Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2596/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2018 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Надопта А.А. розглянувши адміністративні матеріали щодо громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк.АДРЕСА_1 за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області 23.08.2018 направлено на адресу суду протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно протоколу II N 0005402, ОСОБА_1, в м. Виноградів о 10 год. 00 хв. на транспортному засобі Ме6рседес д.н.з. НОМЕР_1, надав послугу з перевезення пасажирів в кількості 15 чоловік, Хмельницьк -Хуст, без державної ліцензії, чим порушив ч. 1 ст. 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив,що відвозив друзів , та вину не визнає.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 запропонував відвезти її та друзів.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд встановив.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом вимог здійснення діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об'єктивною стороною правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ГК України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п. 14.1.36 Податкового Кодексу України, ст. 14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 6 ч. 12 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України "Про автомобільний транспорт", встановлені зобов'язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов'язковою умовою належного перевезення вантажу транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення вантажу та товарно-транспортна накладна та державна реєстрація відповідно до вимог діючого законодавства.

Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимокам ст. 283 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення II N 0005402 від 01.08.2018 року (а. с. 1), направлення на перевірку №000205(а.с.2).

Також вину у вчиненому правопорушенні підтверджують фото документи(копії), при огляді яких вбачається , що водій ОСОБА_1 надає послугу з перевезення пасажирів (а. с. 3-4).

Пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 не спростовують обставини скоєння даного правопорушення та вину порушника.

Інспектором управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області протокол про адміністративне правопорушення II N 0005402 від 01.08.2018 року відносно ОСОБА_1 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділу II "Інструкції оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті".

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не являючись суб'єктом господарювання відповідної категорії, не маючи відповідних дозвільних документів на здійснення пасажирських перевезень на транспорті 01.08.2018 року, здійснив діяльність, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, за відсутності відповідних ліцензійних документів, будь-яких договорів про надання послуг.

Враховуючи наведене, вбачається, що ОСОБА_1не надавши ліцензійного документу на право пасажирського перевезення порушив ч. 1 ст. 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", за що встановлена відповідальність передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, призначивши йому покарання у виді штрафу 17000 гривень, без кофіскації грошей одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 (триста двадцять) грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня винесення постанови, через даний місцевий суд.

СуддяА. А. Надопта