Провадження №3/428/1825/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Лисенко Л.Ю., прокурора Козлова В.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕН 329962, виданий Сєвєродонецьким MB УМВС України в Луганській області 25.03.2004 року, ІПН, працюючу: начальником відділу внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Луганській області, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 15.08.2018 № 41-03/118/18 слідує, що ОСОБА_1, будучи особою, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», 27.10.2016 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік. На підставі рішення від 24.11.2017 № 1276 "Про проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1, начальником відділу внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України: в Луганській області, на підставі інформації, отриманої від прокуратури Луганської області" Національне агентство провело повну перевірку декларації особа, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (далі - декларація). За результатами проведеної перевірки Національне агентство прийняло рішення від 15.06.2018 № 1209 «Про результати здійснення повної перевірки, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за. 2015 рік, поданої ОСОБА_1, начальником відділу внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області».

За результатами повної перевірки декларації, за 2015 рік встановлено внесення ОСОБА_1 завідомо недостовірних, відомостей на загальну суму 233 444,22 грн., що перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних, осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01.01.2017, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а також у висновку, вважав за необхідне визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією за ч.4 ст. 172-6 КУпАП, та закрити провадження по справі з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст.38 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання, просила закрити провадження по справі з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності з урахуванням узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому Адміністративному суді України.

Всебічно та обєктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Санкцією ч.4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до другого абзацу примітки ст.172-6 КУпАП відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого обєкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З наданих матеріалів вбачається, що відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 07.12.2015 № 206-ОС, ОСОБА_1М, призначено на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Відповідно до примітки статті 50 ЗУ «Про запобігання корупції», посада начальника відділу внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яку займала ОСОБА_1 станом на 31.12,2015, належить до посад державної служби категорії «Б» на які поширюється дія вказаного Закону, а отже вона є особою, яка зобовязана подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій: держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік за формою, що визначається Національним агентством.

З вимогами, встановленими Законом України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 під особистий підпис ознайомлена 19.08.2015, з методичними рекомендаціями щодо заповнення декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, під особистий підпис ознайомлена 22.03.2016.

27.10.2016 ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік. На підставі рішення від 24.11.2017 № 1276 "Про проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1, начальником відділу внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України: в Луганській області, на підставі інформаці отриманої від прокуратури Луганської області.

За результатами повної перевірки декларації, за 2015 рік встановлено внесення ОСОБА_1 завідомо недостовірних, відомостей на загальну суму 233444,22 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1600,00 гривень.

Таким чином внесені завідомо недостовірні, відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 41-03/118/18 відносно ОСОБА_1 був складений 15.08.2018.

Як зазначено в самому протоколі та підтверджується наявними матеріалами датою вчинення правопорушення є 27.10.2016 (дата подання декларації, за 2015 рік), а дата виявлення правопорушення - 15.06.2018 (тобто дата прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, за 2015 рік).

Протокол було направлено до Сєвєродонецького міського суду 17.08.2018, отримано 22.08.2018, та передано судді Олійник В.М., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ 03.09.2018.

Постановою суду від 08.10.2018 зупинявся строк розгляду адміністративної справи про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією за ч.4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 до прийняття рішення по справі № 1240/2026/18.

23.11.2018 Луганським окружним адміністративним судом по справі № 1240/2026/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до НАЗК про визнання протиправним та скасування рішення було відмовлено.

Суд зауважує, що зупинення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення не зупиняє строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст.38 КУпАП.

Слід зазначити, що встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права. У зв'язку з цим тлумачення положень ч.3 ст.38 КУпАП не може носити довільного характеру та розумітися суто формально, зокрема, шляхом ототожнення моменту виявлення правопорушення з моментом складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у справі «Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, рішення від 9 січня 2013 року, заява № 21722/1Є1) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень... Хоча Суд не вважає за належне вказувати на те, наскільки тривалим повинен бути строк давності, він вважає, що такий підхід, коли строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарних справах, які стосуються суддів, є невизначеним, становить серйозну загрозу принципові юридичної визначеності» (§§137, 139).

У справі «ВАТ "Нефтяна компанія Юкос" проти Росії» (ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia, рішення від 20.09.2011 p., заява № 14902/04) ЄСПЛ нагадав «принцип, що міститься, перш за все, у статті 7 Конвенції, але охоплюється також поняттям верховенства права і вимогою законності в статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції тільки закон може визначати злочин і передбачати за нього покарання. У той час як він, зокрема, забороняє поширення існуючих злочинів на дії, які раніше такими не були, він також встановлює принцип, що кримінальний закон не повинен тлумачитися розширено на шкоду обвинуваченому, наприклад, за аналогією. Звідси випливає, що злочини і відповідні покарання повинні бути ясно визначені законом. Дана вимога задовольняється, якщо особа може усвідомлювати за рахунок формулювання норми, при необхідності за допомогою правової консультації, за які дії та бездіяльність він може нести кримінальну відповідальність... Крім того, термін "закон" передбачає якісні вимоги, включаючи доступність і передбачуваність... Суд раніше визначав термін давності як передбачене законом право порушника не бути підданим переслідуванню або притягнутим до суду після закінчення певного строку після вчинення правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, та запобігання обмеженням прав обвинувачених, які можуть бути порушені, якщо суди повинні будуть прийняти рішення на підставі доказів, що можуть стати неповними з плином часу» (§567, 568). Зокрема, в цій справі ЄСПЛ прийшов до висновку, що рішення Конституційного Суду РФ, яке дозволило не застосувати норму закону щодо строку давності в цій справі, становило непередбачуване тлумачення норм закону, що суперечило принципу правової визначеності, а отже становило порушення норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення таке тлумачення має бути виключно послідовним роз'ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним (див.ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia, §571).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень п. 7 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому Адміністративному суді України поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

При цьому суд враховує, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за сплином строків ст. 38 КУпАП є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а метою останньої є доведення вини. Отже, поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Інформаційний лист ВССУ від 30.04.2015 № 9-749/0/4-15 щодо застосування норм КУпАП у справах про адміністративні правопорушення пов'язані з корупцією, з огляду на те, що він не враховує (виданий до) останніх законодавчих змін від 16.03.2017, слід вважати таким, що не може бути використаний правозастосувачем як чинна позиція судової палати у кримінальних справах ВССУ.

З огляду на вищезазначене, суд при прийнятті рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ст.38 КУпАП не встановлює винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172- 6 ч.4 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у зв'язку з тим, що строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 сплинув, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити без встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 38, 40-1, ст. 172-6, ст.ст. 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник