Справа №583/2228/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/471/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, який мешкає за адресою: вул. Прогонна, 18 с. Оленинське Охтирського району Сумської області

притягнутий за ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 03 червня 2018 року о 21 год. 20 хв. в с. Оленинське Охтирського району Сумської області по вул. Прогонній, керував автомобілем ВАЗ2107, д.н.з. 51245ХК з ознаками алкогольного спяніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, відповідно до встановленого порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді районного суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на її апеляційне оскарження, скасувати вказане судове рішення, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови, апелянт зазначає, що в судовому засіданні 17 серпня 2018 року, в якому було постановлено оскаржуване рішення, він присутнім не був, копію постанови отримав 25 серпня 2018 року і протягом 10 днів з дня отримання вказаної копії подав апеляційну скаргу.

Щодо незгоди з постановою судді міськрайонного суду, то апелянт посилається на те, що вказаним судовим рішенням він не визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт вказує на те, що 03 червня 2018 року, тобто в день складання відносно нього протоколу мала місце побутова сварка, яка виникла між ним, його матірю та цивільною дружиною, які, будучи обуреними його поведінкою, викликали поліцію. Коли приїхали за викликом працівники поліції, він перебував поруч свого автомобіля, але ним в стані алкогольного спяніння не керував ні до часу приїзду поліцейських, ні після того, як вони уїхали.

При цьому, апелянт посилається на те, що свідки, зазначені в протоколі, а саме, ОСОБА_4 це його мати, яка підписуючи вказаний протокол могла його і не прочитати, в силу свого віку, а також могла його підписати і через те, що була під впливом емоцій від сварки з ним, а ОСОБА_5 не спостерігав факту його керування автомобілем у стані алкогольного спяніння, при цьому ОСОБА_6, його цивільна дружина, яка була очевидцем усіх подів, працівниками поліції допитана не була.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що це він пропонував працівникам поліції проїхати до медичного закладу щоб пройти огляд на стан спяніння, але ж вони йому відмовили в цьому, а на місці такий огляд не провели, оскільки для цього у них при собі не було відповідного приладу.

Також апелянт посилається на порушення вимог чинного законодавства з боку працівників поліції при складанні протоколу, оскільки його копія йому вручена не була.

При цьому, апелянт вказує на те, що суддею міськрайонного суду було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за його відсутності, тобто, без заслуховування його пояснень та без виклику та допиту свідків.

Крім того, вказуючи на недотримання з боку судді при розгляді справи вимог ст.ст. 9,245,251,252,256,280 КУпАП, та посилаючись ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, вважає, що винуватість ОСОБА_7 (таке прізвище зазначено в апеляційній скарзі) у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення належним чином не підтверджена, а тому, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 який підтримав подану апеляційну скаргу, і просив поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення та задовольнити вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З врахуванням вищезазначених вимог закону, строк на апеляційне оскарження постанови районного суду від 17 серпня 2018 року закінчувався 27 серпня 2018 року, проте, апеляційна скарга ОСОБА_3 датована та надійшла до районного суду 03 вересня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.п.21-25).

В той же час, судове засідання в якому було прийнято рішення за результатами розгляду вказаної адміністративної справи, відбулося за відсутності ОСОБА_3 і з наявної в матеріалах справи роздруківки «Укрпошти» вбачається, що копію судового рішення останній отримав 03 серпня 2018 року.

Враховуючи вищевказані обставини, а також, що апеляційна скарга з часу отримання копії постанови була подана ОСОБА_3 протягом 10-деного строку, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення останньому строку на апеляційне оскарження постанови від 17 серпня 2018 року, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині незгоди з прийнятим судовим рішенням, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону суддею суду першої інстанції були виконані.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам, які містяться в матеріалах справи і які були повно та всебічно дослідженні в суді першої інстанції, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 387251 від 03 червня 2018 року (а.с.1), зі змісту якого вбачається, що 03 червня 2018 року, о 21 год. 20 хв. в с. Оленинське Охтирського району Сумської області по вул. Прогонній, ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ2107, д.н.з. 51245ХК з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах з порожнини рота). Від продуву на місці газоаналізатора алкотестер Драгер 6810 або проходження медичного огляду в лікарні на стан алкогольного спяніння ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що вони були присутні при тому, як ОСОБА_3 категорично відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан спяніння як на місці, так і в медичному закладі.

Крім того, як вбачається зі змісту вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно вказав: «сьогодні випив бутилку пива, після чого керував авто їхати в лікарню на медогляд або продувати алкотестер на місці немає потреби».

При цьому будь-яких порушень вимог ст. 256 КУпАП при складанні працівниками поліції вказаного протоколу апеляційним судом не встановлено, а щодо його змісту, чи щодо неотримання його копії, на що посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, останній своїх заперечень не склав.

Що стосується тверджень апелянта про те, що свідки, які зазначені у протоколу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписали його не читаючи, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вказані свідки були опитані і з їх слів працівники поліції склали письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи. При цьому, як вбачається з вказаних пояснень, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5, окрім того, що ОСОБА_3 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан спяніння в установленому порядку, також вказували, що останній в нетверезому стані керував автомобілем, а коли приїхав до свого домоволодіння, за ним одразу приїхали і працівники поліції, що в свою чергу спростовує доводи апелянта про те, що коли приїхали за викликом працівники поліції, він перебував поруч свого автомобіля, але ним в стані алкогольного спяніння не керував.

Поряд з вказаними свідками, працівниками поліції було опитано та відібрано пояснення у ОСОБА_8, яка, як і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, також вказувала на те, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння і від проходження від огляду на стан спяніння в установленому законом порядку ухилився шляхом відмови.

Ті обставини, на які посилається апелянт, а саме, що суддя не допитав в якості свідка його цивільну дружину, яка була очевидцем усіх подій, на думку апеляційного суду жодним чином не впливають на правильність висновків судді щодо доведеності вини останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, при наявності всіх зібраних у справі доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, доводи апелянта про те, що вказаним судовим рішенням він не визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу при наявності того, що ОСОБА_3 був підданий адміністративному стягненню, яке, відповідно до вимог чинного законодавства, без встановлення вини накласти неможливо.

Посилання апелянта на те, що він пропонував працівникам поліції проїхати до медичного закладу щоб пройти огляд на стан спяніння, але ж вони йому відмовили в цьому, а на місці такий огляд не провели, оскільки для цього у них при собі не було відповідного приладу, спростовуються поясненнями самого ОСОБА_3, які він надав при підписанні протоколу про адміністративне правопорушення, що вірно було враховано суддею міськрайонного суду та знайшло своє відображення в оскаржуваній постанові.

Що стосується доводів апелянта про те, що суддею міськрайонного суду було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки за наявності в матеріалах справи доказів про належне повідомлення ОСОБА_3 про призначення розгляду справи на 17 серпня 2018 року та за відсутності від останнього заяв про його відкладення, у суду перепон для розгляду справи у відсутність останнього не було.

Крім того, вказуючи на недотримання з боку судді при розгляді справи вимог ст.ст. 9,245,251,252,256,280 КУпАП, та посилаючись ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, апелянт вказує на те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення належним чином не підтверджена, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки в апеляційному порядку переглядається рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 і за результатом такого розгляду підстав для закриття провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останнього апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, доводи апелянта про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та про незаконність прийнятого суддею рішення є безпідставними, необґрунтованими і сприймаються, як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати причетність ОСОБА_3 до вказаного правопорушення, матеріали справи не містять і апеляційному суду надано не було.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що суддею районного суду прийнято законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, як на тому наполягає апелянт, не вбачається, у звязку з чим у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.