КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/540/2018 Суддя 1 інстанції - Домарєв О.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 03.06.2018 року року приблизно о 23 год. 48 хв. на Харківській площі в Дарницькому районі м. Києва ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп'яніння ОСОБА_2 в порушення п. 2.5 ПДР України відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2018 р. по справі № 753/12610/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, суд не повно з'ясував усі обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення справи та порушив право ОСОБА_2 на захист.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ним у якості доказу надано суду 1-ї інстанції для приєднання до матеріалів справи оригінал примірника протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 307045 від 03.06.2018 р., який був отриманий ним від працівника поліції під розписку безпосередньо після оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що він складений працівником поліції з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме: в протоколі не була зазначена частина статті 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за скоєне адміністративне правопорушення та не зазначені адреси свідків. Проте з іншого примірника протоколу, який був переданий працівником поліції до суду вбачається, що цей примірник протоколу відрізняється за змістом від примірника того самого протоколу, врученого ОСОБА_2 під розписку після оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_2 вказує на те, що в порушення вимог пункту 7 розділу II Інструкції № 1376, яким забороняється унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, працівником поліції до свого екземпляру протоколу після його підписання ним (ОСОБА_2.) були внесені додаткові записи щодо зазначення частини статті 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення та щодо адреси свідків.

Апелянт стверджує, що матеріали справи містять два різні за змістом примірники протоколу БД № 307045 від 03.06.2018 p., які маютьабсолютно однакову юридичну силу доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, що не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

На думку апелянта, порушення вимог п. 7 розділу п. 8 розділу II Інструкції № 1376, ст. 19 Конституції України, а саме - внесення додаткових записів до Протоколу після того, як протокол був підписаний Апелянтом, лише збільшує кількість допущених працівником поліції порушень, не усуває допущених порушень ст. 256 КУпАП та не може мати інших наслідків ніж визнання екземпляру протоколу, поданого працівником поліції до суду недопустимим доказом.

ОСОБА_2 зазначає, що ним було заявлено письмове клопотання про повернення обох примірників Протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 307045 від 03.06.2018 р. до Управління патрульної поліції у м. Києві для належного оформлення, проте суд відмовив у задоволенні клопотання, обґрунтувавши це тим, що «суд не цікавить «копія» протоколу, яку він надав. Суд отримав протокол від працівника поліції, який складено належним чином. І взагалі суд не впевнений у тому, що органи поліції мають якісь регламенти щодо порядку виправлення таких недоліків»

Апелянт стверджує, що постанова суду 1-ї інстанції взагалі не містить посилань на доводи та висновки суду щодо порушень ст. 256 КУпАП, допущених працівником поліції під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення, щодо порушення вимог п. 7 розділу II, п. 8 розділу II Інструкції № 1376, ст. 19 Конституції України (внесення додаткових записів до Протоколу після того, як протокол був ним підписаний), щодо наявності у матеріалах справи двох різних за змістом примірників Протоколу, які мають однакову юридичну силу в розумінні ст. 251 КУпАП, та щодо відмови суду у задоволенні клопотання про повернення обох екземплярів протоколу для належного оформлення.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що постанова суду 1 -ї інстанції взагалі не містить змісту тих показань, які були надані свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпосередньо під час їх допиту у судовому засіданні.

Апелянт зазначає, що при допиті у судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які працівником поліції зазначені у протоколі БД № 307045 від 03.06.2018 р. у якості свідків скоєного правопорушення, надали зовсім інші показання про те, що вони не чули від працівника поліції вимоги до нього пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння та не чули щоб він відмовлявся виконувати вимоги працівника поліції. Зазначені показання не знайшли свого відображення у постанові суду, а знайшли лише письмові пояснення зазначених осіб, подані працівником поліції до суду разом із протоколом.

ОСОБА_2 стверджує, що письмові пояснення вищезазначених свідків, подані працівником поліції до суду, є абсолютно тотожними, не містять жодних відмінностей, написані під диктовку працівника поліції та не містять об'єктивних відомостей про факти, свідками яких були ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім цього апелянт вказує на те, що свідок ОСОБА_5 надав суду показання, що він разом із ОСОБА_2 провів весь день 03.06.2018 р. до того часу як ОСОБА_2 зупинився біля працівників поліції, та що ОСОБА_2 не вживав того дня спиртних напоїв та був абсолютно тверезим, проте зазначені показання свідка ОСОБА_5 взагалі не знайшли свого відображення у постанові суду.

