Провадження № 33/824/939/2018 Доповідач - Миколюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

захисника-адвоката - Боруха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката Боруха С.В., на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 (десять тисяч двісті гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 320,00 грн.

Згідно з постановою суду, 27.10.2017 року приблизно о 00 год. 10 хв. біля буд. № 1 по вул. Світлій в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Opel» д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв'язне мовлення, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп'яніння ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_2 - адвокат БорухС.В. в апеляційній скарзі просить її скасувати та провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтуванні вказує, що при дослідженні матеріалів справи, свідки судом не викликались та не допитувались, а відібрані у них пояснення не можуть бути належним доказом, оскільки не містять інформації про осіб, що їх підписували, зокрема, на поясненнях міститься лише інформація записана працівником поліції ручкою чорного кольору, а в місці, де мав розписатись та зазначити прізвище та ініціали свідок, міститься начебто підпис свідка виконаний синім кольором та без зазначення прізвища та ініціалів, зазначає, що в своєму рапорті працівник поліції вказує, що подія фіксувалась на нагрудну камеру, однак відеоматеріал в матеріалах справи відсутній.

Також в своїй апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки належним чином ОСОБА_2 про розгляд адміністративного провадження повідомлений не був, участі в судовому розгляді не приймав, про винесене рішення дізнався дише в вересні 2018 року.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_2 та його захисника - адвоката БорухаС.В., які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

В порушення вимог закону, суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, повідомлення про розгляд справи надсилав на адресу: АДРЕСА_1, що не відповідає дійсності, оскільки при апеляційному розгляді було встановлено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2, що підтверджується наданою ним копією паспорта.

Будь-яких даних про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд адміністративного провадження матеріали справи не містять, чим грубо порушено його процесуальні права та обмежено ОСОБА_2 в доступі до правосуддя.

Вищевказане порушення є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд допустив неповноту та однобічність розгляду справи.

Визнаючи винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, безпосередньо не допитав свідків, за відсутності будь-яких пояснень ОСОБА_2 в матеріалах справи, його позицію не з'ясував, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.

При розгляді справи в апеляційній інстанції, з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що винним себе у інкримінованому правопорушенні він не визнав, стверджував, що напередодні 27 жовтня 2017 року загубив права, у зв'язку з чим, перебуваючи в пригніченому стані, вживав алкогольні напої, після чого, вночі, 27.10.2017 року подзвонив своєму знайомому ОСОБА_6, щоб він відвіз його до сестри - ОСОБА_7, якій належав автомобіль «Opel» д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_6 погодився та вони разом поїхали до ОСОБА_7, за кермом автомобіля був ОСОБА_6, по дорозі зупинились на Харківському шосе, в лісосмузі, для справляння природних потреб, де до них під'їхали працівники поліції, ОСОБА_6 дуже злякався, та як стало потім відомо, керував автомобілем без прав, у зв'язку з чим втік з місця їх зупинки, працівникам поліції ОСОБА_2 говорив, що автомобілем не керував, однак, вони на нього не реагували, між ними виник конфлікт, через деякий час ОСОБА_2 подзвонив своїй сестрі - ОСОБА_7, щоб вона його забрала, коли остання приїхала до ОСОБА_2, написала розписку про те, що забрала свій автомобіль, та вони поїхали додому, звернув увагу, що автомобілем «Opel» не керував, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, та склали на нього адміністративний протокол безпідставно.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_2, за клопотанням останнього, в суді апеляційної інстанції, під присягою, надала свої пояснення свідок ОСОБА_7, з яких вбачається, що 27.10.2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, до неї на мобільний телефон зателефонував брат - ОСОБА_2 та повідомив, що його та друга ОСОБА_6 зупинили працівники поліції, та попросив його забрати, продиктувавши адресу, приїхавши за потрібною адресою, вона побачила ОСОБА_2, який був сам та повідомив, що за кермом автомобіля «Opel» він не був, а був його друг, який втік, що підтвердили і свідки, які знаходились біля автомобіля, на що працівники поліції сказали, щоб вона написала розписку про те, що їй повернуто автомобіль та може бути вільна, після чого вона, написавши розписку, забрала ОСОБА_2 та вони поїхали до її місця проживання.

Також в суді апеляційної інстанції під присягою надав свої пояснення свідок ОСОБА_6, відповідно до яких, 27.10.2017 року приблизно о 00 годині 20 хвилин він знаходився в м. Києві та до нього на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_2, попросив забрати його з пивного бару, де він розпивав спиртні напої, свідок погодився та приїхав до вказаного місця, де сів за кермо автомобіля «Opel», ОСОБА_2 сів на пасажирське переднє сидіння, та вони поїхали за вказаною ОСОБА_2 адресою, куди саме вони їхали свідок не пам'ятає, по дорозі вони зупинились в лісосмузі, та вийшли з автомобіля, в цей час до них під'їхали працівники поліції, та у зв'язку з тим, що в свідка не було прав на керування транспортним засобом, він дуже злякався, що понесе адміністративну відповідальність, він втік від працівників поліції та ОСОБА_2, згодом дізнався від ОСОБА_2 що працівники поліції склали на нього адміністративний протокол за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи та викликав в судове засідання працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення та свідків, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак, на неодноразові виклики працівники поліції та свідки до суду апеляційної інстанції не з'явились, а нормами КУпАП не передбачено їх примусовий привід.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, матеріали справи не містять беззаперечних доказів на спростування пояснень ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про те, що він ОСОБА_2 не керував автомобілем ««Opel» д.н.з. НОМЕР_1, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, про керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_5, 27.10.2017 року вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_2, та в їх присутності останній погодився у встановленому Законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», однак, в графі «результат тесту показав» міститься допис - відмовився, з яких неможливо зробити однозначний висновок про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З огляду на викладене, постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі -закриттю, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного і керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Боруха С.В. задовольнити, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколюк О.В.