КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1427/2018 Суддя 1 інстанції - Телепенько А.Д.
Категорія: ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2. на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 22 вересня 2018 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_2, в АДРЕСА_2, керував автомобілем марки «Freightliner C120» р.з. НОМЕР_2 з напівпричепом моделі «SD Coachworks» р.з. НОМЕР_3, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а отже в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області №361/6449/18 (провадження №3/361/2993/18) містився протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, згідно якого 22 вересня 2018 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_2, в АДРЕСА_2, керуючи автомобілем марки «Freightliner C120» р.з. НОМЕР_2 з напівпричепом моделі «SD Coachworks» р.з. НОМЕР_3, під час повороту праворуч, не дотримався безпечного інтервалу, здійснив наїзд на паркан. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а отже в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ст. 36 КУпАП суд першої інстанції об'єднав в одне провадження справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП №361/6449/18 (провадження 3/361/2992/18) зі справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП №361/6449/18 (провадження № 3/361/2993/18) та присвоїв об'єднаному провадженню №361/6449/18 (провадження 3/361/2992/18).

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2018 року, в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. 22 вересня 2018 р. на місці скоєння ДТП (АДРЕСА_2) працівники поліції навіть не пропонували йому пройти тест, чи проїхати до медичного закладу для виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Апелянт стверджує, що не знав, про те що, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як він ніде не розписувався і його з ним не ознайомлювали.

Крім цього ОСОБА_2 зазначає, що суд в своїй постанові також вказав, що його вина підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, ОСОБА_4, проте, на думку апелянта, це повністю не відповідає дійсності, оскільки вказані особи готові підтвердити в суді під присягою, що він був повністю тверезий 22 вересня 2018 р. на місці скоєння ДТП (АДРЕСА_2), а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть підтвердити, що працівники поліції навіть не пропонували йому пройти тест, чи проїхати до медичного закладу для виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Апелянт стверджує, що дійсно, 22 вересня 2018 року близько 22 години 00 хвилин, в АДРЕСА_2, керуючи автомобілем марки «Freightliner C120» р.з. НОМЕР_2 з напівпричепом моделі «SD Coachworks» р.з. НОМЕР_3, під час повороту праворуч, не дотримавсь безпечного інтервалу, здійснив наїзд на паркан, але був при цьому повністю тверезий, однак ці обставини судом не були враховані, їм не було надано відповідної оцінки, що, на думку апелянта, призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

13 грудня 2018 року ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, оскільки він не керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, у нього не було навіть таких ознак, і йому на місці ДТП працівники поліції нічого не пропонували проходити, і він відповідно, не відмовлявся від проходження такого огляду. Більш того, ОСОБА_2 повідомив, що якби він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, то поліцейські мали б у нього вилучити права на керування транспортними засобами, що зроблено не було.

21.12.2018 року ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив, а тому керуючись ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд не вбачає перешкод для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 оскаржується постанова судді Броварського міськрайонного суду Київської області лише в частині визнання винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому з врахуванням вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, вказана постанова суду переглядається апеляційним судом лише в цих межах.

Так, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові докази та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на письмовими доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Всупереч доводів апеляційної скарги, винуватість ОСОБА_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 358980 від 22 вересня 2018 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в якому вказано, що 22 вересня 2018 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_2, в АДРЕСА_2, керував автомобілем марки «Freightliner C120» р.з. НОМЕР_2 з напівпричепом моделі «SD Coachworks» р.з. НОМЕР_3, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с. 3);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 відмовився від запропонованого йому працівником поліції проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу «Драгер» та від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, а також відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього та отримання його копії (а.с. 7,8).

Окрім того, ознаки алкогольного сп'яніння, які вбачали у ОСОБА_2 працівники патрульної поліції зазначені у акті огляду на стан сп'яніння та направленні на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, на яких міститься інформація, про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_2 таким правом не скористався, пояснень не надав, протокол підписувати відмовився, копію протоколу не отримав, про що було зазначено поліцейським в самому протоколі про адміністративне правопорушення, а також підтверджено свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в своїх поясненнях. Будь - яких заперечень чи зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 також зроблено не було. Не містять і матеріали справи доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, докази по справі свідчать про правильність висновку судді про доведеність тієї обставини, що ОСОБА_2, як особа, що керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність доказів його керування автомобілем саме у стані алкогольного сп'яніння правового значення для розгляду протоколу не мають, оскільки він притягується до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, що є окремою складовою диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання ОСОБА_2 про допит свідків під час розгляду справи, а суд не зобов'язаний за власною ініціативою проводити допит свідків, оскільки обов'язковість допиту свідків безпосередньо в судовому засіданні не передбачена нормами КУпАП. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які були відібрані поліцейським у встановленому законом порядку та є належними і допустимими доказами по справі.

Більш того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, можуть підтвердити в суді той факт, що ОСОБА_2 був тверезий та не відмовлявся від проходження огляду, ОСОБА_2 заявив клопотання про виклик і допит в суді апеляційної інстанції вказаних свідків, яке було задоволено. Проте, при повідомленні свідків про день та час апеляційного розгляду вони повідомили, що з'явитись в судове засідання за станом здоров'я не зможуть, разом з тим, наголосили на тому, що дійсно були свідками як ДТП за участю ОСОБА_2, так і свідками того, що останньому працівниками поліції було наголошено на наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, на що було запропоновано пройти огляду у встановленому законом порядку, від якого ОСОБА_2 відмовився.

Посилання ОСОБА_2 на допущені працівниками поліції порушення вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а саме не вилучення у нього водійських прав, є на думку апеляційного суду безпідставними, адже, з матеріалів справи вбачається, що вилучити у ОСОБА_2 права на керування транспортними засобами було неможливо в зв'язку з тим, що він (ОСОБА_2.) керував автомобілем без посвідчення водія відповідної категорії, про що працівниками поліції була винесена постанова про накладення грошового стягнення за ст. 126 КУпАП (а.с. 10).

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23,33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал