Справа № 206/5784/18
Провадження № 3/206/1961/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

29.12.2018року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колтакової М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працюючого, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2018 року о 15 годині 58 хвилин в м.Дніпро, вул.Каширська, 10А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SCANIA 124 номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з'явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначене на 31 жовтня 2018 року, для ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Клопотання ОСОБА_1 було судом задоволено та відкладено розгляд справи на 03 грудня 2018 року.

03 грудня 2018 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про те, що його відмова від проходження медичного огляду була вимушеною та пов'язана з необхідністю збереження життя його батька, оскільки він хворіє на гіпертонічну хворобу 3-го ступеня та інфаркт лівої лобової частики. Саме в той день в нього був криз, та окрім нього ніхто йому допомогти не міг, та для того щоб до нього доїхати йому необхідно не менше двох годин часу, тому він відмовився від запропонованого працівниками поліції медосвідчення. На підвердження чого долучив до свого клопотання копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 та копії томограми від 22.08.2018 року. Крім того, у своєму клопотанні зазначив, що недозволених водіям препаратів він не вживав. Просив звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Окрім того, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з знаходження його захисника в іншому місті. Вказане клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи на 17 грудня 2018 року.

13 грудня 2018 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення його від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі вимушеного його вчинення під впливом тяжких сімейних обставин.

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи було відкладено на 29 грудня 2018 року.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. На підставі чого, суд вважає, що згідно положень ст. ст.268,277-2 КУпАП, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з правлюдини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов'язковою.

Також, суд розцінює поведінку ОСОБА_1 під час судового розгляду, його численні неявки у судове засіданні та клопотання про відкладення розгляду справи, як захисно-установчу в суб'єктивно складній, несприятливій для нього судовій ситуації.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне провести розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки суд розцінює поведінку ОСОБА_1, як намір умисного затягування розгляду справи та явне зловживання наданими їм процесуальними правами, що стало причиною неоднарозових відкладень розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цих вимог, та керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, …. а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Відповідно до вимог ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.256 Кодексу Українипро адміністративніправопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення, серії БД № 212066 від 04 жовтня 2018 року, складено правомочною на те посадовою особою, у відповідності до положень ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить обов'язкові дані, передбачені вказаною статтею та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника.

За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу, а саме: даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, серії БД № 212066 від 04 жовтня 2018 року та відеозаписом долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було роз'яснення його права та необхідність проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Також судом неодноразово приймалися заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в протоколі та окремих поясненнях формально підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Проте, зазначені свідки до суду не з'явились. Ті обставини, що свідки на виклики суду не з'явилися, у жодному разі не позбавляють доказового значення їх письмових показів, які суд оцінює як належні і допустимі докази. Слід зазначити, що спеціальні норми, які застосовуються при оцінці доказів судом у справах про адміністартивні правопорушення ст.251, 252 КУпАП, не містять такого критерію оцінки доказів, як безпосередність, на відміну від інших процесуальних законів.

Крім того, з метою повного та об'єктивного встановлення обставин справи, судом було зроблено запит до Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області про надання відеофіксації правопорушення, яке здійснювалося поліцейським взводу №2 роти № 3 батальйону №1 УПП в Дніпропетровській області капралом поліції ОСОБА_5 на боді камери "ДМ №4432, №4901".

З дослідженого судом відеозаписом події, що мала місце 04.10.2018, що міститься на DVD-диску для лазерних систем зчитування в матеріалах справи, вбачається, що 04.10.2018 працівниками патрульної поліції зупинено транспортний засіб марки SCANIA 124 номерний знак НОМЕР_1, на вимогу поліцейських водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп'яніння в присутності двох свідків.

Суд критично відноситься до наданих пояснень ОСОБА_1, з приводу того, що його відмова від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного спяніння була вимушена, під впливом тяжких сімейних обставин, а саме для збереження життя та здоровя його батька ОСОБА_2 Оскільки, як вбачається з наданих самим ОСОБА_1 до суду виписок із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 останній перебував на лікуванні у період з 10.07.2018 по 16.07.2018, та з 29.10.2018 по 02.11.2018 року. А тому, доводи ОСОБА_1 щодо того, що відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння, була вимушеною, спростовуються вказаними довідками та датою вчинення останнім адміністративного правопорушення, яке мало місце 04 жовтня 2018 року.

Обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України« Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан. Обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1, суд не вбачає.

При призначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, відсутність пом'якшуючих відповідальність обставин та відношення до скоєного, вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на один рік.

В порядку ч. 5 ст.283 КУпАП суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.

Керуючись ст.ст. 33, 130, 251, 252, 283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200,00 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примуового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред'явлення постанови до виконання 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського Апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В.Поштаренко