Справа № 742/715/18 Головуючий у 1 інстанції Бездідько В. М.
Провадження № 33/795/220/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1,

з участю прокурора Карася В.М.,

захисника ОСОБА_2,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року.

Цією постановою, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 та 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та, на підставі ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 352 гривні 40 копійок.

Місцевим судом ОСОБА_3 визнано винуватим в тому, що він, перебуваючи з 30 червня 2017 року на посаді директора Прилуцького міського будинку культури Прилуцької міської ради, тобто у відповідності до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» будучи суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону, прийняв рішення щодо працевлаштування на роботу до Прилуцького міського будинку культури своєї матері та видав наказ про її зарахування і при цьому не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції чи інший визначений законом орган про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Крім того, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді директора Прилуцького міського будинку культури Прилуцької міської ради, тобто у відповідності до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, прийняв рішення щодо працевлаштування на роботу до Прилуцького міського будинку культури своєї матері, підписав та видав наказ про її зарахування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протоколи ГП № 507987, та ГП № 507986 від 05 березня 2018 року за вказані адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебували на розгляді Прилуцького міськрайонного суду одночасно, тому суд обєднав їх в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_3 не визнав себе винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень.

В апеляційній скарзі адвокат просить постанову місцевого суду скасувати за відсутністю в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення і закрити провадження у справі. Суд вважає, що в діях ОСОБА_3 наявний склад інкримінованих адміністративних правопорушень який полягав у прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що знайшло своє відображення у видачі наказу про прийняття на роботу на 0, 5 ставки близької особи матері. На цьому всі докази по даній справі, що підтверджують його вину судом вичерпані. Тобто, дані твердження суду полягають саме у реальному конфлікті інтересів при винесенні наказу, але жодного доказу того, що даний наказ винесений саме в умовах реального конфлікту інтересів, не надано суду та судом не встановлено під час розгляду справи по суті в судових засіданнях. Так, відповідно до п. 4.2 Статуту Прилуцького міського Будинку культури, директор приймає та звільняє працівників. Права інших осіб на прийняття на роботу або звільнення не передбачено, а тому ОСОБА_3, в силу своїх обовязків видав відповідний наказ про прийняття на роботу ОСОБА_4 Окрім того, судом не встановлено та не вказано в протоколах про адміністративне правопорушення, повязаних з корупцією, в чому саме наявний реальний конфлікт інтересів у ОСОБА_3, хоча ці обставини повинні бути встановлені протоколом про адміністративне правопорушення та повинні бути відображені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, чого не зроблено.

Із матеріалів справи, пояснень ОСОБА_3, адвоката, прокурора та доводів апеляційної скарги видно, що вона не обґрунтована.

Факт працевлаштування директором Прилуцького міського будинку культури Прилуцької міської ради ОСОБА_3 на роботу своєї матері ніким не заперечується, як і той факт, що остання після цього перебуває у прямому підпорядкуванні у свого сина.

Згідно п. а) ч. 2 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції, субєктами на яких поширюється дія цього закону є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

У відповідності до Листа МЮ України від 11.03.2014 №1050-0-4-14-1111 до кола субєктів відповідальності за корупційні правопорушення, зокрема, належать посадові особи юридичних осіб публічного права, які для цілей Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому для вирішення питання, чи є особа посадовою, слід виходити з правозастосовної практики, згідно з якою головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність у неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Пленум Верховного суду України в Постанові від 26 квітня 2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» зазначив, що організаційно-розпорядчими обовязками є, зокрема, обовязки щодо здійснення керівництва трудовим колективом.

Саме використовуючи свої організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції і працевлаштував ОСОБА_3 на роботу свою матір.

Отже порушень законодавства, які давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1