АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/61/18 Номер провадження 33/786/296/18Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., з участю представника ОСОБА_2-адвоката ОСОБА_3, прокурорів - Нечипоренка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та в її інтересах адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки АДРЕСА_1, працюючої на посаді керівника апарату Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області

за ч.2 ст. 172-6 КУпАП України,-

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Глобинського районного суду Полтавської області провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП України.

Згідно з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 03.01.2018 року, ОСОБА_2, обіймаючи з 29.04.2016 року по теперішній час посаду керівника апарату Глобинської райдержадміністрації Полтавської області, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» державним службовцем, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані за наступних обставин.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 100112576, ОСОБА_2 13.04.2017 року набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 87,9 кв.м, житлова площа 54,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, вартістю на дату набуття 164848 гривень.

При цьому, ОСОБА_2 несвоєчасно, а саме 24.04.2017 року подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані про отримання права власності на нерухоме майно 13.04.2017 року на загальну суму 164848 гривен.

Місцевий суд, приймаючи рішення про закриття провадження по справі, своє рішення аргументував тим, що під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_2 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки житловий будинок був набутий у власність у законний спосіб, про набуття права власності ОСОБА_2 правдиво повідомила у декларації про зміни в майновому стані у 2017 році, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

Таким чином, суддею встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_2 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУПАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону. Поза її волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду, ОСОБА_2 та в її інтересах захисником ОСОБА_3 подано апеляційні скарги, аналогічні за змістом, в яких вони просять скасувати постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року, прийняти нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 176-2 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляції вказують, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, ухвалена судом без повного і всебічного з'ясування обставин справи, не надано належної правової оцінки всім доказам у справі у їх сукупності, а саме поданих ОСОБА_2 та її захисником письмовим зауваженням щодо протоколу про адміністративне правопорушення та письмовим поясненням.

Апелянти зазначають, що протокол складено та направлено до суду суб'єктом, який не мав права на вчинення таких дій та без дотримання вимог п.5 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» і не може бути визнаним належним доказом.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні захисник особи , яка притягується до адміністративної відповідальності свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась та у поданій заяві просила слухати справу за її відсутності.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне , всебічне , повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом , забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.

Вважаю , що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини у справі , постановив законне , обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Закриваючи провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення , суддя суду першої інстанції проаналізувала положення ч.2 ст.172-6 КУпАП , ст.ст.45,52 ЗУ «Про запобігання корупції» , ст.ст.8,9,62 Конституції України , ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина , рішення Європейського суду і прийшла до висновку по відсутність в діях (бездіяльності) ОСОБА_2 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення через відсутність мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки житловий будинок був набутий у власність у законний спосіб, про набуття права власності ОСОБА_2 правдиво повідомила у декларації про зміни в майновому стані у 2017 році, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

При цьому , судом першої інстанції було встановлено , що згідно з розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_4 № 82-К від 29.04.2016 року «Про призначення ОСОБА_2.» ОСОБА_2 призначено на посаду керівника апарату Глобинської райдержадміністрації Полтавської області та присвоєно 10 ранг 5 категорії державних службовців.

27.05.2016 року розпорядженням в.о. голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_5 № 111-К від 27.05.2016 «Про присвоєння рангів» ОСОБА_2 присвоєно 6 ранг категорії «Б».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 100112576, ОСОБА_2 13.04.2017 року набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 87,9 кв.м, житлова площа 54,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, вартістю на дату набуття 164848 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Враховуючи, що вартість отриманого у спадщину житлового будинку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, ОСОБА_2 у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна, тобто до 23.04.2017 року включно, зобов'язана була письмово повідомити про суттєву зміну майнового стану Національне агентство запобігання корупції.

Проте , ОСОБА_2 несвоєчасно , а саме 24.04.2017 року подала повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Отже , судом першої інстанції було встановлено , що мала місце подія адміністративного правопорушення , яка полягає у несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни майнового стану.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та в її інтересах адвоката ОСОБА_3 щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення вважаю не переконливими.

ОСОБА_2 та в її інтересах адвокат як на підставу відсутності події і складу адміністративного правопорушення посилаються на те , що у даній справі всупереч положенням ст.ст.12 ч.3 , 51 ч.ч.1,4 ЗУ «Про запобігання корупції» НАЗК не було затверджено висновок про виявлення ознак корупційного правопорушення , він не надсилався Національній поліції і відповідно протокол щодо ОСОБА_2 про вчинення нею правопорушення складено неповноважною особою.

Проте вважаю вказані доводи апеляції такими , що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (визначення термінів) , спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції є органи прокуратури , Національної поліції , Національне антикорупційне бюро , Національне агентство з питань запобігання корупції.

Статтею 12 Закону України «Про запобігання корупції» визначено права Національного агентства з питань запобігання корупції. Зокрема п.12 цієї статті Національному агентству надано право ініціювати проведення службового розслідування , вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб , винних у вчиненні корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень , надсилати до інших спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції матеріали , що свідчать про факти таких правопорушень.

Вказані повноваження Національного агентства є дискреційними повноваженнями органу Державної влади.

Не є такими , що ґрунтуються на законі також посилання в апеляції на положення ч.3 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» , яке , на думку апелянта , полягає в тому , що єдиною підставою для складання протоколу уповноваженим органом національної поліції про вчинення адміністративного правопорушення є складання обґрунтованого висновку НАЗК.

В цьому плані варто звернути увагу на саму конструкцію цієї статті Закону.

Так , у першому реченні цієї статті йдеться про те , що у разі виявлення ознак «адміністративного» правопорушення пов'язаного з корупцією , уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення , який направляється до суду згідно з рішення Національного агентства.

В другому ж реченні цієї статті вказується , що у разі виявлення ознак іншого корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення , Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції.

Різниця між вказаними реченнями полягає в тому , що в першому реченні мова йде виключно про виявлення адміністративного правопорушення , а в другому випадку про інше корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення .

Знову ж таки , в цьому плані слід звернути увагу на формулювання корупційного правопорушення і правопорушення пов'язаного з корупцією як вони викладені у статті 1 Закону.

Корупційне правопорушення - діяння , що містить ознаки корупції , вчинене особою , зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону , за яке законом встановлено кримінальну , дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Правопорушення пов'язане з корупцією - діяння що не містить ознак корупції , але порушує встановлені цим Законом вимоги , заборони та обмеження , вчинене особою , зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону , за яке законом встановлено кримінальну , адміністративну , дисциплінарну та /або цивільно -правову відповідальність.

Таким чином із аналізу вказаних норм видно , що за корупційне правопорушення не передбачено адміністративної відповідальності , а за правопорушення , пов'язане з корупцією передбачені всі види юридичної відповідальності.

У зв'язку із цим законодавець і надав НАЗК право як самостійно складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення , пов'язаного з корупцією так і інформувати інших суб'єктів у сфері протидії з корупцією в разі вчинення , в тому числі і корупційного правопорушення за яке передбачено зокрема і кримінальну відповідальність.

До того ж варто звернути увагу і на положення КПК України за яким правом на внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення наділені прокурор , Національна поліція , НАБУ.

Таким чином приходжу до висновку , що вищенаведені повноваження надані НАЗК жодним чином не виключають право Національної поліції самостійно складати протоколи про вчинення правопорушень , пов'язаних з корупцією.

Визначає коло осіб , які мають право складати протоколи і Кодекс України про адміністративні правопорушення та інші законодавчі акти , що регулюють діяльність Національної поліції.

Так , за змістом частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення , що розглядаються органами , зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу , протоколи про правопорушення мають право складати в тому числі і уповноважені на те посадові особи Національної поліції.

Пунктом 3 частини першої статті 23 ЗУ «Про Національну поліцію» на неї , зокрема , покладені обов'язки з виявлення кримінальних , адміністративних правопорушень.

Варто зазначити , що статтею 254 КУпАП встановлено , що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами.

Положеннями частини другої статті 251 КУпАП встановлено , що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб , уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення , визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені положення Законів у сукупності вважаю , що Національна поліція в особі УЗЕ наділена правом складання протоколів про вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ст.172-6 КУпАП , збирання доказів на підтвердження винуватості особи відносно якої складається протокол.

Не можна погодитись також із доводами апеляцій , що в ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» не встановлено порядку обчислення перебігу десятиденного строку , а тому для його обчислення слід керуватися положеннями КПК , ЦПК , ГПК України і відповідно ОСОБА_2 не пропустила десятиденного строку для подачі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Для цього варто звернутися до положень статті 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Частина друга цієї статті викладена у такій редакції: « У разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування , а саме отримання ним доходу , придбання майна на суму , яка перевищує 50 прожиткових мінімумів , встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року , зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб , уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Отже , виходячи із аналізу зазначеного закону , законодавець досить чітко визначив подію із настанням якої починається сплив десятиденного строку і це пов'язано саме із моментом отримання доход у(надходження коштів на рахунок , отримання коштів в касі банку тощо) або придбання майна (з моменту державної реєстрації).

Вказана норма закону є чіткою і зрозумілою для правозастосування та повністю узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо якості закону.

Застосування в даному випадку за аналогією норм КПК , ЦПК , КАС , ГПК , як про це наголошується авторами апеляцій , не узгоджується із приписами КУпАП.

Таким чином апеляційний суд вважає , що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку , що ОСОБА_2 був пропущений десятиденний строк на подачу повідомлення про суттєві зміни у майновому стані , тобто мала місце подія адміністративного правопорушення.

Проте суд дійшов до висновку , що в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення і навів на підтвердження цьому факту досить переконливі аргументи.

Не є такими , що дають підстави для скасування судового рішення доводи апеляцій з приводу неповного , як на думку авторів апеляції , встановлення судом першої інстанції фактичних обставин по справі і ненадання їм належної правової оцінки.

Вважаю за необхідне в цьому розрізі доводів апеляцій звернути увагу на таке.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення , який полягає у сукупності об'єктивних та суб'єктивних ознак , що характеризують протиправну , винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Ознаками об'єктивної сторони є - діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв'язок між діянням і наслідками тощо. Ознаками суб'єктивної сторони є - вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Суб'єктивна сторона правопорушення , передбаченого ст.172-6 ч. 2 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Суддя суду першої інстанції встановила відсутність умислу з боку ОСОБА_2 на вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП і прийшла до висновку про відсутність ознак складу адміністративного правопорушення через відсутність однієї із обов'язкових ознак складу адміністративного правопорушення.

Встановлення даного факту є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Встановлення будь-яких інших обставин не утворює складу адміністративного правопорушення за відсутності ознак суб'єктивної сторони.

До того ж варто звернути увагу , що відсутність складу адміністративного правопорушення фактично не оспорюється також і авторами апеляцій.

Не суперечить приписам статті 247 ч.1 п.1 КУпАП також і резолютивна частина судового рішення.

Хоча в зазначеній нормі між словами « події, складу» і не міститься розділового сполучника «або» , проте це не виключає можливості закриття провадження у справі лише за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Таким чином , наведеними вище доводами апеляцій не спростовано висновок судді місцевого суду про наявність події адміністративного правопорушення.

Порушень законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене , апеляційний суд доходить висновку , що постанова судді про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю складу адміністративного правопорушення є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні , а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та в її інтересах адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення , а постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: А.О.Рябішин