АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2262/2018 Постанова винесена суддею Мозолевською О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 27 травня 2018 року о 06 год. 30 хв. по вул. Липківського, 25 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Dacia Loqan», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим відповідно до закону ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, проте в присутності свідків він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не дотримав вимог закону щодо повноти, всебічності та об'єктивності розгляду справи, безпідставно не взяв до уваги його заперечення стосовно дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, отже незаконно притягнув його до відповідальності за правопорушення, яке він не скоював.

Зокрема, як указує апелянт, суд не з'ясував обставин, за яких він був зупинений працівниками патрульної поліції, не врахував його пояснення щодо підстав конфлікту, який виник між ним та поліцейськими, не дав оцінки тому, що поліцейські змусили його шляхом обману підписати протокол про те, що він начебто перебував у стані наркотичного сп'яніння, чого насправді не було. До того ж поліцейські взагалі не пропонували йому огляд на стан сп'яніння, оскільки відповідного направлення не дали, а після складання протоколу не відсторонили від керування автомобілем.

Крім того, на думку апелянта, суд при вирішенні питання щодо стягнення не врахував ту обставину, що він являється інвалідом третьої групи, працює водієм на орендованому автомобілі і позбавлення права керування транспортними засобами перешкоджає йому доглядати за матір'ю, якій виповнилося 80 років і яка потребує постійного лікування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, поважність причини пропуску якого обґрунтував тим, що копію постанови він отримав 25 червня 2018 року.

Враховуючи, що порушення строку оскарження є незначним, вважаю можливим поновити ОСОБА_2 строк оскарження постанови судді місцевого суду від 21 червня 2018 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За змістом частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції &q? 1;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?па;, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час розгляду справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_2 були дотримані, а винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами. Зокрема, даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 335488 від 27 травня 2018 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а. с. 1);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, а їх зміст узгоджується з обставинами правопорушення, викладеними у відповідному протоколі (а. с. 2);

- рапорті поліцейського Савченко Ю.А., де він зазначив, що під час патрулювання в складі екіпажу Рубін-0920, по вул. Липківського, 25 в м. Києві було помічено автомобіль «Dacia Loqan», державний номерний знак НОМЕР_2, водій якого не був пристебнутий ременем безпеки; під час спілкування у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння: порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол за ст. 130 КУпАП (а.с. 3);

- відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який спростовує всі доводи ОСОБА_2 щодо порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП і відповідної Інструкції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 4).

Отже, проаналізувавши зазначені докази, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Доводи ОСОБА_2 про те, що працівники поліції змусили його підписати протокол, тобто погодитись з тим, що він керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на доказах у справі. Безпосередньо із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а у поясненнях по суті правопорушення він власноручно вказав: &q?дб;согласен, авто залишаю на місці, пояснення надам в суді&qu ;. До того ж стосовно нього складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, а не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, водночас саме такі дії апелянта, тобто невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, об'єктивно підтверджуються як письмовими поясненнями свідків, так і відеозаписом із нагрудної камери поліцейського. З цих же підстав слід визнати надуманими і твердження апелянта про те, що поліцейські взагалі не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння та не відсторонили від керування транспортним засобом після складання протоколу.

Посилання апелянта на відсутність у справі відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я не заслуговує на увагу, оскільки на вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я він відмовився, а тому у поліцейського і не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд, який здійснюється лікарем у присутності поліцейського.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

При цьому доводи ОСОБА_2 щодо суворості стягнення не можуть бути враховані судом, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає альтернативних стягнень.

Оскільки апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 21 червня 2018 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підстави викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко