КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1253/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, іншого учасника ДТП ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 рокупровадження в справі щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративні правопорушення серії БД № 054918, ОСОБА_2 31.07.2018 року о 20 годині 22 хвилини, керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», державний номерний знак НОМЕР_1 по бул. Л. Українки, 28 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2. Водій ОСОБА_2 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП заподіяно механічні пошкодження обом автомобілям.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року та направити справу на новий судовий розгляд до суду І інстанції.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова є не повною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не було викликано свідка, про якого вона повідомляла та заявляла усне клопотання про його виклик, а також не було заслухано її пояснень та не викликані працівники поліції, і не заслухано пояснення власника автомобіля.

Заслухавши пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, яка заперечувала проти задоволення скарги та просила залишити постанову судді без змін; пояснення свідка ОСОБА_6; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи скарги, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на висновок судді, наведений в оскаржуваній постанові про те, що в діях ОСОБА_2 не вбачається невідповідності вимогам п. 12.1 ПДР України, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися з огляду на таке.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 054918 від 31 липня 2018 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 по бул. Л. Українки, 28 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок якого обидва ТЗ зазнали механічних пошкоджень, чим водій ОСОБА_2 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно визначенню термінів, які вживаються у ПДР України та наведені у п. 1.10 цих Правил, безпечна швидкість, це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Під дорожньою обстановкою розуміється сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно під перешкодою для руху слід розуміти нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Приймаючи до уваги зазначені вище положення Правил дорожнього руху, а також обставини дорожньо-транспортної пригоди, які були встановлені за результатами розгляду апеляційної скарги на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року, як на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, так і на підставі доказів досліджених безпосередньо під час апеляційного розгляду, зокрема пояснень обох учасників ДТП, свідка ОСОБА_6, висновку судового експерта ОСОБА_7 від 15.11.2018 року № 064-11(Д)/18, який було надано на підставі заяви ОСОБА_3, за результатами проведення дослідження обставин і механізму ДТП у справі № 757/38436/18-п щодо ОСОБА_2 та копії постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у справі № 757/38439/18-п щодо ОСОБА_3, яка також притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за наслідками цієї самої пригоди та провадження у справі щодо якої було закрито з тих же самих підстав, а саме за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, а саме порушенні п. 12.1 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові.

Підставою для такого висновку стала оцінка всіх зібраних по справі доказів в їх сукупності, а не однобічна оцінка пояснень ОСОБА_2, на які суддя послався в оскаржуваній постанові, без врахування пояснень іншого учасника ДТП та фактичних даних, зафіксованих на схемі ДТП, які не підтверджували, а навпаки, в сукупності з іншими доказами, спростовували пояснення водія ОСОБА_2 щодо механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди та дотримання ним правил дорожнього руху, зокрема вимог п. 12.1 ПДР.

При цьому, надаючи оцінку поясненням водія ОСОБА_2 про те, що автомобіль «Пежо», який рухався заднім ходом, з'явився перед ним раптово, у зв'язку з чим він не міг його побачити та не встиг зманеврувати з метою уникнення зіткнення, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються не лише поясненнями водія автомобіля «Пежо» ОСОБА_3, а й поясненнями очевидця пригоди - свідка ОСОБА_6, який рухався на своєму автомобілі за автомобілем «Тойота Кемрі», яким керував ОСОБА_2 та на власні очі бачив, що останній до моменту зіткнення не змінював напрямку руху та не зменшував швидкість, хоча мав можливість об'їхати автомобіль «Пежо» та уникнути зіткнення з ним.

Пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 щодо обставин та причин дорожньо-транспортної пригоди узгоджуються не лише між собою, а й з іншими доказами, зокрема зі згаданим вище висновком експерта, з якого вбачається, що за викладених обставин пригоди, водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 рухаючись зі швидкістю 50 км/год, мав технічну можливість своїми одноосібними діями уникнути дорожньо-транспортної пригоди, з моменту виїзду в його смугу автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3, яка зупинилася, надаючи дорогу автомобілю Toyota і простояла до моменту зіткнення не менше 3 - 4 секунд часу. За викладених обставин виникнення небезпеки для руху, дії водія ОСОБА_2 пов'язані з невідповідністю вимогам п. 12.3 ПДР України та з технічної точки зору перебувають у причинному зв'язку з виникненням ДТП.

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, з точки зору їх належності та допустимості, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині наявності підстав для висновку про те, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2, не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не знайшли свого підтвердження на підставі наявних у справі доказів.

Водночас, незважаючи на наявність достатніх правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню лише частково, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, що, відповідно до вимог, передбачених п. 7 ст. 247 цього Кодексу, є підставою для закриття провадження у справі щодо ОСОБА_8

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Карабань В.М.