Категорія:ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю секретаря Білоуса І.Л., законного представника ОСОБА_2, особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_3, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121. ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення відповідно до вимог ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17.09.2018, о 01год. 30хв., керував транспортним засобом «ВАЗ21013», д.н.з. НОМЕР_1, по вул.Ковельська, 98, в м. Луцьку, без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби та в стані алкогольного спяніння. чим порушив вимоги п. 2.9а, 2.9в, 30.2, 2.1а Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції захисник в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ'єктивно з'ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що в діях довірителя відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки працівниками поліції були порушені його права. Також вказує про порушення судом першої інстанції права на захист особи, оскільки ОСОБА_3 фізично не міг подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначає, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості надати пояснення щодо події, подати докази, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності. Просить поновити пропущений строк, оскільки постанову захисник отримав 12.12.2018р., та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не був присутній під час розгляду справи щодо нього в суді першої інстанції, даних про отримання ним копії постанови в матеріалах справи немає, копію постанови захисник отримав лише 12.12.2018, про що свідчить його розписка, а скаргу подав 13.12.2018, тому строк апеляційного оскарження постанови йому слід поновити, так як він пропущений із поважних причин.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення законного представника та ОСОБА_3, які, кожен зокрема, не оспорюючи фактичних обставин інкримінованих правопорушень, просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, суддя приходить до наступного висновку.

Перш за все, твердження апелянта про порушення права на захист ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки суддею місцевого суду був проведений судовий розгляд за відсутності особи, оскільки була подана заява ОСОБА_3 про такий розгляд. Ставити під сумнів дану заяву в апеляційного суду немає, оскільки вона хоча і зареєстрована в суді 20.09.2018, однак датована 17.09.2018, а тому твердження сторони захисту про неможливість подання заяви ОСОБА_3 через перебування його за кордоном з 19.09.2018 є безпідставними.

Факт вчинення ОСОБА_3 правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП, не заперечується в суді апеляційної інстанції, а також доводиться зібраними матеріалами справи.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП є вірною, оскільки останній керував транспортним засобом без посвідчення водія та з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби.

Окрім того, з відеозапису, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що порушник дійсно керував транспортним засобом, за обставин, які викладені в протоколах.

Факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема результатами приладу «Драгер» (а.с.5), поясненнями свідків (а.с.7-8), відеозаписами з бодікамер поліцейських.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

В ст.13 КУпАП зазначено, що до неповнолітніх осіб, які вчинили в тому числі і правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Однак судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону не були враховані в повній мірі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 розкаявся у вчинених правопорушеннях, а законний представник ОСОБА_2 (мати порушника) просила передати останнього під її нагляд.

Враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності, а саме, вік правопорушника, рівень алкоголю в крові 0,28 проміле, згоду матері про передачі правопорушника під її нагляд, помякшуючу відповідальність обставину щире розкаяння винного, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин (оскільки стан спяніння в даному випадку є кваліфікуючою ознакою), а також те, що від дій ОСОБА_3 тяжких наслідків не настало, він вперше притягується до адміністративної відповідальності, суддя приходить до висновку, що до останнього можливо і доцільно застосувати захід впливу, передбачений п.4 ст.24-1 КУпАП.

Окрім того, як розяснив Пленум ВСУ в п.21 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

В статті 30 КУпАП вказується про позбавлення спеціального права, наданого громадянинові, а тому це дає суду прийти до висновку, що в даному випадку суд першої інстанції безпідставно наклав на ОСОБА_3 і додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки останньому таке право не надавалося.

За таких обставин, апеляційний суд частково задовольняє скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції в частині накладення стягнення та застосовує до неповнолітнього ОСОБА_3 захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_2

Окрім того, оскільки апеляційний суд застосовує до ОСОБА_3 захід впливу, підлягає скасуванню постанова судді місцевого суду і в частині стягнення судового збору, оскільки такий збір у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП стягується лише у випадку накладення стягнення на особу.

Керуючись ст.294, 24-1 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк захиснику ОСОБА_4 на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтерсах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_3 в частині накладеного стягнення та стягнення судового збору скасувати.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_2 на строк до 12 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду ОСОБА_1