Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1203/18
Провадження № 3/273/572/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року суддя Баранівського районного суду Новицький Є. А. , розглянувши матеріали, які надійшли від Баранівського відділення поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Баранівського районного суду Житомирської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД №395450 від 08.08.2018 р. відносно громадянина ОСОБА_1. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається із протоколу серії БД №395450 від 08.08.2018 р. ОСОБА_1 08.08.2018 року о 20.45 год. в м. Баранівка по вул. Партизанській керував мотоциклом Супер мустанг в стані алкогольного спяніння, огляд зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820» в присутності двох свідків.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, з яких вбачається, що своєї вини у скоєному він не визнає. Зазначає, що працівники поліції його не зупиняли, що мопедом він не керував, а вів його у руках, оскільки він не заводився. Після проходження освідування був незгідний з результатами проведеного огляду на стан сп'яніння та просив провести даний огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, чого інспектор не зробив. Зазначив, що під час проведення огляду на стан сп'яніння був присутній лише один свідок ОСОБА_2, що може свідчити про те, що процедура проведення огляду на стан сп'яніння порушена, оскільки іншого свідка, який вказаний у протоколі, він взагалі не бачив. А також зазначив, що інспектор згідно із ч.1 ст.266 КупАП не відстороняв його від керування цим транспортним засобом.

За клопотанням особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, розгляд справи відкладено з метою виклику свідків, зазначених у протоколі та надання до суду інших доказів.

18.10.2018 року та 02.11.2018 року ОСОБА_1 до суду не зявився, поштові конверти з викликом суду повернулися з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Судові повістки направлялися за адресою вказаною у протоколі та у особистих письмових поясненнях ОСОБА_1 Про вірність вказаної адреси свідчить й той факт, що притягуваним було отримано під підпис одну судову повістку за вказаної адресою.

Із зазначеного вище вбачається, що ОСОБА_1 достеменно знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом. Однак незважаючи на викладене, у судові засідання не зявлявся, будь-яких заяв та клопотань не надавав, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не звертався.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв'язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії» зазначено, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вказані обставини свідчать про ухилення правопорушника від отримання поштової кореспонденції з метою уникнення належної адміністративної відповідальності.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання ОСОБА_1, якому було відомо про провадження у справі, оскільки ним було отриманий судовий виклик на 28.08.2018 р., 17.09.2018р., 02.10.2018 року; а 18.10.2018р. та 02.11.2018р. йому було доставлено за адресою, яку він сказав при складанні протоколу та написанні особистих пояснень, повідомлення про необхідність зявитися на пошту для отримання судової повістки, яку він не забрав з пошти, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та свідчить про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення відповідальності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимогист.268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення притягуваного про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленихст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд визнає причини неявки притягуваного у судові засідання неповажними та вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд розглянувши адміністративну справу приходить таких висновків.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14від 23грудня 2005року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. За нормою ст.8Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з метою встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні судом досліджено матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії БД №395450 від 08.08.2018 р., письмові пояснення ОСОБА_1, талоном з приладу «Драгер», акт огляду на стан алкогольного спяніння, диск з відеозаписом.

Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283-284 КУпАП. В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи поліції.

Не зважаючи на викладене, жоден наданий суду доказ не підтверджує вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення серії БД №395450 від 08.08.2018 р., як доказ скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає його недопустимим доказом адже відповідно до п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя, Міністерства внутрішніх справ №1452/735 від 09.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, (далі Інструкція №1452/735 від 09.11.2015 року) огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

В судові засідання за клопотанням ОСОБА_1 викликалися свідки, які зазначені в протоколі про адміністративні правопорушення БД №395450 від 08.08.2018 р. Ігнорування явки даних свідків в судове засідання, суд розцінює, як не повагу до суду та спростовують всі свідчення, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння.

Більше того, наданий суду відеозапис від 10.01.2008 року, суд визнає неналежним доказом, адже правопорушення згідно протоколу вчинено 08.08.2018 року, а відеозапис датований 10.01.2008 року. Крім того, з нього не вдається встановити ні особу, ні керування транспортним засобом даною особою, ні свідків, яких вписано в даний протокол.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недопустимим доказом акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та результат тесту, у звязку з тим, що у порушення вимог Інструкція №1452/735 від 09.11.2015 року, що всі вищезазначені докази можуть підтвердити те, що огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Отже, належні та допустимі докази наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження керування транспортним засобом саме водієм ОСОБА_1 - відсутні.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Однак як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів адміністративної справи, докази відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі відсутні, що в свою чергу не узгоджується з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Отже, дослідивши матеріали справи та керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, доходжу висновку, що огляд на стан спяніння ОСОБА_1 був здійснений з порушенням статті 266 КУпАП та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а тому у відповідності до частини 5 статті 266 КУпАП його слід вважати не дійсним.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.)

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Співставивши наявні матеріали справи, зважаючи на те, що ОСОБА_1 своєї провини не визнав, а в матеріалах справи відсутні достатні докази для встановлення його вини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість закриття провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі ст.ст.130 ч.1, 221, 251, 256, 266 та керуючись ст.ст. 247 п.1, 280, 284 ч.1 п.3, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом десяти днів з часу її винесення.

Суддя Є.А. Новицький