Також ОСОБА_2 зазначає, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили в судовому засіданні, що він перебував в тверезому стані, а працівники поліції не висловлювали водію вимогу пройти огляд на стан сп'яніння.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ним заявлялося клопотання про виклик у судове засідання свідка - ОСОБА_8, інспектора 3 батальйону 2 полку УПП в м. Києві ДПП ОПБ рядового поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 307045 від 03.06.2018 р., вищезазначене клопотання було задоволено проте не було вчинено жодних фактичних дій, спрямованих на виклик зазначеного свідка в судове засідання - матеріали справи не містять доказів направлення судом поштою повісток про виклик до суду свідка ОСОБА_8. В судовому засіданні, 31.08.2018 р., суд навіть не встановлював, чи з'явився свідок ОСОБА_8, на допиті якого наполягав апелянт.

ОСОБА_2 вказує на те, що в судовому засіданні, 31.08.2018 р., із майже півторагодинного відеозапису, зробленого нагрудними камерами поліцейських (камери 00766, 00995), що міститься в матеріалах справи, суд відтворив фрагмент тривалістю 2 хвилини, з якого не було чутно ні слів працівника поліції, ні його відповідей, та одразу ухвалив рішення, яким визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт стверджує, що відеозапис, зроблений нагрудними камерами поліцейських (камери 00766, 00995) не містить ні вимоги поліцейського до нього пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп'яніння, ні його відмови від виконання вимоги поліцейського.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_9, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4 та інспектора патрульної поліції ОСОБА_8, дослідивши наявні у справі відеофайли, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 307045 від 03 червня 2017 року, згідно з яким 03.06.2018 року року приблизно о 23 год. 48 хв. на Харківській площі в Дарницькому районі м. Києва ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп'яніння ОСОБА_2 в порушення п. 2.5 ПДР України відмовився в присутності двох свідків(а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 03 червня 2018 року на Харківській площі в Дарницькому районі м. Києва від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в протоколі не вказали (а.с. 2, 3);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 03 червня 2018 року щодо ОСОБА_2

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці виявлені працівниками поліції 03.06.2018 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 5 розділу 2 вищезазначеної інструкції, перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 03 березня 2018 року за участю ОСОБА_2 вбачається, що працівники поліції, виявивши у водія ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп'яніння неодноразово в присутності свідків пропонували пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки або у лікаря-нарколога, але водій відмовився від проходження огляду, при цьому виражався нецензурною лайкою на адресу працівників патрульної поліції, ображав їх гідність та висловлював погрози. Після цього працівники поліції роз'яснили ОСОБА_2 його права та повідомили, що на нього буде складений протокол за ознаками порушення п. 2.5 ПДР України та буде вилучено водійське посвідчення. І лише після цього на ОСОБА_2 був складений протокол за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведеними відеозаписами спростовуються доводи апелянта щодо недотримання поліцейськими роз'яснення процедури проведення відповідного огляду на стан сп'яніння, а також доводи про недотримання вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, зокрема і щодо не роз'яснення ОСОБА_2 його процесуальних прав та обов'язків, передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім цього, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було допитано інспектора патрульної поліції ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що в серпні 2018 року, точну дату не пам'ятає, був зупинений працівниками патрульної поліції для засвідчення факту відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння. В його присутності працівниками поліції ОСОБА_2 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, проте він ігнорував дану пропозицію, при цьому нецензурно висловлювався в бік поліцейських, погрожував їм. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення, він підписав протокол, при цьому все, що було зазначено в протоколі, відповідало дійсності.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що на Харківській площі в м. Києві був зупинений працівниками поліції, та запрошений бути свідком під час пропонування працівниками поліції водію, яким, як пізніше з'ясувалося був ОСОБА_2, проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Свідок вказав, що навіть візуально було видно, що ОСОБА_2 був з явними ознаками алкогольного сп'яніння, поводив себе неадекватно, висловлював різного роду погрози в бік працівників поліції, та частково в бік свідків. Свідок зазначив, що в його присутності та присутності ще одного свідка водію ОСОБА_2 працівниками поліції було неодноразово запропоновано пройти тест для визначення стану алкогольного сп'яніння як на місці, а також було запропоновано пройти такий огляд в медзакладі, але водій відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп'яніння.

