КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в Городищенському коледжі Уманського НУ, 6 курс, проживає за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 28 липня 2018 року о 23.10 год. в м. Києві на вул. Булаховського 2, керував автомобілем «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння: тремтіння пальців рук, бліде обличчя, звужені зіниці очей не реагують на світло. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, то апелянт зазначає про те, що він цікавився про хід розгляду справи шляхом здійснення телефонних дзвінків до суду першої інстанції, але йому весь час повідомляли, щоб він чекав повістку або суддя у відпустці, а також, як вказує апелянт, суд взагалі не направляв йому повістки, а тому посилання в постанові на те, що, начебто, він не з'явився повторно до суду, не відповідає дійсності, що призвело, в свою чергу, до порушення положень ст. 268 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у вказаний у протоколі дату та часу у нього виник конфлікт з дружиною, і він поїхав переночувати до друга, але не вийшло, і він вирішив переночувати у автомобілі на території заправки. Під час перебування на заправці голосно розмовляв по телефону з дружиною, слухав музику, двигун не заводив. До нього підійшли працівники патрульної поліції з метою перевірки документів та запідозрили, що він перебуває в стані сп'яніння.

Апелянт наголошує на тому, що він все пояснив працівникам поліції, але останні його не слухали та сказали, якщо він відмовиться від освідування, його відпустять, а потім включили камеру, і, з того моменту почався запис.

Також, апелянт наголошує на тому, що працівники поліції заповнили графу «керування транспортним засобом» за свідків, при цьому свідки не бачили, що він керував транспортним засобом, що також підтверджується хронометражем відеозапису 23:17:35.

Крім того, апелянт стверджує про те, що не було підстав для проходження медосвідування у медичному закладі тверезої особи, яка не керувала автомобілем, а рапорт працівника патрульної поліції був підготовлений раніше, і тільки були вписані його дані.

Апелянт вказує, що немає доказів керування ним транспортним засобом, а в подальшому його не відсторонили від керування транспортним засобом, а просто дозволили знаходитись в автомобілі дальше.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який підтримав клопотання про поновлення строку та вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Згідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні взагалі будь-які дані про те, що ОСОБА_1 викликався до суду, а також дані про належне повідомлення ОСОБА_1 у будь-який інший спосіб про день, час та місце розгляду справи.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Однак, в порушення зазначеної вимоги закону, місцевим судом не було надіслано копію постанови, яку на даний час ОСОБА_1 оскаржує.

Відповідно до заяви ОСОБА_1, він 12 листопада 2018 року звернувся до суду, зазначаючи, що стосовно нього було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, жодних судових викликів до нього не надходило, та просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи.

В цей же день ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, в т.ч. і з постановою (ас. 12).

Апеляційна скарга подана 21 листопада 2018 року (ас. 13).

Таким чином, розгляд справи судом першої інстанції був проведений з порушенням вимог ст. 278, 268 КУпАП, у зв'язку з чим клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду - підлягає до задоволення, а строк - поновленню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то вони є необґрунтованими.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: письмові пояснення свідків, рапорт працівника поліції, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 16-17).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так з рапорту працівника поліції вбачається, що 28 липня 2017 року під час несення служби приблизно о 23.10 год. за адресою: м. Київ, вул.. Булаховського, 2, був виявлений транспортний засіб АУДИ А4, водій якого порушував вимог правил дорожнього руху, а саме, в темний час доби не підсвічувався номерний знак. Здійснивши зупинку вищевказаного транспортного засобу із застосуванням проблискових маячків та гучномовця, в ході спілкування з водієм гр. ОСОБА_1 у останнього виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, а саме: звуження зіниць очей, що не реагує на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук. Водій від проходження огляду для визначення стану сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився (ас. 3).

Відповідно до відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, інспектор поліції зупиняє транспортні засоби, водіям яких пояснює, що зупинений водій в стані сп'яніння, який відмовляється від проходження відповідного огляду, та пропонує їм бути свідками. Водії підходять до автомобіля поліції, де інспектор поліції запрошує ОСОБА_1, пропонує йому представитися, свідкам роз'яснює, що вони не були свідками того, чи керував вказаний водій транспортним засобом чи ні, а тому зазначений факт вони не можуть підтвердити. Вони можуть підтвердити тільки факт того, що водій або погоджується, або відмовляється від огляду на стан сп'яніння. Після чого питає ОСОБА_1, чи погоджується він пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі. На це ОСОБА_1 відмовляється, зазначаючи, що це буде довго, та він не вбачає підстав для цього. Інспектор поліції вказує, що він не лікар для встановлення стану ОСОБА_1, що він, як інспектор, вбачає певні ознаки сп'яніння, у зв'язку з чим пропонує проїхати водію до медичної установи, після чого повторно в присутності свідків питає у ОСОБА_1, чи погоджується він проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 відповідає відмовою (ас. 4).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України (в редакції від 22 березня 2017 року) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У зв'язку з виявленими порушеннями щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 28 липня 2018 року о 23.10 год. в м. Києві на вул. Булаховського 2, ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi A4» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння: тремтіння пальців рук, бліде обличчя, звужені зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку вказаний водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (ас. 1).

ОСОБА_1 вказаний протокол підписав без будь-яких заперечень, застережень чи скарг. При цьому вказав про те, що «ТЗ залишив на місці правопорушення».

Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1, як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у вказаний у протоколі дату та часу внаслідок конфлікту з дружиною та неможливості перебування у товариша він вирішив переночувати у автомобілі на території заправки, де голосно розмовляв по телефону з дружиною, слухав музику, двигун не заводив, тобто, не керував транспортним засобом, спростовуються вищенаведеними доказами.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції заповнили графу «керування транспортним засобом» за свідків, при цьому свідки не бачили, що він керував транспортним засобом, спростовуються відеозаписом, відповідно до якого працівник поліції наголошує на тому, що свідки не були свідками того, чи керував вказаний водій транспортним засобом чи ні, а тому зазначений факт вони не можуть підтвердити, та вказав про те, що вони можуть підтвердити тільки факт того, що водій або погоджується, або відмовляється від огляду на стан сп'яніння.

Доводи апелянта про те, що не було підстав для проходження медосвідування у медичному закладі тверезої особи, яка не керувала автомобілем, а рапорт працівника патрульної поліції був підготовлений раніше, і тільки були вписані його дані, є необґрунтованими. Так рапорт працівника поліції дійсно виконаний на друкованому бланку, проте, в ньому зазначені події, які стосуються зупинки транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1

Що ж стосується доводів про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то а ні в присутності свідків, а ні в поясненнях, викладених у протоколі, ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом.

З приводу доводів про те, що в подальшому ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, а просто дозволили знаходитись далі в автомобілі, то вказані доводи спростовуються власноручними записами ОСОБА_1 про те, що він залишив автомобіль на місці правопорушення, що і свідчить про те, що апелянт був відсторонений від керуванням транспортним засобом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним, вмотивованим та ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва