П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Шаргород

справа № 152/1656/18

провадження №3/152/696/18

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовська Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Вінницького управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого,паспорт серії АА № 233735, виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 30.04.1996 року,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення, повязаних з корупцією № 26/2018 та № 27/2018 від 23.11.2018 року, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він працюючи інспектором - черговим чергової частини ізолятора тимчасового тримання № 5 ГУНП у Вінницькій області та будучи відповідно до підпункту "з" пункту 1 частини1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" та примітки до ст.172 6 КУпАП, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 ЗУ "Про запобігання корупції" несвоєчасно, без поважних причин подав 11.09.2018 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, та 06.08.2018 року декларацію особи, яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функції держави та місцевого самоврядування за формою, що визначається Національним агентством, яка подається не пізніше дня такого припинення, яким є день видачі трудової книжки, в даному випадку - 04.01.2018 року, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постановою судді від 28.12.2018 року адміністративний матеріал № 152/1656/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та адміністративний матеріал № 152/1657/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, об'єднанні в одне провадження.

У суді ОСОБА_1 пояснив, що він був впевнений, що подав своєчасно, а саме 04.01.2018 року, в день свого звільнення електронні декларації щорічну і "перед звільненням", після цього на свою електронну скриньку не заходив. У серпні 2018 року він сам виявив, що подані ним декларації залишились в статусі "чернетки", і подав повторно їх до веб сайту НАЗК - 06.08.2018 року та 11.09.2018 року. Умислу на несвоєчасне подання чи на неподання декларації він не мав, і був впевнений в тому, що своєчасно виконав вимоги законодавства.

Прокурор Цибровський Ю.С. вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, у зв'язку з тим, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України до суб'єктів, які наділені правом перевірки декларацій не відноситься, такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції. Посадовці управління ДВБ НП України вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення, але усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки співробітники НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. Зазначені вимоги законодавства при складенні протоколів про адміністративні правопорушення, які є предметом даного судового розгляду, не дотриманні.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, висновок прокурора Цибровського Ю.С., дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, вважаю, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КпАП України підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

До вказаного висновку приходжу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частина 3 ст. 62 Конституції України гарантує кожному, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Згідно з ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.1 ЗУ "Про запобігання корупції", правопорушення, повязане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 4 ЗУ "Про запобігання корупції" встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п.8 частини першої статті 11 ЗУ "Про запобігання корупції", до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до пп. "з" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 є особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - поліцейським.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 року особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством та подати електронну декларацію, у зв'язку з припиненням діяльності, повязаної з виконанням функції держави або місцевого самоврядування.

Частиною другою ст.49 ЗУ "Про запобігання корупції" передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобовязані перевіряти факт подання субєктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (надалі Порядок) затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) 10.02.2017 № 56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за N 201/30069, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції"(далі - Закон). Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права.

Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції (далі - Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр).

Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

У випадку встановлення факту неподання декларації суб'єктом декларування відповідно до вимог Закону, Національне агентство письмово повідомляє про це суб'єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює суб'єкт декларування, та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку (ст. 49 Закону).

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб'єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо своєчасності подання, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Тобто, з урахуванням поняття "суб'єкт декларування" зазначений у ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", даний Порядок визначає суб'єктів, що наділені правом перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб'єктом декларування.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі №814/886/17, адміністративне провадження №К/9901/505/17.

Такий орган (юридична особа), як Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані суб'єктів декларування - не відноситься.

Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці управління ДВБ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або змін у майновому стані до декларацій суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію здійснюють тільки співробітники НАЗК, які вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо проведення відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управлінню ДВБ НП України, пояснення останнього, направлені на підставі листа НАЗК щодо причин несвоєчасного подання декларації та інше.

Тобто, в даному випадку перевірка своєчасності подання декларації ОСОБА_1 відбувалася в порушення п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, неналежним суб'єктом, за межами компетенції особи Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та без відповідного звернення НАЗК.

Посадова особа управління ДВБ НП України, що склала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за порушення ст. 45 Закону "Про запобігання корупції", здійснивши перевірку останнього, як суб'єкта декларування, та склавши протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшла за межі своїх повноважень, тобто діяла не в рамках діючого законодавства.

Отже, враховуючи те, що протоколи про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією № 26/2018 та № 27/2018 від 23.11.2018 року були складені уповноваженою особою з істотним порушенням вимог чинного законодавства, суддя визнає ці докази недопустимими.

Таким чином, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 1, 3, 4, 11, 45, 49 ЗУ " Про запобігання корупції", п. 1, п. 3, п. 5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.02.2017 № 56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за № 201/30069, ст.ст.7,9, ч.1 ст.172-6,.245, 246, п.1 ч.1 ст.247, 248, 249, 250, 251, 252, 276, 280, 283, 284, 285, 287, 289, 294, 307 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КпАП України закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Суддя: Т.О. Соколовська