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_8 пояснив, що під час патрулювання в Дарницькому районі м. Києва, до нього з напарником підійшов ОСОБА_2 та попросив його відвести до м. Березань, або ж супроводити його. Вони пояснили, що згідно Закону вони не можуть цього зробити, і ОСОБА_2 пішов. Через деякий час вони помітили ОСОБА_2 вже за кермом мотоцикла при русі в лівій смузі руху на Харківській площі, та зупинили його. Підійшовши поближче до водія ОСОБА_2, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідала обстановці. В зв'язку з цим було зупинено два сторонні водії, які були запрошені як свідки. В присутності свідків ОСОБА_2 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння як на місці зупинки за допомогою технічного засобу, так і у лікаря нарколога. Водій в категоричній формі відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп'яніння, при цьому вів себе неадекватно, компроментуюче та нецензурно висловлювався як в бік патрульних, так і частково в бік свідків та погрожував. Після відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення. Водія було відсторонено від керування, шляхом передачі транспортного засобу ОСОБА_6, який власноруч написав розписку та зобов'язався доставити мотоцикл за адресою: м. Київ. вул. Богомольця, 10. При цьому на запитання суду та адвоката, працівник поліції ОСОБА_8 пояснив, що дійсно в оригіналі протоколу, який направляється для розгляду по суті до суду він вказав місце проживання свідків, а в другому екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення, який вручений ОСОБА_2 він не зазначав місце їх проживання з метою захисту безпеки свідків, яким на місці погрожував ОСОБА_2 Щодо зазначення в оригіналі та другому екземплярі протоколу частини статті 130 КУпАП, ОСОБА_8 пояснити нічого не зміг в зв'язку зі значним проміжком часу, який пройшов з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказані пояснення працівника поліції та свідків повністю підтверджуються відеозаписом нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських та спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення інспекторами патрульної поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення працівниками патрульної поліції вимог п. 7розділу п. 8 розділу II Інструкції № 1376, ст. 19 Конституції України, а саме - внесення додаткових записів до Протоколу після того, як протокол був підписаний Апелянтом, то вони не знайшли свого підтвердження, оскільки з показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4 та працівника поліції ОСОБА_8 вбачається, що протокол підписувався учасниками після його повного заповнення. При цьому, підпис ОСОБА_2 на протоколі про адміністративне правопорушення здійснено як через ввесь текст протоколу, так поставлено його і в кінці протоколу. І відмітки чи зауважень ОСОБА_2 з приводу того, що оригінал протоколу не містить місця проживання свідків чи частини статті, порушення якої інкримінують ОСОБА_2 останнім не зроблено. А тому, доказів того, що в цій частині здійснювались працівниками поліції додаткові записи в протокол, апелянтом не надано.

При цьому слід погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в другому екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено частину статті 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення та дані про місце проживання свідків, разом з тим, зміст протоколу, а саме, суть правопорушення в обох примірниках протоколів є ідентичною, чітко відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи те, що протокол є лише одним з доказів, така невідповідність другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення першому примірнику не була підставою для повернення справи на доопрацювання до управління патрульної поліції та не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена «поза розумним сумнівом».

При цьому судом першої інстанції, обґрунтовано не взято до уваги показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_2 03.06.2018 року не вживав алкогольні напої та не мав ознак алкогольного сп'яніння, оскільки такі показання спростовуються сукупністю інших доказів у справі, а саме, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, показаннями поліцейського ОСОБА_8 та даними відеозапису, з якого вбачається, що поведінка ОСОБА_2 явно не відповідала обстановці.

Будь - яких даних про те, що свідок ОСОБА_10 надавав суду першої інстанції будь - які інші показання, ніж ті, що записані в постанові суду, та які фактично є аналогічними з показаннями цього свідка в суді апеляційної інстанції, як на те вказує апелянт в апеляційній скарзі, не має.

А свідок ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції повідомив, що він дійсно з'являвся до суду першої інстанції, однак, допитаний не був в зв'язку з відкладенням розгляду справи, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний свідок в суді першої інстанції давав не ті показання, які записані у постанові є безпідставними, більш того, і зі змісту постанови не вбачається, що даний свідок допитувався в суді першої інстанції.

А посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова суду 1 -ї інстанції взагалі не містить змісту тих показань, які були надані свідком ОСОБА_3 безпосередньо під час їх допиту у судовому засіданні спростовується змістом самої постанови.

Враховуючи вищенаведене, доходжу висновку, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2018 р. в частині визнання винуватим ОСОБА_2у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення не вбачаю.

Обраний суддею Каплунову Д.В. вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал