Провадження № 3/761/9251/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва Щебуняєва Л.Л., при секретарі - Якимів І.І., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України-Слісаренко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

справу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушену оперуповноваженим Управління захисту економіки у м. Києві ДЗЕ Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Височин Олегом Петровичем за протоколом №288 від 22 листопада 2018 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП,

відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, громадянина України, працюючого інженером в ТОВ «Світ інформаційно телекомунікаційних рішень», зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1, і.п.н. НОМЕР_1,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ,пов'язане з корупцією, ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника відділу криптографічного захисту інформації департаменту інформаційної безпеки Державного підприємства «Українські спеціальні системи»,будучи посадовою особою юридичної особи публічного права,відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»,примітки до статті 172-6 КУпАП,являючись суб'єктом відповідальності,на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції»,в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 даного Закону,01 грудня 2017 року припинивши виконання функцій держави ,несвоєчасно без поважних причин 02 квітня 2018 року подав в установленому частиною першою цієї статті порядку щорічну декларацію за 2017 рік особи,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ,чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, вказуючи на те,що в його діях відсутній умисел на несвоєчасне подання щорічної декларації за 2017 рік .Вказує на те,що він 20 березня 2018 року ,о 10:21 год. ,почав заповнювати на сайті НАЗК декларацію,о 10:45,повністю заповнивши декларацію,він подав її до реєстру. При цьому на екрані комп'ютера відобразилося вікно з написом «Декларація подана успішно». Після чого він вийшов з реєстру,вважаючи що декларація успішно подана,при цьому він не перевірив,чи опублікована його декларація в Єдиному реєстрі декларацій. 02 квітня 2018 року йому подзвонив співробітник сектору запобігання корупції та повідомив,що його декларації за 2017 рік немає на сайті НАЗК. Пересвідчившись у тому,що його декларація відсутня на сайті НАЗК , він одразу ж 2 квітня 2018 року,о 12:58,повторно подав декларацію . Стверджує,що він не мав умислу на неподання декларації чи приховування будь-яких відомостей. Крім того,він вважає,що посада,яку він займав не відноситься до суб'єктів декларування,на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор вважав доведеним несвоєчасне без поважних причин подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яке є підставою для визнання винним та притягнення останнього до адміністративної відповідальності,передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП, у виді штрафу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з'ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суддя дійшла висновку, що провадження по справі належить закрити, з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України передбачає,що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до витягу з наказу Державного підприємства «Українські спеціальні системи» №110-ос від 30 червня 2016 року ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року прийнято на посаду начальника відділу створення комплексних систем захисту інформації.

Наказом Державного підприємства «Українські спеціальні системи» №228-ос від 23 листопада 2016 ороку ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року переведений на посаду начальника відділу криптографічного захисту інформації департаменту інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до витягу з наказу Державного підприємства «Українські спеціальні системи» №311-ос від 01 грудня 2017 року ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року переведений на посаду провідного інженера відділу технічного захисту інформації.

Згідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб'єктами ,на яких поширюється дія цього Закону.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єкти декларування-особи,зазначені у пункті 1,підпунктах «а» і «в» пункту 2,пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону,інші особи,які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Статтею 81 ЦК України визначено,що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України ,органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Статтями 167,169 ЦК України передбачено,що держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства,комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку,встановлених Конституцією України та законом.

Тобто,державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи,які створені розпорядчим актом Президента України,органу державної влади або органу місцевого самоврядування,є юридичними особами публічного права. Посадові особи таких підприємств (інших юридичних осіб) є суб'єктами декларування,на яких поширюється для розділу V («Фінансовий контроль») Закону «Про запобігання корупції» з урахуванням особливостей,визначених частиною 5 ст.45 Закону.

Згідно до додатку №2 до наказу Державного підприємства «Українські спеціальні системи» №5-Г від 19 лютого 2018 року «Про виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції,ОСОБА_1,перебуваючи у 2017 році на посаді начальника відділу криптографічного захисту інформації департаменту інформаційної безпеки,здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські функції.

Отже,ОСОБА_1,обіймаючи посаду начальника відділу криптографічного захисту інформації департаменту інформаційної безпеки Державного підприємства «Українські спеціальні системи»,яке є юридичною особою публічного права,будучи його посадовою особою,оскільки наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов'язками),є суб'єктом декларування,на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень ,пов'язаних з корупцією.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» ,особи,які припинили діяльність ,пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування,або іншу діяльність,зазначену у підпунктах «а» і «в» п.2 ,п.5 ч.1 ст.3,зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною 1 цієї статті порядку декларацію особи ,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,за минулий рік.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» ,особи,зазначені у пункті 1,підпунктах «а» і «в» пункту 2,пункті 5 частини1 статті 3 цього Закону,зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи ,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою,що визначається Національним агентством.

Судовим розглядом встановлено,що відповідно до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб,уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» ,які вчиняв ОСОБА_1,останній вчиняв послідовні дії користувача ІТС Реєстр на подання декларації з 20 березня 2018 року по 02 квітня 2018 року:

20 березня 2018 року,о 10:21:43, натиснув кнопку «Нова декларація на основі цієї»,після чого,20 березня 2018 року з 10:22:07 до 10:45:40,заповнив/переглянув усі розділи декларації та о 10:47:37 - натиснув кнопку «Подати документ»,відкрито сторінку накладання ЕЦП,після чого натиснуто кнопку «Вийти» ; 02 квітня 2018 року з 12:51:44 до 12:58:39- переглянуто розділ «мої документи», заповнено/переглянуто розділ 1,натиснуто кнопку «Подати документ»,відкрито сторінку накладення ЕЦП,подання документу підтверджено ЕЦП,документ подано.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доводять тих обставин, що останній мав умисел на несвоєчасне, без поважних причин, подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції » корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Одночасно, суддею враховуються висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях «Гавенда проти Польщі» (Gaweda v. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та «Амман проти Швейцарії» (CASE OF AMANN v. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року про те, що «якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 1 ст.9 КУпАП , адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП ,згідно до якої адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст.11 КУпАП ,якою передбачено,що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП , характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученим до матеріалів справи листом НАЗК від 22 серпня 2018 року

№ 44-01/36817/18 з додатком, яким засвідчено послідовність дій користувача ОСОБА_1 20 березня 2018 року , які було здійснено з метою своєчасного подання щорічної декларації,для чого останній заповнив усі розділи декларації,натиснув на кнопку «подати документ»,отримавши 02 квітня 2018 року повідомлення щодо відсутності на сайті його декларації ,негайно власноручно в цей же день успішно подав її.

Більше того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено в діях ОСОБА_1 будь-яких мотивів на уникнення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання декларації.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відтак робить неможливим його притягнення до адміністративної відповідальності за даною статтею.

У відповідності до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато,а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.Л. Щебуняєва