ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/274/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

26 грудня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1, за участю захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюКиївського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 24.07.18р. о 23-17 год. в м.Харткові по вул. П. Мирного, біля буд. 18, водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп»яніння (дуже розширені зіниці ока, які не реагують на світло, сповільненість ходи, неприродна блідість). Пройти огляд на стан наркотичного сп»яніння у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров»я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року та закрити провадження по справі за відсутності складу та події адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з грубим порушенням норм Конституції України, КУпАП, так як копія протоколу, отримана ОСОБА_3, значно відрізняється від оригіналу, який знаходиться у матеріалах справи. Вказує, що наркотики не вживав, автомобілем у стані будь якого сп»янінння не керував, від проходження медичного огляду не відмовлявся. При цьому, наполягає, що напис щодо відмови проходження водія від такого огляду з»явився у протоколі пізніше, під час оформлення адміністративного матеріалу на місці події такий напис був відсутній. Бланк направлення водія ТЗ з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як зазначає апелянт, також був відсутній у матеріалах, про його наявність ОСОБА_3 стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами. У поясненнях свідків відсутнє будь яке посилання на документ, за яким цих осіб було встановлено. ОСОБА_4, пояснення якого також містяться у справі, апелянту невідомий, взагалі не зрозуміло яким чином останній причетний до вказаної події. Крім того, водія не було відсторонено від керування ТЗ - автомобіль залишився на місці події. Також, як зазначає автор апеляційної скарги, адреса, вказана у протоколі, не є адресою ані його місця проживання, ані реєстрації.

Одночасно ОСОБА_3 заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, про її зміст дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи 12.11.18р.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема, наголошував свою увагу на тому, що адреса проживання ОСОБА_3, зазначена у протоколі, не співпадає з реальною адресою його мешкання. Згідно матеріалів справи, районним судом ніби то була направлена судова повістка, однак, жодного штампу розібрати на ній неможливо, у зв»язку із чим незрозуміло, коли та була направлена та коли повернулась до суду. на думку захисника, місцевий суд, маючи усі підстав для відкладення судового розгляду, постановив рішення, про існування якого ОСОБА_3 дізнався лише звернувшись за правовою допомогою.

Вивчивши матеріали справи, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 040391 від 24.07.18р. (а.с. 1), направленням водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.07.18р. (а.с. 2), письмові пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 3-5), рапортом інспектора роти №1 батальйону №1 взводу №2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 25.07.18р. (а.с. 6), відеозаписом правопорушення (а.с. 9).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Посилаючись на численні порушення, допущені співробітникам поліції при оформлення адміністративного матеріалу, скаржник не надає жодних доказів на підтвердження своєї позиції. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Невідсторонення водія від керування ТЗ, як на те посилається апелянт, не свідчить про відсутність у його діях порушення вимог п. 2.5 ПДР України та складу інкримінованого йому правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, хоча і заслуговують на увагу, проте, не можуть розглядатися як самостійна підстава для скасування рішення суду. Зокрема, як вбачається зі справи, районним судом вживалися заходи щодо належного сповіщення ОСОБА_3 шляхом направлення судової повістки за адресою, наявною в матеріалах адміністративної справи, однак, остання повернулась до суду неврученою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 12-13) Будь яких даних, які б спростовували правильність зазначеної у протоколі адреси місця проживання правопорущника, апелянтом не надано, а матеріали їх не містять. Крім того, права ОСОБА_3 були відновлені шляхом можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіКиївського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1