублюються захисником (а.с. 62-73).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_4 знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи транспортним засобом, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, умисно вчинив адміністративне правопорушення та з метою уникнення адміністративної відповідальності відмовився від походження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, його зухвалу поведінку, характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення і меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 245, 278, 280, 283, 294, 295, 298, 299, 317 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити адвокату Мартіній Людмилі Григорівні як захиснику ОСОБА_4строк на апеляційне оскарження постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року.

Апеляційну скаргу адвоката Мартіної Людмили Григорівни як захисника ОСОБА_4 залишитибез задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко