Справа№464/3916/18
пр.№ 3/464/1692/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2018

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, українки, фізичної особи підприємця, проживаючої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністарвтине правопорушення відносно ОСОБА_1 від 96.07.2018 вбачається, що 12 червня 2018 року під час проведення інспекційного відвідування за фактичною адресою фізичної особипідприємця місцем здійснення господарської діяльності : м. Львів, вул.Сихівська 19, встановлено, що 11 червня 2018 на робочому місці при виконанні трудових функцій знаходилась працівниця ОСОБА_2, яка здійснювала трудові функції в магазині «Бейкер Маркет», виконувала посадові обовязки касира у ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, в порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України.

За викликом суду 03.08.2018 прибув уповноважений представник ОСОБА_1 ОСОБА_3, надав письмові пояснення з додатками по суті справи, які долучені до матеріалів справи. Просить закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), посадові особи підприємств, установ і організацій, фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, притягуються до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов'язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов'язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань.

Натомість, працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

З копії договору підряду б/н від 17.05.2018 вбачається, що ОСОБА_2 (Виконавець) уклала договір з ФОП ОСОБА_1 (Замовник). Виконавець зобовязана вивчити стан ринку у сфері реалізації хлібобулочних, кондитерських виробів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та інших груп продовольчих товарів, а процес такого вивчення Виконавцем, визначається самостійно та в обсязі необхідному для повного виконання умов Договору. За умовами цього договору підряду, ОСОБА_2 зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

Таким чином, предметом договору підряду є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

З копії акту приймання передачі від 17.06.2018 вбачається, що виконавець виконав роботи, отримав інформацію від споживачів.

З огляду на вказане, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існували цивільно-правові відносини, які за своєю правовою природою виключають можливість існування трудових, а відтак порушення, яке полягало у допущенні ФОП ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин до обов"язків касира в магазині не знайшло свого підтвердження. Само по собі перебування ОСОБА_2 у магазині, не становить обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а зроблений інспектором праці висновок про те, що така є касиром не підтверджується доказами, наданими до протоколу.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 як ФОП, не порушено вимог законодавства про працю та про охорону праці, договір підряду від 17.05.2018 укладений з дотриманням норм Цивільного кодексу України та не суперечить чинному законодавству України.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги письмові пояснення ОСОБА_1, які підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами зокрема, договором підряду б/н від 17.05.2018 та актом приймання-передачі які в сукупності з письмовими поясненнями спростовують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення факти щодо допуску до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, а відтак і недоведеність фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.41 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, судом не встановлено винної, протиправної поведінки ОСОБА_1, у звязку з чим, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя О.Ю.Горбань