Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/569/18 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАп Доповідач Зав'язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Зав'язуна С.М.,

секретаря Гонгало Н.В., Скородинської Г.В., за участю особи притягнутої

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши шляхом відеоконференцзв'язку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу по АДРЕСА_2,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн.

Згідно постанови суду, 11.02.2018 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ 210700 д/н НОМЕР_1 по а/д Новоград-Волинський - Наливна станція, з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушила вимоги пункту Правил дорожнього руху України та вчинила порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Від проходження огляду на стан сп?яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, як незаконну, та закрити справу про адміністративне правопорушення. Апеляційні вимоги мотивує тим, що постанова винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є сфальсифікованим, а саме: в протоколі відсутній її підпис взагалі; відсутні пояснення свідків, що вона відмовилась від підпису; інших доказів, які підтверджували її винність у вчиненні відмови від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, поліцейським до протоколу не долучено. Отже, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, а її винність не доведена у даній справі. Вважає, що при винесенні постанови суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП. Крім того, судом її було позбавлено можливості на захист своїх прав, що є порушенням ст.268 КУпАП та п.24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 23.12.2015 року №14.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляції, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП дотримався.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП належно ґрунтується на протоколі про адміністративне правопорушення від 11.02.2018 року та письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Дослідивши зазначений протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що його було складено з дотриманням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п.2.5 ПДР України.

Пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп'яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп'яніння визначено ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Порядком).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп'яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв'язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно ч.3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Апеляційний суд вважає, що в ході досудової перевірки та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП та положення вище зазначених нормативних актів.

Апеляційні доводи про те, що працівниками поліції сфальсифіковано протокол про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими та повністю спростовуються наявними в справі доказами, а саме поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останніми були підтвердженні в судовому засіданні апеляційного суду. Згідно цих пояснень свідків, ОСОБА_1, яку працівники поліції підозрювали в керуванні автомобілем в стані сп'яніння, на пропозицію працівника поліції категорично відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 відмовилася підписати складений щодо неї адміністративний протокол. ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції стверджувала, що вона не керувала транспортним засобом, а в дійсності водієм була інша особа, при цьому, вказуючи на чоловіка, який знаходився поряд з автомобілем.

Вище зазначені пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю спростовують пояснення та апеляційні доводи ОСОБА_1 Так, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 стверджувала, що працівниками поліції її було зупинено та в подальшому притягнуто до адміністративної відповідальності виключно з підстав вчинення не правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП (порушення правил користування ременем безпеки). Будь-яких підозр щодо перебування її в стані сп'яніння працівники поліції їй не висловлювали, свідки були відсутні.

Аналізуючи такі пояснення ОСОБА_1, апеляційний суд визнає їх недостовірними, даними з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Вище наведені докази вини ОСОБА_1 узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними, на переконання апеляційного суду повністю підтверджують її вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.130 КУпАП та дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими апеляційні доводи ОСОБА_1, що справу розглянуто без її участі, та без належного її повідомлення про час та місце розгляду справи, що є порушенням її прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд бере до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначений протокол було складено на підставі документів наданих ОСОБА_1 працівникам поліції та з врахуванням її пояснень про місце свого проживання.

Однак, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 в дійсності за адресою вказаною в протоколі не проживає, а мешкає без реєстрації (з 15.02.2017 року) за адресою - АДРЕСА_1.

За адресою зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції неодноразово надсилав відповідні повідомлення про виклик ОСОБА_1 в судові засідання по справі притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, проте зазначені повідомлення без вручення адресату поверталися до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на участь в судовому розгляді справи, передбаченого ст.268 КУпАП, апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати свої процесуальні права та обов'язки.

В ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На підставі вище зазначеного, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 не надала працівникам поліції достовірної інформації про її дійсне місце проживання, що в свою чергу перешкодило суду першої інстанції належно повідомити її про час та місце розгляду справи. ОСОБА_1, будучи обізнаною про складення щодо неї протоколу та направлення його для вирішення до суду, в подальшому справою не цікавилася, подала апеляційну скаргу після минування строку накладення адміністративного стягнення. Зазначені обставини свідчать про недобросовісне користування ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та обов'язки, а тому апеляційні доводи про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП, є необґрунтованими.

На переконання апеляційного суду, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Житомирської області С.М. Завязун