КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/642/2018 Головуючий в 1-й інстанції: Кабанячий Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України Доповідач: Жук О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ЖукО.В., розглянувши 21 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС України ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки США, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, пенсіонерка,

притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 471 Митного Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винною в порушенні митних правил, відповідальність за яке передбачено ст. 471 Митного Кодексу України/ далі - МК України/, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України та підлягає зверненню на вилучену згідно протоколу суму 1700 грн. 00 коп. в рахунок його сплати.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0359/12500/18, а саме: 5420 доларів США повернуто ОСОБА_3.

Відповідно до постанови судді, 24.04.2018 о 14 годині 00 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДПМА «Бориспіль», громадянка США ОСОБА_3, яка прилетіла до України з США, транзитом через Німеччину м. Франкфурт, рейсом 1490, літаком а/к «Люфтганза» своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор». Після перетину пасажиркою «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор» у ОСОБА_3 була виявлена готівка в розмірі 17658 доларів США, які знаходилися у двох паперових конвертах без ознак приховування. За протоколом вилучено 5420 доларів США, решту грошових коштів, що еквівалентні 10 000 євро пропущено пасажирці.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України ОСОБА_3, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі, передбаченому відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України /далі - НБУ/ № 148 від 27.05.2008 зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25.07.2012, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Рунов Т.В. просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2018 відносно ОСОБА_3 скасувати та постановити нову постанову, якою визнати її винною у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до неї стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 (тисяча сімсот) гривень та конфіскації вилученої валюти.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує на безпідставне незастосування до правопорушника додаткового стягнення у виді конфіскації вилучених грошових коштів.

Апелянт вважає, що висновок суду про покладення «індивідуального надмірного тягаря» на ОСОБА_3 в зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим, а оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення / далі - КУпАП/.

Положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції «З захисту прав і основних свобод людини» жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним». У п. 2 вказаної статті встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції.

Конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією статті 471 МК України, тобто встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном.

Також, судом першої інстанції не було встановлено, що застосування конфіскації валюти у сумі 5420 доларів США буде для ОСОБА_3 «надмірним індивідуальним тягарем».

Заслухавши пояснення представника митниці ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 своїми діями, які полягали у проходженні митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки в сумі, що не перевищує 10 000 євро, або еквівалент цієї суми в іншій валюті, порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки на момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації не надала, до моменту перетину нею «білої лінії» з приводу декларування до інспекторів митниці не зверталася.

Згідно вимог статті ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, характер скоєного, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин, прийшовши до правильного висновку, що на правопорушника може бути накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації вилученої валюти.

Під час розгляду апеляційної скарги знайшли своє підтвердження наступні обставини.

24 квітня 2018 року вилучені грошові цінності в розмірі 14000 доларів США належать не ОСОБА_3 особисто, а ОСОБА_6, і вона мала передати їх родичам ОСОБА_6, про що написала розписку. Її власністю були лише 3658 доларів США, які декларуванню не підлягали./ а.с 27-42/ Однак вилучені кошти вона повинна буде відшкодувати ОСОБА_6 самостійно, тобто увесь тягар відповідальності, в тому числі, конфіскація грошових коштів буде для ОСОБА_3 «надмірним індивідуальним тягарем».

До адміністративної та кримінальної відповідальності ОСОБА_3 раніше не притягувалася, її захисник пояснив, що наміру приховати гроші або уникнути декларування в неї не було, все сталось випадково через неуважність та незнання митного законодавства України.

Враховуючи те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності здійснила правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушила правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; перемістила предмети /грошові кошти/ для передачі родичам знайомої, і цей предмет має безсумнівно підтверджене законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про незастосування конфіскації вилучених грошових коштів.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначені вище обставини, а також практика Європейського суду з прав людини вказує, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку, порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_3 «індивідуальний надмірний тягар».

Приймаючи до уваги викладене, вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга представника митниці не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Жук