АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/349/18 Номер провадження 33/786/1089/18Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
Категорія: ч.1 ст.172-6 КпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Костенко В.Г.,

з участю:

прокурора Колоса В.О.,

захисника Бульбах Н.М.,

громадянина ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Кошманівка Машівського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер (звільнений з посади начальника відділу агропромислового розвитку Машівської РДА Полтавської області)

звільнений від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, на підставі ст.22 цього Кодексу за малозначністю вчиненого правопорушення з оголошенням усного зауваження, а провадження відносно нього закрито.

Як зазначив в постанові суддя, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді начальника відділу агропромислового розвитку Машівської районної державної адміністрації, будучи суб'єктом, на якого відповідно до підпункту «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється його дія, всупереч вимогам ч.2 ст.45 цього Закону, після припинення такої діяльності 12 квітня 2018 року, несвоєчасно, без поважних причин, лише 16 квітня 2018 року подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України.

При цьому зазначає про відсутність законодавчо визначеного строку подання декларації у разі звільнення в зв'язку з досягненням 65-річного віку з посади державного службовця та вважає, що мав подавати декларацію упродовж 20 днів з дня звільнення.

Крім того, стверджує про відсутність умислу на вчинення правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наведені вимоги закону суддею не дотримані, а висновки постанови не ґрунтуються на доказах.

Диспозицією ч.1 ст.172-6 КпАП України передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно, для кваліфікації діяння за цією частиною статті Кодексу, необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, а саме подання поза строком, визначеним законом.

Приписами ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Тобто, в разі припинення здійснення діяльності термін, коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, законом не визначено взагалі.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року, декларація суб'єкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб'єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Як вбачається з матеріалів справи та ніким не оспорюється та обставина, що ОСОБА_3 відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 27 березня 2018 року №18-к з 12 квітня 2018 року звільнений з посади начальника відділу райдержадміністрації, оскільки досягнув 65-річного віку, згідно з п.7 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу».

В зв'язку з припиненням 12 квітня 2018 року діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави, ОСОБА_3 16 квітня 2018 року подав відповідну декларацію на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції.

Розділ IX Закону України «Про державну службу» визначає підстави для припинення держаної служби.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.83 цього Закону України, державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Відповідно до цієї норми закону звільнення ОСОБА_4 не вважається таким, що відбулося за ініціативою держслужбовця чи за ініціативою суб'єкта призначення.

У цьому аспекті слід зауважити, що приписами п.51, п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що ОСОБА_4 не пізніше двадцяти робочих днів з дня звільнення подав відповідну декларацію, висновки судді про його винуватість у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, є помилковими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Приписами ст.283 КпАП України встановлено, що постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, вона не відповідає цим вимогам закону та не містить опису обставин, установлених суддею під час розгляду справи.

Натомість, суддя місцевого суду лише процитував зміст протоколу про адміністративне правопорушення, складеного поліцейським.

Відсутність в мотивувальній частині постанови судді опису обставин, установлених під час розгляду справи та відповідних мотивів є істотним порушенням вимог закону, оскільки перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Отже, оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України, а апеляційна скарга, - задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області В.Г.Костенко