Справа № 308/8330/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю представника особи ОСОБА_1, розглянувши адміністративні матеріали головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумари А.Ф. про притягнення до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд.код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичну особуи-підприємця, у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд.код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичної особи-підприємця, у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.3 ст.41 КУпАП.

04.07.2018 року в ході відвідування під час спільного відпрацювання з працівниками Національної поліції та працівниками Укртрансбезпеки у Закарпатській області на автостанції Ужгород було відібране письмове пояснення від водія автобуса «Еталон», державний номерний знак НОМЕР_2, по машруту Ужгород-Виноградів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4. У своєму письмовому поясненні водій ОСОБА_3 повідомив, що 24.07.2018 року він заміняв водія по маршруту Ужгород-Виноградів, який обслуговує фізичну особу підприємця ОСОБА_2 та повідомив, що трудового та цивільного правового договору з ним не укладали.

Станом на 25.07.2018 року ФОП ОСОБА_2 не нанадав ні трудового ні цивільно-правового договору з водієм ОСОБА_3, чим порушив вимоги ч.3 ст. 24 КЗпП України.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило В попередньому судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вину, оскільки вину у вчиненні правопорушення передбаченого за ч.3 ст. 41 КпАП України не визнає, пояснивши що він займається підприємницькою діяльністю із надання пасажирських перевезень, вказану діяльність він здійснює самостійно та використовує найману працю на підставі безстрокової трудової угоди укладену ще 2013 році з гр.ОСОБА_4. У разі необхідності надання відгулу чи лікарняного та чергової відпустки найманому працівнику він залучає на умовах цивільно-правового договору про надання транспортних послуг гр.ОСОБА_3. Останній також у разі необхідності на час відсутності ОСОБА_4 за його замовленням надає транспортні послуги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 просив провадження у даній справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з протоколу про адміністративні правопорушення №ЗК344/216/АВ/П/ПТ від 24.07.2018 року, 04.07.2018 року в ході відвідування під час спільного відпрацювання з працівниками Національної поліції та працівниками Укртрансбезпеки у Закарпатській області на автостанції Ужгород було відібране письмове пояснення від водія автобуса «Еталон», державний номерний знак НОМЕР_2, по машруту Ужгород-Виноградів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4. У своєму письмовому поясненні водій ОСОБА_3 повідомив, що 24.07.2018 року він заміняв водія по маршруту Ужгород-Виноградів, який обслуговує фізична особа підприємець ОСОБА_2 та повідомив, що трудового та цивільного правового договору з ним не укладали.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Частина третя статті 41 КУАП передбачає фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без громадянства.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 судом встановлено та досліджено, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 01.01.2018 року було укладено Договір, який досліджувався в судовому засіданні про надання транспортних послуг фізичною особою. Відповідно до п.1.1 Договору - Виконавець зобовязується надати послуги з перевезення пасажирів на автомобілі Змовника на час відсутності водія Замовника, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити зазначені послуги в порядку та на умовах встановлених Договором. П.1.2. Договору передбачено, що Виконавець зобовязується надати послуги особисто. Виконавець діє на власний ризик, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на отримання соціальних пільг та одержання допомоги із соціального страхування.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

КЗпП України у ст. 21 визначає поняття трудового договору. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов'язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов'язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці. У разі не гарантування безпечних умов праці робітник має право відмовитися від виконання роботи без настання для нього яких-небудь негативних наслідків.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань. Натомість працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку. За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.01.2018 року договір вимогам ч. 1 ст. 901 ЦК України відповідає, обставини, з якими ст. 204 ЦК України повязує недійсність правочину відсутні. Жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність укладено правочину з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що працює на підставі трудового договору у ПП ОСОБА_4 з 2013 року, 04.07.2018 року через зубний біль вийти на роботу не зміг, повідомити ОСОБА_2 у нього не було такої можливості, оскільки останній перебував за кордоном. Тому він попросив вийти на рейс ОСОБА_3 з яким укладено договір про надання транспортних послуг від 01 січня 2018 року з ФОП ОСОБА_2.

В судовому зсіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_4 та попросив вийти на роботу замість нього, оскільки той має зубний біль та не може вийти на рейс. При цьому пояснив, що під час перевірки у нього були усі документи, а саме договір про надання транспортних послуг від 01 січня 2018 року укладений з ФОП ОСОБА_2, йому було видано дорожній лист №024 від 27.07.2018 року. Разом з тим, такий до уваги перевіряючи не взяли. Крім того, пояснив, що ОСОБА_2 про заміну водіїв відомо не було, оскільки з ним був відсутній зв'язок.

Згідно письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 при складанні протоколу заперечувались обставини вказані в такому, та зазначалось про те, що з порушенням не згідний, оскільки водій ОСОБА_4 без його відома зробив заміну з водієм ОСОБА_3.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Разом з тим, інспектором праці не встановлено (не долучено до матеріалів справи) наявність чи відсутність актів виконаних робіт за цивільно-правовим договором, складених сторонами цих договору.

Не досліджено інспектором праці, чи мала оплата праці за виконану роботу систематичний характер, як це передбачено трудовим договором, чи була разовою.

Без з'ясування вказаних обставин у сукупності та без встановлення факту виконання ОСОБА_3. саме трудових функцій без оформлення трудових відносин, чи перебування його у цивільно-правових відносинах з ФОП ОСОБА_2, інспектор праці дійшов передчасного висновку про наявність адміністративного проступку.

Окрім того, згідно вказаного вище договору від 01 січня 2018 року між ФОП ОСОБА_2, (Замовником) та гр .ОСОБА_3. (Виконавцем) був укладений договір про надання послуг, а також оскільки наявні суперечності між обставинами, викладеними в протоколі, та обставинами, які пояснив ОСОБА_2, докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, відсутні, а отже у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого.3 ст.41 КУпАП.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Таким чином, на думку суду не доведено належними доказами порушення ОСОБА_2 вимог статті 24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази по справі, суд прийшов до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_2 , слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.245, 251, 283,-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд.код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5