Дата документу 12.01.2018
Справа №320/9463/17-п
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«12» січня 2018 року м. Мелітополь
Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Юрлагіна Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння начальника озброєння,
за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2017 року, під час перевірки діяльності посадових осіб служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 , було встановлено що, підполковник ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , з 23 грудня 2013 року перебуває на посаді заступника командира військової частини з озброєння начальника озброєння, призначений наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 10 грудня 2013 року № 870, будучи військовою посадовою особою недбало віднісся до виконання покладених на нього обов`язків військової служби.
Встановлено, що з метою перевірки усунення недоліків викладених у Поданні начальника Запорізького зонального відділу військової служби правопорядку від 21.03.2017 року № 89/1907, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 21.11.2017 року призначено перевірку діяльності посадових осіб озброєння військової частини НОМЕР_1 .
Під час перевірки було встановлено, що начальником служби ракетно- артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 облік зброї та боєприпасів за книгою обліку наявності та руху військового майна (форма 27), що не вівся з 30.06.2016 року, усунуто лише до 01.01.2017 року; книга обліку за номерами і закріплення озброєння за підрозділами (форма 28) не ведеться. Звірка з підрозділами частини та підрозділами, які знаходяться на забезпеченні не проводилась; звірка з довольчим органом, по службі ракетно-артилерійського озброєння військовою частиною НОМЕР_2 (Центральне ракетно-артилерійське управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України - далі ЦРАО) за 2016 рік не проведена.
03.11.2017 року Військовим прокурором Запорізького гарнізону на начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 складений протокол про військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В той же час, а саме 03.11.2017 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 за вихідним №116/1390/вз було зроблено запит до військової частини НОМЕР_2 (ЦРАО) про надання наявної в військовій частині НОМЕР_2 (ЦРАО) інформації щодо кількості озброєння, яке рахується за військовою частиною НОМЕР_3 .
На що, 28.11.2017 року за вхідним № 88/4110 було отримано відповідь, що з військовою частиною НОМЕР_1 остання звірка по службі ракетно-артилерійського озброєння була проведена 23.12.2015 року.
Згідно розділу 4 п. 4.9 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 року № 359 (у редакції наказу Міністра оборони України від 20.10.2015 року № 569) підтверджуючі документи про рух ракет і боєприпасів військової частини НОМЕР_3 не надані.
Крім того, за 2015-2016 роки не надані донесення Ф.4А/РАО, Ф4Б/РАО, Ф5/РАО, Ф16РАО, Ф17РАО, Ф19РАО з додатками згідно вимог наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 08.04.2010 року № 55.
Виходячи з вищевикладеного, слід дійти висновку, що довольчій орган по службі ракетно-артилерійського озброєння не володіє дійсним станом справ щодо наявності та руху військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння у військовій частині НОМЕР_3 , що створює всі умови для можливості втрат та нестач стрілецької зброї.
Відповідно до положень ст. 74 та 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підполковник ОСОБА_1 , як заступник командира військової частини з озброєння - начальника озброєння відповідає: за технічне забезпечення військової частини; за технічний стан, правильну експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки підпорядкованих служб; за зберігання боєприпасів і забезпечення ними підрозділів; за облік і зберігання зброї та боєприпасів на складах, а також за стан спеціальних споруд, технічних позицій, підпорядкованих складів, парків (стоянок літальних апаратів) та організацію в них внутрішньої служби; за технічну підготовку особового складу військової частини; за бойову та мобілізаційну готовність безпосередньо підпорядкованих підрозділів і служб; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан їх особового складу; за стан пожежної безпеки підпорядкованих об`єктів.
Заступник командира військової частини з озброєння зобов`язаний: брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки й організовувати їх виконання за своєю спеціальністю; керувати бойовою підготовкою та діяльністю підпорядкованих йому підрозділів і служб; знати ділові якості та морально-психологічний стан кожного офіцера, прапорщика і сержанта безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з військового виховання та вдосконалення їх підготовки за спеціальністю; керувати технічною підготовкою особового складу військової частини, проводити заняття з офіцерами і прапорщиками військової частини з вивчення озброєння, техніки і боєприпасів, водіння машин, організації та здійснення технічного забезпечення, а також заходи щодо підготовки класних технічних спеціалістів; організовувати експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки, забезпечуючи їх постійну справність; систематично перевіряти знання особовим складом правил експлуатації, ремонту та евакуації озброєння, бойової та іншої техніки; стежити за виконанням правил застосування та економним витрачанням пального, мастильних матеріалів та спеціальних рідин у підрозділах військової частини; перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і технічний стан озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів на складах і в підрозділах, при цьому проводити номерну перевірку стрілецької зброї поточного забезпечення; організовувати щорічне проведення інвентаризації всього озброєння, техніки і майна у службах, результати перевірок та інвентаризації відображати в актах і наказах по військовій частині; керувати роботами з обладнання спеціальних споруд на технічних позиціях, у парках, підпорядкованих складах, оснащувати їх природоохоронними і технічними засобами; керувати роботами, пов`язаними з виконанням протипожежних заходів, стежити за станом пристроїв блискавкозахисту на об`єктах ввірених йому служб та організовувати періодичну їх перевірку; розробляти і здійснювати заходи, спрямовані на запобігання катастрофам, аваріям і пошкодженням озброєння, бойової та іншої техніки, аналізувати їх причини, проводити заходи щодо забезпечення вимог безпеки під час підготовки їх до експлуатації; знати будову і правила експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки військової частини, їх наявність і технічний стан, організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку; щомісяця доповідати командирові військової частини про стан використання ліміту витрачання боєприпасів і моторесурсів.
В супереч вимог статей 9, 11, 16, 17, 58, 59, 74, 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підполковник ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків поставився недбало.
Тобто, в супереч покладених на нього службових обов`язків, протягом тривалого часу, а саме з 30.06.2016 року і по теперішній час, не здійснював належного контролю за організацією ведення обліку та звітності у підпорядкованих підрозділах та службах в установленому порядку, що було виявлено та підтверджено 28.11.2017 року, командуванням військової частини НОМЕР_2 (ЦРАО), в наслідок чого на підпорядкованого підполковнику ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння капітана ОСОБА_2 було складено протокол про військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за результатами розгляду якого суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 19.12.2017 року за справою № 320/9294/17 винесена постанова щодо, визнання капітана ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 465,00 грн.
Відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 17, 58, 59, 74, 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підполковник ОСОБА_1 був зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно вивчати військову справу, вдосконалювати свою майстерність, постійно підвищувати свої професійні навички, зразково виконувати свої службові обов`язки, чітко та в зазначений строк накази командира, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Поняття особливого періоду наведене у ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В ч.4 ст. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХП зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також адміністративно- територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Водночас ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації, як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави вважати, що проміжок між періодами проведення мобілізації, дія стану особливого періоду не припиняється.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Дію особливого періоду на території України визначено постановою Вищого Адміністративного Суду України від 16.05.2015 року справа №800/582/14, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2016 року, справа №336/7335/15-к.
Роз`яснення про дію особливого періоду міститься в листі Міністерства Оборони України від 01.10.2015 року №322/2/8417. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває до тепер. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.
В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 не визнав себе винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та пояснив, що ним було вжито всіх передбачених статутом заходів контролю за підлеглим ОСОБА_2 , відновлено ведення обліку у відповідність до діючого законодавства, крім того вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака, особливий період, зміст якого визначається відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підтверджується також зібраними по справі доказами:
Протоколом ДНЗ/1 № 63 про військове адміністративне правопорушення від 20 грудня 2017 року.
Копією витягу з наказу № 243 від 23 грудня 2013 року.
Копією Поданням «Про усунення порушень вимог Конституції України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів України, причин і умов, що їм сприяють» від 21 вересня 2017 року.
Копією витягу з наказу № 630 від 06 жовтня 2017 року.
Поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .
Копією рапорту командира військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2017 року.
Копією витягу з наказу № 677 від 19 жовтня 2017 року «Про результати службового розслідування по факту порушень, що було виявлено Запорізьким зональним відділом Військової служби правопорядку в службі ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 », та іншими доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , повідомили, про добросовісне виконання та ставлення ОСОБА_1 до виконання покладених на нього обов`язків військової служби, в тому числі і щодо контролю за підлеглим ОСОБА_2 .
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 зазначив, що під час виявлення адміністративного правопорушення було вжито заходи, щодо встановлення обставин вчиненого, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Стосовно ОСОБА_1 за виявлене недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності.
У відповідності зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону.
У протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 зазначено, що днем виявлення правопорушення є 21 листопада 2017 року, коли призначено перевірку діяльності посадових осіб озброєння військової частини НОМЕР_1 .
З даним твердженням суд погодитись не може через наступне.
Згідно з вимогами ч.2 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, яке є триваючим, має відраховуватися з дня його виявлення.
Разом з цим, діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення.
Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2017 року Начальник Запорізького зонального відділу Війскової служби правопорядку полковник ОСОБА_7 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із поданням про усунення порушень (а.с.10-16).
Згідно змісту подання від 21.09.2017 року зазначено що в період з 18.09.2017 року по 19.09.2017 року під час проведення вибіркової перевірки були виявлені недоліки.
Тобто інформацією про правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 спеціально уповноважені органи володіли вже 21.09.2017 року.
Отже, днем виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення є день звернення Начальника Запорізького зонального відділу Війскової служби правопорядку полковник ОСОБА_7 із поданням до Командира військової частини НОМЕР_1 про усунення порушень
Зволікання з проведенням ефективної адміністративної перевірки та зі складенням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.
Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією».
Питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов:
вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;
закінчення встановленого законом двомісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення).
Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.
Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.
Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.
На підставі викладеного, суд вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю, в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.9, 38, ч. 2 ст. 172-15, 245, 247, 256, 283,284,294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.
Суддя: Т.В. Юрлагіна