П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності Мотиги М.О.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 03 червня 2018 року в 15 год. 10 хв. керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 на 43 км автодорозі (АЗС «Веста») з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. Він звертає увагу на те, що копію судового рішення до цього часу не отримав, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, проте в протоколі не вказано, від проходження якого саме огляду він відмовився.

ОСОБА_2 зазначає, що 03 червня 2018 року зайшов до приміщення магазину на АЗС «Веста», щоб купити воду, оскільки йому було погано. У зв'язку з тим, що стан його не покращувався, він вийшов на дорогу, щоб зупинити попутний транспорт та якнайшвидше дістатися міста Києва. В цей час побачив автомобіль патрульної поліції, який особисто зупинив, проте поліцейські замість того, щоб розібратись в ситуації та терміново надати допомогу, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Апелянт звертає увагу на те, що на той момент він не був водієм, а тому відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що показання свідків, що містяться в матеріалах справи, не відповідають дійсності. Він звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить підпису свідка ОСОБА_4, проте в матеріалах провадження наявні його письмові показання.

Апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, що свідчить про те, що поліцейські порушили порядок проходження огляду на стан сп'яніння та вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція).

З огляду на викладене, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу та заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності Мотиги М.О., який підтримав клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 29 серпня 2018 року судом за відсутності ОСОБА_2 ухвалене рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до матеріалів справи, 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 отримав копію постанови від 29 серпня 2018 року, а вже 21 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності Мотигу М.О., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повній мірі.

Судове рішення є вмотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону з тих підстав, що в ньому не міститься підпис одного з свідків.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі та не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 129097 від 03 червня 2018 року (а.с. 1), в ньому наявні всі відомості, передбачені вищевказаною нормою закону, зокрема містяться підписи двох свідків. Це підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, де видно як свідок ОСОБА_4 підписує протокол про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо нього, оскільки процедура проходження огляду на визначення стану сп'яніння працівниками поліції грубо порушена.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_2, він відмовився від проходження огляду, а тому його доводи про порушення порядку огляду на стан сп'яніння є необґрунтованими, оскільки він фактично не проводився.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій в стані алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота» з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно до яких в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку відмовився.

В суді апеляційної інстанції захисник МотигаМ.О. не заперечував того, що працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, проте він відмовився у зв'язку з тим, що не був водієм.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з правами та обов'язками. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення будь - яких зауважень стосовно того, що він не бажав проходити огляд у зв'язку з вищевказаною причиною ОСОБА_2 не заявляв.

Судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп'яніння як за допомогою технічного приладу «Драгер» на місці, так і не бажав їхати до медичного закладу.

Крім того, відповідно до вищевказаного відеозапису, його дружина підтвердила той факт, що саме її чоловік, ОСОБА_2, керував автомобілем, хоча вона просила його не сідати за кермо.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_6 (а.с. 3), вона, працюючи на АЗС, бачила, як водій автомобіля «Тойота» заїхав на АЗС і зупинився, після чого вийшов на дорогу та зупинив автомобіль патрульної поліції, що, на думку апеляційного суду, свідчить про факт керування ОСОБА_2 автомобілем.

Отже, ОСОБА_2 був водієм та відповідно до 2.5 ПДР України на вимогу поліцейського повинен був пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах провадження направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я є непереконливими, оскільки він відмовився їхати до медичного закладу.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на належних та допустимих доказах, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун