ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 24 вересня 2018 року о 01 год. 25 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "HYUNDAI GETZ", державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода.

Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що висновки судді не відповідають обставинам справи, а постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Стверджує, що він не керував транспортним засобом у зазначений в протоколі час та місці. Вважає, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, а докази, які суд вважав достатніми при винесенні постанови, є суперечними.

Зазначає, що дані, що містяться в протоколі та які в подальшому відображені в постанові суду, суперечать відео з нагрудних камер поліцейських, а саме факт керування ним транспортним засобом о 01 год. 25 хв. 24 вересня 2018 року, оскільки відповідно до відеозапису, запис починається з 00 год. 50 хвилин (відео файл ), а вказаний у протоколі та у постанові час, взагалі відсутній на відео (відеофайл закінчується о 01 год. 04 хв., а наступний відеофайл розпочинається вже о 01 год. 40 хв.).

Вказує на те, що відеозапис починається саме з моменту виходу поліцейського з патрульного автомобіля, а не з моменту, коли інспектор поліції зупиняв транспортний засіб, яким він нібито керував.

Також додає, що на його запитання, чи вівся запис процедури зупинки транспортного засобу та чи видно на ньому водія, поліцейські повідомили, що такий запис вівся, але відео до суду не надано. В той же час, на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, відсутні будь-які докази руху автомобіля та хто саме був за кермом транспортного засобу.

Зазначає, що оскільки не відомо, скільки часу пройшло від моменту зупинки транспортного засобу до початку відеозапису, пояснення поліцейського в судовому засіданні про неможливість помінятись місцями з водієм, є лише його припущенням та не може створювати жодних правових наслідків.

Факт перебування його у стані алкогольного сп'яніння апелянт не заперечує, однак наполягає на тому, що до часу зупинки транспортного засобу поліцейськими, він знаходився на місці пасажира, а після подачі сигналу про зупинку, ОСОБА_3, який був за кермом, зупинив автомобіль та швидко пересів на пасажирське сидіння, а його попросив пересісти на місце водія.

Апелянт вказує на те, що при складанні протоколу поліцейські не допитали ОСОБА_3 як свідка та не з'ясували дійсні обставини справи, що підтверджується відсутністю відповідних відміток у тексті протоколу, де не вказано існування такого свідка, хоча на відео з камери поліцейського він присутній.

Зазначає, що як свідок ОСОБА_3 був допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції та повідомив, що саме він керував транспортним засобом «HYUNDAI GETZ».

Також апелянт додає, що він одразу повідомив поліцейських про те, що не керував транспортним засобом та пізніше зазначив про це в самому протоколі.

Стверджує, що саме у зв'язку з тим, що він не керував транспортним засобом, він не надавав поліцейським свого водійського посвідчення та відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

На думку апелянта, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути підставою для визнання його винним, у зв'язку з тим, що вказані свідки факт керування ним транспортним засобом підтвердити не можуть, оскільки цього не бачили, бо були запрошені поліцейськими лише в момент складання протоколу.

У зв'язку з вищевикладеним апелянт вважає, що судом допущено неповне з'ясування всіх обставин справи, а постанова ґрунтується лише на припущеннях, що є порушенням ч. 3 ст. 62 Конституції України, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2, на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як слідує з протоколу серії БД №094764 від 24.09.2018 р., ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку.

Зазначену обставину підтвердили допитані в суді першої інстанції патрульні поліцейські, які складали протокол та які надали пояснення про те, що 24.09.2018 р. вони зупинили транспортний засіб "HYUNDAI GETZ", державний номер НОМЕР_1. Підставами для зупинки стала відсутність освітлення заднього номерного знаку автомобіля. Водій ОСОБА_1 вийшов з водійського місця і пішов оглядати несправності. Будь-яких переміщень в автомобілі вони не бачили, також зазначили, що вказаний автомобіль є не великих розмірів, тож дорослі чоловіки, не виходячи з автомобілю, не могли помінятись місцями за такий короткий час. Одразу після зупинки ОСОБА_1 жодним чином не вказував, що він не керував транспортним засобом, на ці обставини він почав посилатись вже під час складання протоколу.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини та показання патрульних поліцейських підтверджується дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, з якого вбачається, що саме ОСОБА_1 вийшов з водійського місця і направився оглядати несправність освітлення, на яку вказали поліцейські. Тобто, ці дані спростовують висловлені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що суддя вірно поставився критично до показань свідка ОСОБА_6 про те, що в той день саме він керував транспортним засобом, а після того, як працівники поліції зупинили автомобіль, він і ОСОБА_1, не виходячи із автомобіля, помінялись місцями, оскільки вони спростовуються даними відеозапису.

Як слідує з відеозапису, працівники підійшли до автомобілю, де за кермом перебував саме ОСОБА_1, а поряд з ним, на передньому пасажирському сидінні - свідок ОСОБА_6 Після звернення працівника поліції до водія ОСОБА_1 з вимогою надати водійське посвідчення та повідомити дані про його особу, останній вийшов з автомобілю, шукав своє водійське посвідчення, не хотів надавати документи, а в подальшому заявив, що він не він керував транспортним засобом. На вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.

Зазначену обставину підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та які є доказами по справі. У цих поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, що узгоджується з даними відеозапису.

Доводи апелянта про те, що не можна посилатися на пояснення вказаних свідків, як на доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, є безпідставними, оскільки вказані вище вказані особи були свідками саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Як слідує з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, під час складання протоколу ОСОБА_1 були роз'яснені його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП та наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, що також підтверджується даними відеозапису.

Посилання апелянта на те, що час зафіксований на відеозаписі не узгоджується з часом, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді, ніяким чином не спростовує те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Факт вживання алкогольних напоїв та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 не заперечував, а доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд розцінює як намагання його уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок фіксації вказаного порушення закріплений у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п. п. 6, 7, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначені вимоги закону та Інструкції дотримані при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1

Отже, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Стягнення ОСОБА_1 накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва 15 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова