Справа № 409/2020/18
Провадження № 33/810/22/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2018 р. м. Сєвєродонецьк

Суддя Луганського апеляційного суду Белах А.В., за участю секретаря Ворошилової Н.О.,

захисника Солодовнікова О.П. та правопорушника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білокуракінського райсуду Луганської обл. від 21.09.2018 р.,-

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в с. Олексіївка

Білокуракінського р-ну Луганської обл.,

громадянина України, не працює, має на

утриманні неповнолітню дитину, одруже-

ний, проживає АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173 та 185 КУпАП та на нього накладе-но адміністративне стягнення за ст. 173 КУпАП - у виді трьох днів адміністративного арешту; за ст. 185 КУпАП - у виді п'яти днів адміністративного арешту, на підставі ст. 36 КУпАП остаточно визначено ОСОБА_2 стягнення у вигляді п'яти днів адміністративного арешту. Строк стягнення рахувати з моменту затримання, враховано у відбутий строк затримання ОСОБА_2 з 16.09.2018 р. з 22 год. 30 хв. по 16.09.2018 р. до 23 год. 50 хв., встановлено строк пред'явлення постанови до ви-конання - три місяці. Стягнуто судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції 16.09.2018 р. о 22 год. 25 хв. ОСОБА_2 вчи-нив злісну непокору працівникам поліції, висловлювався на їх адресу брутальною лайкою та обра-зливими словами, не виконав законні вимоги, хапав працівників поліції за верхній одяг та погро-жував фізичною розправою, кидався битися.

Також, 16.09.2018 р. ОСОБА_2 о 22 год. 20 хв. здійснив дрібне хуліганство, висловлювався брутальною лайкою на адресу працівників кафе-бару «Палуба», на зауваження не реагував, прини-жуючи їх честь і гідність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки в його діях відсут-ній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173 та 185 КУпАП. Вважає, що судове рішення винесено з грубим порушенням норм процесуального права та невірно застосовані матеріальні норми, що призвело до однобічного, неповного з'ясування судом фактичних обставин справи. Зазначає, що до місцевого суду надійшло два адміністративних матеріали - один за ст. 173 КУпАП, другий за ст. 185 КУпАП. Судом, в порушення вимог ст. ст. 36, 246 та 283 КУпАП не бу-ло об'єднано два адміністративних матеріла в один, про що свідчить відсутність вказаної постано-ви. Також, зазначає, що в постанові не розмежовано якими доказами підтверджується його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а якими за ст. 185 КУпАП. Також, вважає, що судом не зазначено які саме законні вимоги працівників поліції не бу-ли ним виконані. Суд не з'ясував обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме які вимоги висловлювали працівники поліції, чи хапав він працівників поліції за верхній одяг, чи погрожував фізичною розправою, чи кидався битися. Зазначає, що працівники поліції силоміць посадили його в автомобіль, відвезли до лікарні на освідування, а потім у відділку поліції склали адміністративні протоколи, які він відмовився підписувати, тому вказує, що він адміністративних правопорушень не вчиняв. При ухваленні рішення судом першої інстанції не були виконані вимо-ги ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника Солодовнікова О.П., які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослі-дивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступ-них підстав.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених за-коном. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суво-рого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визна-ється протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадсь-кий порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за-коном передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розг-ляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушен-ня норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджували-ся раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхи-лення їх місцевим судом.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпо-рядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов'язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпоряджен-ню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов'язків. Тобто, виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліце-йського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про за-стосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоро-в'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв'язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов'язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодно-разово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним служ-бових обов'язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП обов'язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов'язків, оскільки вимога або розпоряд-ження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного право-порушення необхідна сукупність обов'язкових елементів, таких як перебування працівників полі-ції при виконанні службових обов'язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосу-вання судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гі-дність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» наголошено, що при розгляді справ про правопорушення, передбачені ст. ст. 185 і 1857 КУпАП, судді зобов'язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, наявність пояснень осо-би, яка притягається до відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, зокрема, чи притягалась вона раніше до адміністративної відповідальності протягом року.

Звернуто увагу суддів на необхідність суворого додержання вимог ст. ст. 245, 280 та 283 КУпАП, які зобов'язують до всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, до встановлення обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, до визначення розміру заподіяної шкоди та перевірки інших обставин, що мають значення для правильного вирі-шення справи, а також вимагають відображення цих обставин у постанові.

У мотивувальній частині постанови, поряд з поясненням притягнутої до відповідальності особи, необхідно наводити пояснення свідків, потерпілих, інші докази, що були досліджені у спра-ві і покладені в основу прийнятого рішення.

Зазначені вимоги судом першої інстанції не виконані.

Так, суд першої інстанції взагалі не встановив та не вказав у своїй постанові місце вчинен-ня правопорушення, не встановив та не вказав у постанові які саме неодноразово повторені закон-ні вимоги чи розпорядження працівників поліції були пред'явлені ОСОБА_2 та які він відмовився виконати.

Відсутні такі відомості і в протоколі ГП 655438 про адміністративне правопорушення. До-питаний апеляційним судом свідок ОСОБА_4, який склав протокол про адміністративне право-порушення за ст. 185 КУпАП, також не дав пояснень, щодо законних вимог працівників поліції.

ОСОБА_2, навпаки, і в апеляційній скарзі, і в поясненнях під час апеляційного розгляду вка-зував, що під час спілкування з поліцейськими виконував всі їх розпорядження. Ці пояснення ОСОБА_2 не спростовуються матеріалами справи.

Притягаючи ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП суд всупереч вимогам ст. ст. 33, 245, 251, 252, 280 та 283 КУпАП, належним чином, не встановив чи було вчи-нено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона ад-міністративній відповідальності, розглянув справу однобічно, без об'єктивного з'ясування фактич-них обставин, виніс постанову яка не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому підлягає скасува-нню в цій частині.

Крім того, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослід-женні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адмі-ністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопо-рушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідально-сті, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду , чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадсь-кої організації, трудовому колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону під час розгля-ду адміністративної справи не були виконані.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 173 та 185

КУпАП, суд послався на протоколи про адміністративне правопорушення серії ГП 655450 та ГП 655438, протокол медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, рапорти працівників поліції, протокол про адміністративне затримання, відеозапис та інші матеріали справи.

Так, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 280 КУпАП в достатній мірі не з'ясував чи винний ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та в постанові не навів достатніх мотивів, на яких ґрунтується висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Всупереч вимогам ст. 283 КУпАП постанова судді не містить основних обов'язкових еле-ментів, наявність яких свідчить про повноту і об'єктивність з'ясування всіх обставин справи.

Так, суд першої інстанції взагалі не встановив та не вказав у своїй постанові місце вчинен-ня правопорушення. Відсутні такі відомості і в протоколі ГП 655450 про адміністративне правопо-рушення. Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_4, який склав протокол про адмініст-ративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, також не дав пояснень, щодо цих порушень закону.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду пояснили, що Кра-вцов не порушував громадський порядок, поводив себе тихо, ні з ким не конфліктував. Такі ж сві-дчення виклав ОСОБА_2 і в апеляційній скарзі, і в поясненнях під час апеляційного розгляду. Ці об-ставини не спростовуються матеріалами справи, в тому числі і наданим суду відезаписом.

Також, в оскаржуваній постанові відсутні дані, які б характеризували суб'єктивну та об'єк-тивну сторону адміністративного правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_2 притягнуто до від-повідальності, не спростовані суперечності зазначені в рапортах працівників поліції та інші обста-вини справи.

Згідно ст. 173 КУпАП, дрібним хуліганством є умисні дії, тобто нецензурна лайка в громад-ських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський по-рядок та спокій громадян.

Суб'єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за ра-хунок приниження інших осіб.

Тобто, для встановлення істини по справі та належної оцінки дій ОСОБА_2 має значення мотив такої поведінки, направленість умислу особи, але ні протокол, ні постанова, ні пояснення свідків під час апеляційного розгляду таких даних не містять, не вказано в протоколі прізвищ осіб, на адресу яких ОСОБА_2 висловлювався брутальною лайкою та на зауваження яких осіб він не реа-гував.

З формулювання обставин правопорушення, викладених у протоколі, неможливо зробити висновок про місце вчинення та те, чи дійсно вчинив ОСОБА_2 правопорушення, передбачене саме диспозицією ст. 173 КУпАП.

Достатніх і належних доказів того, що ОСОБА_2 проявляв явну неповагу до громадян, пору-шуючи громадський порядок і спокій громадян, що є необхідними ознаками суб'єктивної сторони інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, - не вбачається, а тому доводи апеляційної скарги і в цій частині є цілком слушними та підлягають задоволенню.

Також, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 36, 246 та 283 щодо відсутності постанови про об'єднання двох адміністративних матеріалів стосовно однієї особи в одне провадження та про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи суд тлумачить на її користь, а тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задоволь-нити, постанову необхідно скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173 та 185 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апе-ляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Білокуракінського райсуду Луганської обл. від 21.09.2018 р., якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173 та 185 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 173 КУпАП - у виді трьох днів адміністративного арешту; за ст. 185 КУпАП - у виді п'яти днів адміністративного арешту, на підставі ст. 36 КУпАП остаточно визначено у стягнення у вигляді п'яти днів адмініст-ративного арешту та стягнуто судовий збір в розмірі 352,40 грн. - скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративних правопору-шень, передбачених ст. ст. 173 та 185 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.