ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8439/18 Суддя суду 1 інстанції: Скотар А.Ю.
Провадження № 33/818/56/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Колтунова А.І., за участю особи, яка притгнута до адміністравтиної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1.

- визнаний винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Судом зазначено, що 16.06.2018 року, близько 23 год. 45 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, що було засвідчено оглядом на стан алкогольного сп'яніння, в присутності двох свідків, із застосуванням спеціального приладу «Drager Alcotest 6820», відповідно до тесту якого стан сп'яніння ОСОБА_2 склав 1,25% проміле, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110308-44», державний номер НОМЕР_1, по пр. Ювілейному в м. Харкові, здійснюючи поворот ліворуч на пр. Льва Ландау, невірно обрав швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на кіоск, розташований за адресою: пр. Льва Ландау, 245-А. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.9а, 12.1 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову від 29.08.2018 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з таких підстав, що судом не з'ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Суд розглянув справу за його відсутністю при наявності заяви про відкладення слухання справи у зв'язку з неявкою його захисника, чим порушив його права на захист.

Також ОСОБА_2 просить поновити йому строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки він участі в засіданні не приймав, а постанову отримав поштою 17.09.2018 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що 16.06.2018 року, близько 23 год. 45 хв. по пр. Ювілейному, біля буд. 245-А в м. Харкові ОСОБА_2 керував автомобілем «ЗАЗ 110308-44» в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARHK-0017 в присутності двох свідків. Результат огляду - 1,25 проміле.

З даним протоколом ОСОБА_2 ознайомлений під розпис. (а.с. 1)

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки технічного приладу «Драгер» (а.с. 4), результат огляду на стан сп'яніння позитивний - 1,25 % (а.с. 2), з якими ОСОБА_2 погодився шляхом підпису.

Тому посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що на чеку роздруківки відсутні результати тесту та дата проведення огляду не приймається апеляційним судом.

Дані обставини підтверджуються і відеозаписами зробленими співробітниками поліції (а.с. 3) яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 6-7), які були присутні при огляді ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 чи його захисник суду не надали.

Оскільки результат, щодо перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння був проведений на алкотестері, то роздруківка алкотестеру є доказом провини ОСОБА_2

Суд не погоджується з доводами ОСОБА_2, викладеними в апеляційній скарзі про те, що працівником поліції йому не було роз'яснено його права відповідно до ст. 268 КУпАП, оскільки відповідно до пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 6-7), в їх присутності ОСОБА_2 був ознайомлений зі своїми правами та обов'язками передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Посилання на те, що йому не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки апеляційним судом не приймається, оскільки матеріали справи не місять даних, що ОСОБА_2 вимагав пред'явлення цих документів відповідно до ч. 5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а вони надаються лише на вимогу водія.

Протокол та інші матеріали справи не містить письмової вимоги щодо надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з боку ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 відносно того, що він подавав заяву про відкладення розгляду справи 10.09.2018 року, але суд її проігнорував та розглянув справу, не заслуговують на увагу, суд вважає такі дії позицією захисту направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_2 та його захисником неодноразово подавались до суду заяви про перенесення слухань з різних причин та підстав. (а.с. 28, 30, 34, 40, 42)

Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозаписи не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9а, 12.1 ПДР України, в результаті чого скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_2 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП, ст. 124 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду належним чином мотивованою і обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк на оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Харківського апеляційного суду А.І. Колтунова