КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1416/2018
Категорія: ч. 4 ст. 122 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю захисника особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, - адвоката Шимко А.О., іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави 352,40 грн. судового збору.

Як встановлено постановою судді, 31 липня 2018 року приблизно о 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на Столичному шосе в м. Києві, не прийняв крайнє праве положення при повороті праворуч, здійснив різке гальмування в другій смузі для руху, при наявності трьох, чим змусив водіїв - учасників дорожнього руху до екстреного гальмування, чим водій ОСОБА_2 створив аварійну ситуацію та порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2018, скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою справу щодо нього закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ'єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, як зазначає апелянт, він не отримував будь-яких повідомлень чи судових повісток з викликом до Голосіївського районного суду м. Києва, і в свою чергу, як свідчить оскаржувана постанова, яка була оприлюднена 29.10.2018, повний текст якої він не отримав до цього часу, в матеріалах справи також відсутні докази належного повідомлення його про дату та час розгляду справи, таким чином, як вказує апелянт, приймаючи оскаржуване рішення суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. порушив імперативні вимоги ст. 268 КУпАП, розглянув справу за його відсутності, без належного підтвердження вручення йому судової повістки та позбавив його конституційного права на захист.

Звертається увага в апеляційній скарзі ОСОБА_2 і на те, що рішення про його притягнення до адміністративної відповідальності винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, його пояснень при складанні протоколу та пояснень іншого учасника ДТП, однак, як зазначає апелянт, схема ДТП, з якої можливо встановити місцезнаходження транспортних засобів - учасників ДТП, взагалі не складалась.

Також, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено, які саме вимоги та який нормативно-правовий акт ним порушений, відсутні дані свідків чи потерпілих, крім того, протокол має посилання на матеріальні збитки, однак не зазначено їх розмір, та в протоколі відсутній його підпис, який би засвідчив про той факт, що він ознайомлений з положеннями ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Крім того, як вважає апелянт, судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не було належним чином виконано вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу останнього та просив її задовольнити; пояснення іншого учасника ДТП, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 щодо причин пропуску строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що цей строк підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на встановлені та наведені в оскаржуваній постанові обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, а саме про те, що 31 липня 2018 року приблизно о 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на Столичному шосе в м. Києві, не прийняв крайнє праве положення при повороті праворуч, здійснив різке гальмування в другій смузі для руху, при наявності трьох, чим змусив водіїв - учасників дорожнього руху до екстреного гальмування, чим створив аварійну ситуацію та порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції не може визнати оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Так, як прямо зазначається у ч. 4 ст. 122 КУпАП, вказаною нормою встановлена адміністративна відповідальність за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Між тим, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення не тільки не зазначено про те, яке саме порушення з числа тих, відповідальність за які передбачена частинами 1-3 ст. 122 цього Кодексу, що спричинило створення аварійної обстановки допустив ОСОБА_2, а й взагалі не зазначено про те, який саме пункт чи пункти Правил дорожнього руху він при цьому порушив, спричинивши аварійну обстановку.

Різке гальмування автомобіля, яким керував ОСОБА_2, у тому числі при зміні напрямку руху, в даному конкретному випадку, не могло створити небезпеки для руху транспортним засобам, які рухалися позаду нього в одній полосі, оскільки в цьому випадку він (автомобіль під керуванням ОСОБА_2О.) міг бути лише перешкодою для руху, яка змушує водія транспортного засобу, що рухається позаду маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

При цьому, за будь-яких обставин, водій який рухається позаду в одній полосі, повинен слідкувати не лише за дорожньою обстановкою, а й за дотриманням безпечної дистанції, тобто за дотриманням відстані до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Зазначені обставини, а також наявність в матеріалах справи даних про те, що відносно двох із трьох водіїв, транспортні засоби яких зіткнулися в результаті ДТП, були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у зв'язку з порушенням ними п. 2.3 «б» та п. 13.1 ПДР України, який зокрема зобов'язує водія, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, дотримуватися безпечної дистанції, дозволяють зробити висновок про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 липня 2018 року приблизно о 13 год. 00 хв. на Столичному шосе в м. Києві (в районі заїзду на Північний міст), за участю декількох транспортних засобів, стали не порушення ПДР з боку ОСОБА_2, що спричинили створення аварійної обстановки, а порушення цих Правил з боку інших водіїв, які не були уважними, не стежили за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагували на її зміну, дотримуючись безпечної дистанції.

Таким чином, посилання судді в оскаржуваній постанові на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами, а саме даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та іншого учасника (прізвище якого навіть не зазначено, з урахуванням того, що крім ОСОБА_2 письмові пояснення надавали ще три водія - учасники ДТП), не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки оцінка наявних у справі доказів, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Враховуючи ці та інші обставини, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не містять в собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а висновки судді щодо доведеності його вини у вчиненні вказаного правопорушення є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 суддя взагалі не мав права встановлювати наявність в діях останнього порушень будь-яких пунктів ПДР України, які не були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а оскільки в даному конкретному випадку вони взагалі зазначені не були, суддя повинен був повернути відповідні матеріали на доопрацювання або закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст.122 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо нього - закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 рокуу справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Шевченко Т.М.