Номер провадження: 33/785/1080/18
Номер справи місцевого суду: 522/6787/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Кадегроб А.І., при секретарі судового засідання Тьосовій Я.В., за участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу останньої на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 (триста пятдесят дві грн. 40 коп.) гривень.

Згідно постанови судді районного суду 17.04.2018 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до адміністративних матеріалів, наданих судді, водій ОСОБА_2 05.04.2018 року о 21 годині 45 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1 в темну пору доби на трасі М0552 в бік міста Одеси з не працюючим заднім лівим габаритом.

Технічний стан транспортного засобу не відповідав вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: їхав з не працюючим заднім лівим габаритом. За таке правопорушення водій ОСОБА_2 вже притягувався до адміністративної відповідальності.

На дану постанову представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови апелянт зазначає, що суддя порушив процесуальні права ОСОБА_2, не повідомивши його про розгляд справи, в звязку з чим останній був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема дати пояснення, заявити клопотання. Також, вказує, що суддею не зясовано всіх обставин, що мають значення для справи, а лише застосовано спрощений підхід до розгляду справи. Суддя в оскаржуваній постанові посилається лише на протокол про адміністративне правопорушення, як на доказ вини ОСОБА_2, однак, на думку апелянта, вказаний протокол не містить інформації, що має доказове значення. Також вказує, що суть адміністративного правопорушення не відповідає опису обставин та Правилам дорожнього руху, а працівники поліції, в порушення вимог діючого законодавства, в разі виявлення ознак несправності автомобіля, не забезпечили доставлення транспортного засобу ОСОБА_2 на спеціальний майданчик, при цьому, суддя районного суду самостійно кваліфікував дії ОСОБА_2 не за п. 31.4.3, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, а за 31.4.5. Крім цього, в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваної постанови містяться різні виді стягнень, які суддя вважає необхідним накласти на ОСОБА_2, та висновок судді про обрання виду адміністративного стягнення, яке накладається на ОСОБА_2, не відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, яка підтримали доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду доходить висновку про таке.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог чинного законодавства України про адміністративні правопорушення, звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Крім цього, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄСПЛ або Конвенція), Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення повязані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Відповідно у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

На думку судді апеляційного суду, висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 в керуванні транспортним засобом з не працюючим заднім лівим габаритом є передчасними.

Зі змісту постанови вбачається, що суддя визнав ОСОБА_2. винуватим в тому, що він 05.04.2018 року о 21 годині 45 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1 в темну пору доби на трасі М0552 в бік міста Одеси з не працюючим заднім лівим габаритом, чим порушив п. 31.4.5. Правил дорожнього руху України.

Між тим в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували зазначене обвинувачення.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (далі Інструкція) затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Разом з цим до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

В порушення вимог вищевказаних норм, ОСОБА_2 не був відсторонений працівниками патрульної поліції від керування транспортним засобом у встановленому законом порядку, жодних відомостей щодо виконання цих вимог закону поліцейськими матеріали справи не містять, що також ставить під сумнів факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у несправному стані.

Згідно матеріалів справи, наданих суду, по даній справі наявний лише один доказ протокол про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі не вказано жодного свідка правопорушення.

Таким чином суддя апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що протокол не містить інформації, що має доказове значення.

Крім цього суддя приходить до висновку, що до матеріалів справи не долучено доказів, які беззаперечно підтверджували би винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції на вказані порушення уваги не звернув, чим допустив неповноту і однобічність розгляду справи, що на думку судді апеляційного суду є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також згідно матеріалів справи, встановлено, що справа відносно ОСОБА_2 розглядалась суддею районного суду за його відсутності (а. с. 5).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання ним повідомлення про час та місце судового розгляду справи, а тому він був позбавлений можливості реалізувати своє право доступу до правосуддя. Копію постанови суду йому не було направлено, що є порушенням ст. 285 КУпАП.

Розгляд справи без участі ОСОБА_2 слід визнати порушенням його права на захист, передбаченого ст. 268 КУпАП, що разом із встановленими апеляційним судом іншими порушеннями вимог КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущеними при розгляді даної справи, є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 інкримінується вчинення правопорушення 05.04.2018 року (а. с. 1), відповідно строк сплинув 06.07.2018 року.

Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, є обставиною яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності з положенням ст. 247 ч. 1 п. 7 КУпАП, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разу закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Також відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративні правопорушення серед іншого повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та прийняте у справі рішення.

Згідно постанови судді районного суду встановлено, що обставини правопорушення, зазначені в постанові не відповідають обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №221585 від 05.04.2018, складеного відносно ОСОБА_2, зазначено, що останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 121 КУпАП, однак в постанові судді районного суду зазначено, що 17.04.2018 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Крім цього в оскаржуваній постанові зазначено, що технічний стан транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, не відповідав вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: не працював задній лівий габарит.

При цьому зазначений в оскаржуваній постанові пункт Правил дорожнього руху не відповідає пункту, зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення та самим обставинам правопорушення, зазначеним в постанові, так як стосується технічного стану колес та шин транспортного засобу (а. с. 1, 5).

Також мотивувальна та результативна частини оскаржуваної постанови містять різний вид адміністративного стягнення, яке суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_2, а саме: в мотивувальній частині вказано накладення адміністративного арешту на строк 5 (пять) діб, а в результативній частині позбавлення права керування транспортними засобами на строк трьох місяців (а. с. 5).

З огляду на викладене, не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційної скарги, суддя апеляційного суду доходить висновку, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КУпАП, вказані порушення є суттєвими, в звязку з чим, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по даній адміністративній справі закриттю в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 33, 38, 289, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці скасувати, провадження по справі закрити на підстав п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4