Справа № 169/1047/18
Провадження № 3/169/506/18
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року смт Турійськ

Суддя Турійського районного суду Волинської області Тітівалов Р.К., розглянувши матеріали, які надійшли від Турійського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючої,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Турійського районного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 05 грудня 2018 року ухилилася від виконання передбачених законодавством обовязків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не котролювала його поведінку, якою останній принизив честь і гідність неповнолітньої ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнала, пояснила, що належним чином виконує батьківські обовязки по вихованню сина.

За змістом положень статей 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний всебічно, повно й об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності і з'ясувати, чи було вчинено правопорушення та чи винна в цьому особа, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, умов проживання, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для порушення органом поліції адміністративного провадження за частиною 1 статті 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 став конфлікт у школі між дітьми, який полягав у тому, що ОСОБА_2 під час прибирання у класі провів віником по спині ОСОБА_3

Аналіз диспозиції частини 1 статті 184 КУпАП та викладених обставин справи в їх сукупності дає підстави для висновку, що одноразовий випадок непорозуміння між дітьми у школі не може бути доказом умисного ухилення матері дитини від належного виконання передбачених законодавством обовязків щодо виховання дитини та не може достовірно й беззаперечно свідчити про тривале й систематичне, свідоме й умисне нехтування батьками своїми обов'язками.

Будь-які належні та допустимі докази на підтвердження ухилення ОСОБА_1 в розумінні закону від виконання передбачених законом батьківських обов'язків щодо забезпечення виховання та навчання свого неповнолітнього сина у матеріалах справи відсутні, що свідчить про формальний підхід органу, який порушив дане провадження, до встановлення і зясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та відповідно до складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

Жодних доказів на підтвердження того, що дії неповнолітнього ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3 носять постійний і систематичний характер цькування, залякування, агресивного переслідування, фізичного чи психологічного впливу з метою підпорядкувати її особистість своїм інтересам, принизити її честь і гідність чи заслужити собі загальний авторитет, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду таких фактів не встановлено.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є турботливою мамою, спокійною і врівноваженою особистістю, виховує двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

Факт належного виконання ОСОБА_1 своїх обовязків по вихованню сина підтверджується також характеристикою з місця навчання ОСОБА_2, відповідно до якої він з однокласниками перебуває у товариських стосунках, навчається задовільно, дотримується режиму школяра, приймає активну участь у житті класу.

Також слід зазначити, що 20 грудня 2018 року батько неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_4, подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що жодних претензій до ОСОБА_1 не має, а конфлікт, який виник внаслідок непорозуміння між їхніми дітьми у школі, вичерпаний.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз наведених вище обставин та доказів в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, та про доведеність її винуватості у вчиненні цього правопорушення.

Буд-які належні, допустимі і беззаперечні докази на спростування вищевказаного в матеріалах справи відсутні.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1, 2 статті 7 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 184, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя