КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1492/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю захисника особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Гапонюк М.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі, що становить 352,40 гривень.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 17.08.2018 року о 09 год. 30 хв. в м. Києві по пр-ту Голосіївському, 86/1, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1, здійснила зупинку не вживши при цьому всіх необхідних заходів та допустила його самовільний рух, в результаті автомобіль здійснив наїзд на дерево, що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушила п. 15.12 ПДР України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2018 року у справі № 752/17764/18. Скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду зроблені на підставі поверхнево та неповно досліджених доказів.

Зокрема, як зазначає апелянт, згідно з її письмовими поясненнями, наданими 17.08.2018 відразу на місці ДТП інспектору роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 УПП в м. Києві лейтенанту поліції Васильчуку П.Ю., під час руху проїзною частиною та наближення до перехрестя вона помітила на панелі приладів автомобіля сигнал, який свідчив про виникнення несправності, а вплив на педаль гальмової системи не сповільнив рух автомобіля, тому з метою уникнення наїзду на пішоходів та зіткнення з автомобілями на перехресті, до якого вона наближалася, вона спрямувала автомобіль в бік перешкоди та скоїла наїзд на дерево, і зміст її пояснень підтверджується схемою місця ДТП до вказаного протоколу, де зафіксовано розташування автомобіля, за кермом якого вона знаходилась, під значним кутом до краю проїзної частини за напрямком руху автомобіля.

На думку апелянта, висновок інспектора та, як наслідок і суду, про наявність в її діях порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху, згідно якого водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним, жодним чином не підтверджено доказами у зв'язку з чим, в межах судового розгляду відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 231579, мало бути встановлено відсутність в її діях порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху, зазначеного як підставу притягнення її до адміністративної відповідальності.

Крім того, як вказує апелянт, відповідно до рахунку - фактури ТзОВ «ДИ-ЛАС» № ДЛ-0000627 від 17.08.2018, на територію якого автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, номерний знак НОМЕР_1, доставлено евакуатором з місця ДТП, було проведено ремонт зазначеного автомобіля, зокрема механізмів обох задніх коліс, прокачування його гальмової системи та регулювання троса стоянкового гальма, що свідчить про те, що іншого методу виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху ніж обраний нею не існувало, а отже, вона діяла в стані крайньої необхідності та відповідно до вимог ПДР.

Що стосується строків на апеляційне оскарження постанови, то, як зазначає апелянт, в оскаржуваній постанові зазначається, що начебто «ОСОБА_2 на виклики в судове засідання двічі не з'явилася, але згідно КУпАП неявка не перешкоджає розгляду справи», проте, як вважає апелянт, висновок суду щодо її неявки не відповідає дійсності, оскільки на її адресу лише 23.10.2018 надійшло повідомлення про виклик до суду на 24.09.2018, тобто аж через два тижні після ухвалення судом оскаржуваної постанови, про яку її на час вручення повістки не було відомо, і отримавши повістку, з метою належного захисту її прав та інтересів під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, нею наступного дня було укладено договір про надання правової допомоги.

Крім того, як вказує апелянт, як стало їй відомо в подальшому від її захисника Іванця А.Ю., ним було реалізовано право на ознайомлення з матеріалами справи, під час якого було з'ясовано, що у справі уже прийнято рішення, яким її визнано винною, проте, як зазначає апелянт, в протоколі про адміністративне правопорушення та її письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, був зазначений номер її мобільного телефону, а отже суд мав об'єктивну можливість альтернативним шляхом повідомити її про дату та час судового засідання.

Також апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові суд посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана сама цікавитись провадженням у справі, проте, як наголошує апелянт, що їй взагалі не було відомо, що справа на підставі складеного протоколу, буде розглядатись у Голосіївському районному суді м. Києва, так як згідно протоколу про адміністративне правопорушення в якому було зазначено, що розгляд справи відбудеться за викликом до Печерського суду, зателефонувавши до якого, було з'ясовано, що в провадженні суду відсутня справа щодо неї, і у апелянта не було жодних підстав вважати, що справа буде розглядатись саме в Голосіївському районному суді м. Києва.

Зазначає апелянт і про те, що оскаржуване рішення до цього часу на її адресу так і не прийшло, що свідчить, на її думку, про наявність перешкод у реалізації права на апеляційне оскарження постанови суду у визначений законом строк.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу і клопотання та просили їх задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що задоволенню підлягають як відповідне клопотання, так і апеляційна скарга, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені у клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що цей строк підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, висновок, наведений в оскаржуваній постанові про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю підтверджується зібраними по справі доказами, не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки він не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та вимогах закону, з огляду на таке.

Як передбачено диспозицією ст. 124 КУпАП, вказаною нормою встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 18 КУпАП встановлено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Виходячи з наведених вимог закону, а також фактичних даних про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 231579 від 17 серпня 2018 року, який було складено щодо ОСОБА_2; схемі місця ДТП та письмових поясненнях ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які наведені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді за результатами розгляду справи в суді першої інстанції не тільки не відповідають дійсним обставинам справи, а й не ґрунтуються на наявних у справі доказах, перш за все на схемі місця ДТП та поясненнях водія ОСОБА_2, яка була єдиним учасником цієї пригоди та здійснила наїзд на дерево, не в результаті порушення вимог п. 15.12 ПДР, яким передбачено, що водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним, а в результаті несправності автомобіля, внаслідок чого вона спеціально виїхала на тротуар та зіткнулася з деревом, з метою уникнення наїзду на людей та зіткнення з іншими транспортними засобами на перехресті.

Вказані пояснення ОСОБА_2 підтверджуються напрямком руху її автомобіля до моменту зіткнення з деревом, який відображений на схемі місця ДТП та який виключає можливість такого самовільного руху автомобіля, у разі залишення транспортного засобу та невжиття заходів для того, щоб не допустити його самовільний рух.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, не містять в собі даних, які б підтверджували не тільки її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а й взагалі наявність в її діях складу зазначеного правопорушення.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення судді про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, не може бути визнане законним та обґрунтованим, а тому вважає, що апеляційна скарга останньої підлягає задоволенню, а постанова судді Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року- скасуванню, з закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо неї.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Валігура Д.М.