КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №33/796/1202/2018 Cуддя суду 1-ї інст. - Коляденко П.Л.
Категорія: ч 2 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст. - Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2018 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_3, 04.11.2017 року, о 02 год. 00 хв., рухаючись по проспекту Бажана, 10 в м. Києві, керувала автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відмовилася у присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2018 року та закрити провадження по справі.

За доводами апелянта судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини справи, які мають значення для її вирішення, постанова суду першої інстанції винесена з порушення норм законодавства, зокрема процесуального права, а саме не було викликано в судове засідання свідків, суд першої інстанції обмежився лише письмовими поясненнями, внаслідок чого зазначене рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції зокрема було допущено порушення наступних принципів судочинства, закріплених у Конституції України та КУпАП: суд в порушення вимог п. 2 ст. 278 КУпАП розглянув справу не дивлячись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП; судом під час здійснення правосуддя допущено порушення принципу правової визначеності, закріпленого у судовій практиці Європейського Суду з прав людини; судом під час ухвалення оскаржуваного рішення проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об'єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, а також щодо аналізу взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; всупереч вимогам ст. 252 КУпАП суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

ОСОБА_3 стверджує, що судом першої інстанції, дії ОСОБА_3 помилково кваліфіковано за ч.3 ст.130 КУпАП, при тому що, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення взагалі не встановлено кваліфікуючої частини статті 130 КУпАП, що є порушенням ст. 256 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи №753/1325/18 її дії було не вірно кваліфіковано, а саме, згідно ч.3 ст.130 КУпАП дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, проте в матеріалах справи наявна інформація щодо того, що ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2017.

Крім цього ОСОБА_3 стверджує, що проведення поліцейськими огляду на стан сп'яніння, а також складання та оформлення відповідних матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення здійснювалось з численними порушеннями норм діючого законодавства, якими передбачено конкретний порядок встановлення стану наркотичного або іншого сп'яніння, а також порядок дій у разі відмови від проходження такого огляду на місці події, оскільки в матеріалах справи відсутній відеозапис з відеореєстратора або нагрудної камери органів поліції, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні належні відомості про свідків, передбачені п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року.

Також апелянт вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_3 керувала автомобілем НОМЕР_2, проте, вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки вона не здійснювала керування транспортним засобом, так як автомобіль НОМЕР_2 перебував в нерухомому стані, про що свідчили сигнали аварійної зупинки. Працівники поліції постукали у вікно автомобіля НОМЕР_2, в салоні якого вона перебувала та запитали про причини зупинки із увімкненими сигналами аварійної зупинки. В процесі спілкування з працівниками поліції, було запропоновано їй пройти тест на стан наркотичного сп'яніння.

ОСОБА_3 стверджує, що навіть зважаючи на факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, вона не керувала транспортним засобом, а знаходилась в салоні автомобіля з увімкненими сигналами аварійної зупинки та розмовляла по телефону, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що вона відмовилась пройти огляд на стан сп'яніння, реалізовуючи своє право з огляду на те, що автомобілем вона не керувала, проте, поліцейські, не звертаючи уваги на перебування автомобіля у нерухомому стані, склали протокол.

Крім цього ОСОБА_3 вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_3 порушила правила дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ст.130 КУпАП без встановлення відповідної кваліфікації вказаної статті.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції в основному рішення базується виключно на постанові Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2017, проте, проігноровано той факт, що постанова Оболонського районного суду міста Києва ухвалена на підставі протоколу складеному із суттєвими порушеннями, оскільки у протоколі взагалі не вказані свідки, що є суттєвим порушенням, а тому, з огляду на те, що диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, в тому числі наркотичного сп'яніння, за ознакою вчинення повторно протягом року, а у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що вона саме керувала автомобілем, коли поліцейські запропонували їй пройти огляд на стан сп'яніння, то, виходячи із ст. 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, в її діях відсутній складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім цього ОСОБА_3 вказує на те, що враховуючи той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складено 04.11.2017 року, термін для адміністративного стягнення за ч.1 ст.38 КУпАП сплинув 04.01.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши наявні у справі відеофайли, допитавши свідка ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАПзавданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАПвизначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАПвизначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 117563 від 04 листопада 2017 року, який складений уповноваженою на те особою з дотримання вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, згідно з яким 04 листопада 2017 року близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_3 керувала автомобілем НОМЕР_3, по просп. Бажана, 10, в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків (а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 04 листопада 2017 року по просп. Бажана, 10, в м. Києві від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в протоколі не вказали (а.с. 2);

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп'яніння - поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови, виявлені працівниками поліції 04.11.2017 року у ОСОБА_3, в розумінні п.п.1, 2 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Наявні у справі докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що співробітником патрульної поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.5 ПДР.

Про безпідставність посилань ОСОБА_3 щодо порушення співробітниками патрульної поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду свідчить також відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 04 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3, який був витребуваний на вимогу Київського апеляційного суду з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції та який міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що ОСОБА_3, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Таким чином, вказаним відеозаписом спростовуються доводи апелянта щодо недотримання співробітниками патрульної поліції процедури проведення відповідного огляду на стан сп'яніння, а також доводи про недотримання вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3

Більш того, показаннями допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_5 також підтверджується дотримання працівниками поліції положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року та факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, адже, свідок показав, що в один з днів листопада 2017 року в нічний час доби, він разом з ОСОБА_6 рухались на автомобілі по пр. Бажана в м. Києві. Були зупинені працівниками поліції, які повідомили, що є водій (жінка), щодо якої у них є підозри, що вона керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, а тому в присутності свідків їй потрібно запропонувати пройти огляд для визначення стану наркотичного сп'яніння. На таку пропозицію свідки погодились, та разом з працівником поліції підійшли до автомобіля, в якому сиділа, як було встановлено ОСОБА_3 Їй працівниками поліції було запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на виявлення стану наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога, від проходження якого ОСОБА_3 відмовилась в присутності двох свідків. За наслідками такої процедури був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому були зазначені і анкетні дані свідків, та який і підписали свідки.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як про те ставиться питання в апеляційній скарзі.

Що стосується тверджень апелянта, про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 130 України, вимогам ст. 256 КУпАП, в зв'язку з тим, що в протоколі не зазначені адреси свідків, а також не зазначено за якою саме частиною статті 130 КУпАП ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності, то вони є безпідставними, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в ньому, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 130 КУпАП. Більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені прізвища, ім'я та по-батькові двох свідків та місця їхнього проживання, правильність зазначення яких підтверджена підписами свідків. Окрім того, допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 підтвердив наявність його підпису як в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та поясненнях свідка, а також підтвердив, що підписував протокол, де дійсно були вказані його дані.

Більш того, навіть зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 130 КУпАП. Проте, при винесенні судом постанови, дії ОСОБА_3 були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_3 щодо помилкової кваліфікації її дій саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП України суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з постанови суду першої інстанції, місцевим судом було встановлено наявність лише одного стягнення, яке було накладено на ОСОБА_3 постановою Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2017 р., та з врахуванням, що адміністративне правопорушення за даним протоколом вчинено 04.11.2017 року, тобто повторно протягом року, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка не погіршила становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона не керувала транспортним засобом, а знаходилась в салоні автомобіля вже з увімкненими сигналами аварійної зупинки та розмовляла по телефону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, по перше, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 був складений не за керування нею транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а за порушення нею п. 2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни, тобто за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП., а не керування останньою транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння.

А по друге, факт керування ОСОБА_3 автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, всупереч доводам апеляційної скарги, підтверджується відеозаписом з нагрудних камер співробітників патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, на якому ОСОБА_3 особисто пояснила співробітникам патрульної поліції що неправильно припаркувалася, що свідчить насамперед про те, що до моменту зупинки вона здійснювала керування транспортним засобом, а в момент того, як до автомобіля підійшов співробітник патрульної поліції ОСОБА_3 знаходилася в автомобілі на місці водія.

З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення ОСОБА_3 вчинено 04.11.2017 року, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки на ОСОБА_3 накладено постановою суду першої інстанції від 02.02.2017 року, що свідчить про те, що таке адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_3 в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП, а відтак і в цій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і підстав для закриття провадження по справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що просила апелянт у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, вважаю, що вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність. Більш того, санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

За таких обставин, постанова судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_3 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал