Справа№718/1980/18
Провадження№3/718/845/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла з Управління Держпраці у Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фізичної особи-підприємця, місце проживання зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 41 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.41 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення №ЧВ-439/18/320/АВ/П/ПТ від 25.07.2018 року вбачається, що в ході інспекційного відвідування 24-25 липня 2018 року було виявлено, що фізична особа- підприємець ОСОБА_1 своїми діями, бездіяльністю не забезпечила дотримання чинного законодавства про працю, а саме встановлено, що підприємець у своїй господарській діяльності використовувала працю неоформленої особи ОСОБА_2, тобто фактично допустила до виконання роботи неоформлену особу без належно укладеного трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу і з нею укладений цивільно-правовий договір, а не трудовий договір, тим самим ФОП ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.6 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що 24.01.2018 року нею було укладено цивільно-правовий договір, згідно якої ОСОБА_2 повинна була надавати певні послуги на умовах цивільно-правового договору, а саме облік товарно-матеріальних цінностей, термін дії договору з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року. За виконану роботу нею сплачено виконавцеві разову винагороду в розмірі 800 грн., після чого сплачено всі податки. Факт надання послуг підтверджується актом приймання-передачі виконаної роботи від 31.01.2018 року. Таким чином, вважає, що органи Держпраці не взяли до уваги суть правовідносин між нею та ОСОБА_2, з невідомих підстав встановили наявність саме трудових, а не цивільно-правових відносин. Просила закрити провадження по справі.

Пояснення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності співпадають із поясненнями ОСОБА_2, наданими в судовому засіданні 16.10.2018 року під час допиту в якості свідка.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч.3 КпАП України, а тому справу щодо ОСОБА_1 необхідно закрити за відсутністю в її діях події та складу адмінправопорушення, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 41 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Так, відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу правопорушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно частини 3статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ст.3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до вимог ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Враховуючи положення вказаних норм КЗпП України та ЦК України основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Згідно роз`яснення, викладеного у листі Міністерства соціальної політики від 23.04.2010 року №115/13/133-10 за цивільно-правовим договором, зокрема за трудовою угодою/договором підряду, яким фактично є трудова угода, оплачується не процес праці, а її результати. Він визначається, як правило, після закінчення роботи та оформляється актами приймання-здавання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата та інше. Порядок укладення цивільно-правових договорів регулюється нормами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору від 24.01.2018 року замовник приватний підприємець ОСОБА_1 доручила ОСОБА_2 виконати індивідуально визначену роботу: облік товарно-матеріальних цінностей. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього розпорядку, не має права допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 800 грн. Термін дії договору з 24.01.2018 року по 31.01.2018 року.

У відповідності до представленого Акту виконаних робіт від 31.01.2018 року, сторони цивільно-правового договору від 24.01.2018 року підтверджують, що послуги були надані в повному обсязі, претензії відсутні. Винагорода в сумі 800 грн. ОСОБА_2 отримана.

Цивільно - правовий договір та Акт виконаних робіт скріплений підписами сторін.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать по відсутність трудових взаємовідносин між сторонами даного договору, а відповідно і відсутність обов'язку ФОП ОСОБА_1 на укладення трудового договору із ОСОБА_2

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, враховуючи, що взаємовідносини поміж ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали цивільно-правовий характер, договором встановлений визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат, а відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема, на підставі цивільно-правового договору, суд вважає, що в діях ФОП ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а тому справу необхідно закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,221,247,251,283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.41 ч.3 КпАП України у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернівецької області, через Кіцманський районний суд Чернівецької області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.І.Мінів