Справа № 495/5731/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м. Білгород- Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі судді Заверюха В.О.,

при секретарі - Скотикайло Т.А.,

за участю:

прокурора -Гурова Я.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

захистника - ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності, за за ч.2 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшли матеріали про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2018 року адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 передані на розгляд судді Савицького С.І..

Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2018 року суддя Савицький С.І. заявив собі самовідвід як головуючий у розгляді справи №495/5731/18 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2018 року та розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №551 від 26.06.2018 року, адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 передані на розгляд судді Прийомовій О.Ю..

Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2018 року суддя Прийомова О.Ю. заявила собі самовідвід як головуюча у розгляді справи №495/5731/18 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2018 року та розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №561 від 04.07.2018 року, адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 передані на розгляд судді Шевчук Ю.В..

Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2018 року суддя Шевчук Ю.В. заявила собі самовідвід як головуюча у розгляді справи №495/5731/18 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2018 року та розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №587 від 13.07.2018 року, адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 передані на розгляд судді Заверюха В.О..

В судовому засіданні прокурор Гуров Я.В. погодився з думкою захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо протокол №449 про притягнення до адміністративною відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 складений неповноваженою особою - Департаментом захисту економіки Національної поліції України, крім того на данний час строки притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 сплинули.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_2 пояснили, що заходи досудової перевірки здійснені неповноважним органом - Департаментом захисту економіки Національної поліції України, а фактичні обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, крім того строки притягнення до адміністративної відповідальності сплинули.

Представник Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України у судове засідання не зявився, був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази, суд встановив.

21.06.2018 року оперуповноважений Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Мандажи І.П., керуючись ст.ст.1,3 Закону України «Про запобігання корупції» з додержанням ст.ст.254-256 КУпАП України склав протокол №449 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією стосовно ОСОБА_1, за яке передбачена відповідальність згідно ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасно повідомила Національге агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про запобігання корупції» функції з контролю та перевірки декларацій: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічного та арифметичного контролю належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

За таких обставин факт наявності правопорушення повинно встановити саме НАЗК. Недотримання вказаних вимог при притягненні до адміністративної відповідальності є виходом за межі власних повноважень.

Вказана позиція Верховного суду України викладена у постанові 11 квітня 2018 року у справі № 814/886/17 (скасовано наказ Генерального прокурора України в частині притягнення прокурорського працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог фінансового контролю).

З матеріалів справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Згідно п. 4 розділу 1 «Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України», затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 81 покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 року № 56, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.п.2 - 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Вказана позиція викладена у постанові Апеляційного суду Одеської області від 15.08.2017 року по справі № 522/9502/17.

В протоколі визначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги фінансового контролю, а саме несвоєчасно подано повідомлення про суттєві зміни у майновому стані від придбання 16.09.2017 року транспортного засобу "Nissan Note" державний номер "НОМЕР_1" оціночною вартістю 98500 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Проте, вказаний висновок не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає фактичним обставинам.

Так, в діянні ОСОБА_1 відсутня суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.176-2 КУпАП.

Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вказана позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, особа, що склала протокол мала отримати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

В той же час, в поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що не знала про передбачену законом необхідність повідомляти про суттєві зміни в майновому стані (а.с. 30-32).

Більш того, матеріали справи містять «Попередження про спеціальні обмеження, встановлені законами України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та "Про засади запобігання і протидії корупції", пов'язані з прийняття на службу в органи місцевого самоврядування та її проходження» (а.с. 29). Вказаним документом у листопаді 2015 року під підпис ОСОБА_1 попереджено про обмеження встановлені ст.ст. 6, 7, 8, 9, 12, 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Обов'язок щодо своєчасної подачі повідомлення про суттєві зміни у майновому стані від придбання товарів в даному документі відсутній.

Викладені обставини свідчать про відсутність в ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в її діянні складу адміністративного правопорушення, що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Слід зазначити, що майновий стан позивача не змінювався, а відтак він не був зобов'язаний інформувати про це НАЗК.

Так, об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що:

1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми. Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено. Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11).

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Поняття «суттєві зміни у майновому стані» та строки повідомлення про такі зміни розкрито в ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до положень якої, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в Законі з кількісним показником майнового стану, оскільки Законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення. Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити наступне.

Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності. Проте, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, або купівля майна за грошові кошти, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного, - але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

За таких обставин, придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності у застосуванні відповідальності за порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Поряд з цим, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до пункту 12 поданої ОСОБА_1 декларації за 2016 рік у власності її чоловіка ОСОБА_5 наявні готівкові кошти у сумі 300 тис. гривень.

Враховуючи, що вказані кошти отримані ним внаслідок здійснення підприємницької діяльності, вони у відповідності до положень частини 2 статті 61 Сімейного кодексу України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя..

Відповідно до пункту 12 поданої ОСОБА_1 декларації за 2017 рік розмір готівкових коштів ОСОБА_5 зменшився на 100 тис. гривень и складає 200 тис. гривень.

Частина вказаних коштів (98500 гривень) у 2017 році витрачена саме на купівлю транспортного засобу "Nissan Note" державний номер "НОМЕР_1".

При цьому слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи, що й було виконано позивачем під час подання декларації за 2017 рік.

Зокрема, відповідно до пункту 6 поданої ОСОБА_1 декларації за 2017 рік вона значиться власником транспортного засобу "Nissan Note" державний номер "НОМЕР_1".

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості є обов'язковим для будь-яких суб'єктів владних повноважень (справа «Аллене де Рібемон проти Франції»).

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в її діянні складу адміністративного правопорушення, що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Частиною 3 ст. 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У чинному КУпАП відсутнє законодавче визначення дати виявлення правопорушення.

В рапорті оперуповноваженого УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України, затвердженого начальником УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП 29.05.2018 року (а.с.13) визначені всі без виключення оперативні та інші заходи здійснені перед складання протоколу № 449 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією. Після вказаної дати будь яких процесуальних дій аж до складення протоколу 21.06.2018 року не здійснювалась.

За таких обставин, датою виявлення правопорушення є 29.05.2018 року, позаяк після вказаної дати матеріали перевірки не поповнювалися і у відповідної посадової особи до 21.06.2018 року не з'явилось будь-яких нових фактичні даних, на підставі яких вона встановила наявність складу правопорушення у ОСОБА_1

Законодавцем встановлено 24 годинний термін складання протоколу з моменту виявлення правопорушення.

Так, частиною другою статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Безпідставне порушення вказаного строку є порушення процедури притягнення до відповідальності особи, наслідком якого є перебіг строків притягнення її до відповідальності.

У протоколі № 449 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією від 21 червня 2018 року безпідставно визначена дата виявлення правопорушення 18.06.2018 року із посиланням на рапорт № 632кор від 18.06.2018 року.

Поряд з цим, за вказаним номером в матеріалах міститься рапорт за № 632кор без дати затверджений начальником УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП 17.05.2018 року (а.с.12).

Враховуючи викладене, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплинув 29.08.2018 року.

Таким чином, на час розгляду справи сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, у звязку із чим справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.38, 247 КУпАП україни,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №495/5731/18 про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 закрити, за закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя В.О.Заверюха