ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/300/18 Головуючий 1-ї інстанції: Мартинова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2018 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справи Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова області від 03.04.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає: м. АДРЕСА_1, була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 07.01.2018 року о 18:15 керуючи транспортним засобом Toyota Landd Cruiser 200, державний номер НОМЕР_1 по пр. Льва Ландау, біля б. 96 в м. Харкові, рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпечності руху та скоїла наїзд на припаркований транспортний засіб Toyotа Prius, державний номер НОМЕР_2, чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, та вчинила правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також, ОСОБА_2 за вказаних вище обставин від проходження огляду на сімці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров'я відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 22.10.2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 03.04.2018 року, а також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

ОСОБА_2, звертаючись із клопотанням про поновлення строку на подачу апеляційної скарги посилається на те, що про оскаржувану постанову від 03.04.2018 року їй стало відомо випадково, так як зв'язок між нею та її захисником було перервано у зв'язку зі зміною телефонного номеру. Також посилається, на те, що копію постанови нею не була отримана, оскільки направлена на невірно зазначену адресу.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що від проходження огляду на стан сп'яніння вона насправді не відмовлялась, і вказала, що станом на 18:15 07.01.2018 року її було зупинено працівниками поліції вже втретє, у зв'язку з чим вона нервувала, та під час спілкування з ними переплутала педаль паркінгу з заднім ходом, та в'їхала в автомобіль на якому здійснювали своє патрулювання працівники поліції, за що вибачилась. Після прибуття іншого екіпажу поліції для фіксування дорожньо-транспортної пригоди, без будь-яких пояснень у грубій формі їй було надано технічний засіб для проходження огляду на стан сп'яніння. На таку пропозицію апелянт відмовилась та пропонувала працівникам поліції забезпечити проходження огляду в закладі охорони здоров'я. Вказує, що в протоколі вона не зазначала, що відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, і вважає, що посилання судді, що ОСОБА_2 пропонували проїхати на машині поліції, від чого вона відмовилась у зв'язку з тим, що не хотіла залишати транспортний засіб, не свідчить про відмову від проходження саме цього огляду і в такому порядку. Посилається на те, що суд не звернув увагу, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб вона мала пройти на вимогу поліцейського.

Вказує, що працівниками поліції було порушено порядок, передбачений ст. 266 КУпАП, а матеріали справи не містять направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Для підтвердження стану тверезості вона самостійно протягом двох годин після складання протоколу поїхала до наркологічного центру для проходження огляду, та знаходячись поряд з експертним центром викликала працівників поліції, оскільки експерта установа була зачинена.

Також зазначає, що її не відсторонили від керування транспортним засобом, що в сукупності свідчить про невідповідність дій поліцейських вимогам норм КУпАП.

Вказує, що в своїх поясненнях свідок ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 була готова пройти відповідний огляд і зверталась до працівників з проханням, що цей огляд був проведений відповідно до норм закону, однак працівники поліції не надали такої можливості, у зв'язку з чим було вирішено їхати до експертної установи.

Також посилається на те, що допитаний поліцейський запевнив суд, що особисто від ОСОБА_2 запах алкоголю він ніби то не чув.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження задля забезпечення дотримання права особи на апеляційне оскарження, та відмовити в задоволенні апеляційних вимог виходячи з наступного.

ОСОБА_2 неодноразово викликалася до апеляційного суду шляхом надсилання судових повісток на зазначену нею адресу, та смс-повідомлень, проте до суду для розгляду апеляційної скарги вона двічі не прибула, надсилала в день судових засідань 20.11.2018 року та 22.12.2018 року заяви про ніби то її перебування за кордоном, але жодних підтверджуючих цих обставин документів на надавала. Таким чином апеляційний суд вважає, що апелянт, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги не скористалась правом прийняти участь у її розгляді, не підтвердила поважність причини її відсутності у судовому засіданні, та враховуючи вимоги щодо строків розгляду апеляційної скарги приймає рішення розглядати справу у відсутності ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що свідки по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в письмових поясненнях підтвердили, що водій ОСОБА_2 відмовилася від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров'я, а також відмовилася від надання пояснень та від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення БР № 224311. Твердження цих осіб матеріалами справи не спростовані.

Суддею суду першої інстанції було оглянуто відеозапис, наданий працівниками поліції, з якого встановлено, що на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння водій ОСОБА_2 нічого їм не відповідала, тим самим не висловила згоди пройти цей огляд, а пасажир її автомобіля ОСОБА_3 вказував, що вони відмовляються проїхати на автомобілі працівників поліції для проходження огляду у медичному закладі, так як бажають їхати лише на своєму автомобілі.

Допитаний судом першої інстанції інспектор УПП в м. Харкові Жаріков Є,І. пояснив, що водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у зручний для неї спосіб, однак вона відмовилась. Аналогічні пояснення дав допитаний у судовому засіданні інспектор патрульної поліції Воновіченко Д.В. Зміст відеозапису з нагрудних камер поліцейських та пояснення вказаних вище осіб підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Цим доказам, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції дано належну та об'єктивну оцінку. Також дано критичну оцінку свідченням пасажира ОСОБА_3, з якою погоджується і апеляційний суд.

Посилання апелянта, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду до закладу охорони здоров'я апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 не висловила своєї згоди на проходження такого огляду.

Доводи з приводу того, що після складання протоколу ОСОБА_2 сама поїхала до експертної установи, яка ніби то була зачинена, нічим не підтверджені, а посилання, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказана невірна адреса ОСОБА_2 не є підставою вважати, що прийняте судом рішення є необґрунтованим.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, її вина доведена вказаними вище доказами.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик