Справа № 359/6728/18
Провадження № 3/359/2559/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2018 м. Бориспіль
Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., з участю представника особи щодо якої розглядається справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у Київській області ДЗЕ Національної поліції України, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої на посаді головного інспектора відділу по роботі з персоналом Київської митниці Державної фіскальної служби, за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшли два протоколи та додані до них матеріали відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-6 КУпАП.
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2018 справи були обєднанні в одне провадження та призначено розгляд справи на 10.09.2018 у на 09-30 год.
У судовому засіданні представник особи щодо якої розглядається справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснила, що досудова перевірка по вказаній справі проводилась неналежним органом, оскільки згідно чинного законодавства України після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК. Крім того зазначала, що субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП виражене у формі умислу, тобто особа повинна усвідомлювати протиправний характер своєї дії, передбачати шкідливі її наслідки і бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях умислу на несвоєчасне подання такої декларації. Разом з тим, в діях ОСОБА_2 жодного умислу не було, оскільки вказаний дохід був відображений в декларації за 2018 рік, при цьому остання навіть не знала, що потрібно вносити такі відомості протягом 10 днів, оскільки протягом майже останніх 4 років перебувала у декретній відпустці, тому не мала будь-якої додаткової інформації чи розяснень щодо норм ч. 2 ст. 52 Закону. Крім того, зазначила, що продаж ОСОБА_2 майна за відповідною вартістю, не змінило майновий стану особи, оскільки змінився лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінився. З огляду на вказані обставини просила закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.
У судове засідання прокурор Бориспільської місцевої прокуратури не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вислухавши пояснення представника особи, стосовно якої складено протоколи, його захисника, прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить висновку про закриття провадження по справі у відповідності до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст. 7, 254 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.
Згідно положень ч. 2 ст.172-6 КУпАП, передбачається відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тобто об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що у суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані та суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.
Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми. Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено. Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».
Згідно з положеннями ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.
Відповідно до положень ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.
Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11).
Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.
За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.
Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП, в яких вказано, що Декларант несвоєчасно повідомила про суттєві зміни свого майнового стану, які виникли у звязку з отриманням ним доходів, що перевищують 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, а саме дохід від реалізації житлового будинку по вул. Козацька, 18-а у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області у сумі 527 100,00 гривень та дохід від продажу земельної ділянки, що розташована по вул. Козацька, 18-а у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області у сумі 202 100,00 гривень.
Однак, з вказаним протоколом ОСОБА_2 не погодилась, про що свідчить її пояснення, викладені у протоколі, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню під час розгляду справи.
Частиною другою ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів (раніше мінімальних заробітних плат), встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.
Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в Законі з кількісним показником майнового стану, оскільки Законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.
Так, кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.
Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.
Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності. ( Дохід // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / Уклад. і гол. ред. ОСОБА_3. - 5-те вид. - К. ; Ірпінь : ВТФ «Перун», 2005. - ISBN 966-569-013-2.)
Однак, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.
Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».
Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).
При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.
В ході розгляду адміністративних матеріалів було встановлено, що з метою продажу вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_2 замовила звіт про експертну грошову оцінку належної їй земельної ділянки.
Згідно Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №769 від 24.10.2017, виконавцем якого є ТОВ «АНЕНТСТВО ЕКСПЕРТНОЇ ОЦІНКИ УКРАЇНИ» дата оцінки та вартість земельної ділянки до моменту її реалізації складала 202 038,00 гривень. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.10.2017, ОСОБА_2 вчинила продаж земельної ділянки за 202 100,00 гривень.
Крім того, згідно Звіту про оцінку майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Козацька, 18-а у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, складеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3 з метою визначення вартості майна станом на 24 жовтня 2017 року для його подальшої реалізації, вартість житлового будинку та господарських споруд склала 527 051,00 гривень. Згідно договору купівлі-продажу вищевказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами від 26.10.2017 року, його продаж було вчинено за 527 100,00 гривень.
Як видно з вищенаведеного різниця у вартості майна на момент його перебування у власності ОСОБА_2 і у ціні його продажу складає 62,00 гривень при реалізації земельної ділянки та 49,00 гривень при реалізації житлового будинку.
Тобто, слід зробити висновок, що до здійснення продажу вищевказаного майна, кількісний показник майнового стану Декларанта майже повністю відповідав кількісному показнику його майнового стану, який склався у декларанта після реалізації такого майна
Це вказує на те, що придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.
Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.
Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч.2 ст.172-6 КУпАП.
При цьому, при розгляді справ цієї категорії суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003), Кримінальною конвенцією Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003), Законом України від 14 жовтня 2014 №1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Враховуючи викладені обставини та те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010, у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.
Крім того, вказане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернено увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).
При цьому, суб'єктивна сторона правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується тим, що воно вчиняється умисно, особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про суттєві зміни у майновому стані.
Також, з урахуванням положень ст.1 Закону «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання декларації.
Частиною другою ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів (раніше мінімальних заробітних плат), встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.
Таким чином, вище перелічені приписи діючого законодавства, зокрема ст.172-6 КУпАП визначають, що вказане порушення зароджується і розвивається в рамках свідомості однієї особи, яка має корисний прямий умисел на приховане задоволення свого особистого інтересу. Проте вказаного судом не встановлено.
Тобто, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що ОСОБА_2 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.
Так, судом встановлено, що починаючи з 08.09.2014 і до теперішнього часу ОСОБА_2 фактично не виконувала та не виконує свої трудові обовязки, не знаходиться за місцем роботи, а перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.
З наданої представником особи яка притягується до відповідальності Декларації за 2016 рік слідує, що ОСОБА_2 задекларувала факт, що у її власності перебувала земельна ділянка загальною площею 1311 кв.м., що знаходиться у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. Дата набуття права 06.07.2016.
Як зазначила представник, протягом 2017 року ОСОБА_2 разом з чоловіком побудували на вищевказаній земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Того ж 2017 року ОСОБА_2 здійснила продаж вказного будинку та земельної ділянки що знаходиться у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області.
Відповідально ставлячись до своїх обовязків щодо декларування, ОСОБА_2 у березні 2017 року подала у встановленому порядку щорічну декларацію за 2017 рік де відобразила кошти, отримані від реалізації вищевказаного нерухомого майна (земельної ділянки та будинку) у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» з приміткою «Інше».
Тобто, суд погоджується з поясненнями представника щодо того, що умислу на вчинення вказаного правопорушення у ОСОБА_2 н.С. не було, про що свідчить те, що вона самостійно внесла відомості про це до декларації за рік, тобто остання не приховувала відчуження даного майна.
Зазначені обставини можуть свідчити лише про наявність в її діях несумлінного ставлення до свого обов'язку, а саме не здійснення свідомого вольового контролю за необхідністю своєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, який втрачено з її вини.
При дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що дані у протоколі про адміністративне правопорушення, не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.
Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).
Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.
Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що останній усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.
Крім цього, обґрунтованими є також твердження предстаника про те, що в ДЗЕ НП відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.
З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилась виключно працівниками УЗЕ у м. Києві ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення.
При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.
Слід зазначити, що згідно Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, серед інших, боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування, протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаним з корупцією.
Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.
Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 справа №814/886/17, також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 N 1 "Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції" (Рішення N 1) розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII) належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.
Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII).
Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.
Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.
Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.
В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.
На підставі викладеного суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів представника особи, щодо якої розглядається справа, стосовно того, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі, та є підставою для закриття провадження по справі.
У разі відсутності складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 2 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283-285 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Провадження по справі про два адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суду Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.В.Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили________