КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/487/2018 Постанова винесена суддею Бондаренко Г.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито - ОСОБА_2, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4,розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Донецьк, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, приватного підприємця, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка до адміністративної відповідальності раніше не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 14 липня 2018 року о 12 год. по пр. Науки, 8 в м. Києві Сичевська К.П., керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті пр. Науки - вул. Голосіївська, рухаючись на дозволений сигнал світлофору, не надала дорогу автомобілю «Мерседес», державний номерний знак АІ 7385 АА, який завершував рух через перехрестя, та скоїла з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушила п. 16.5 ПДР України.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень вимог Правил дорожнього руху, які призвели до виникнення ДТП і, відповідно, складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову, якою ОСОБА_2 визнати винною та притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, під час розгляду справи не дотримався вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, не надав належної оцінки його показанням, не допитав свідка пригоди, а також не надав оцінки характеру пошкоджень отриманих автомобілями внаслідок ДТП і відображених на фотознімках та зазначених на схемі ДТП, а взяв за основу лише показання ОСОБА_2 та зробив передчасний висновок про відсутність її вини у порушенні п. 16.5 ПДР України.

Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, фотографій з місця події та пояснень обох водіїв, вбачається, що водій ОСОБА_2, не переконавшись в повній мірі у безпечності свого руху, нехтуючи вимогами ПДР України, керуючись та розраховуючи на те, що вона рухається на дозволяючий сигнал світлофору, створила аварійну ситуацію і як наслідок дорожньо-транспортну пригоду.

При цьому звертає увагу на те, що співробітники поліції, об'єктивно оцінивши дорожню обстановку та показання сторін на місці ДТП, встановили всі необхідні для оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення обставини, і оформили належним чином всі необхідні документи, встановивши саме в діях ОСОБА_2 ознаки адміністративного правопорушення. А, у випадку наявності його вини чи правопорушення з його боку, це було б відмічено в адміністративних матеріалах та додатково було б складено протокол відносно нього, але такі дані в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Між тим, обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції посилається на пояснення ОСОБА_2 та на довідку про стан технічних засобів регулювання дорожнього руху стосовно режиму роботи світлофору, але суддя, виходячи із інформації про циклічність роботи світлофору та провівши незрозумілим чином розрахунок про час і швидкість проїзду автомобілів через перехрестя, зробила висновок, не маючи спеціальних знань в даній галузі, що в свою чергу є недопустимим та свідчить про однобічність і упередженість.

Також зазначаючи у постанові про те, що ОСОБА_2 розпочала рух на дозволений (зелений) сигнал світлофору, суд не взяв до уваги першочергові письмові пояснення ОСОБА_2 та усні пояснення, які вона надала під час розгляду справи та вказала, що вона не зупинялась та не пригальмовувала перед перехрестям, а рухалась зі швидкістю 50-60 км/год., перед таким складним перехрещенням автодоріг як пр. Науки та Саперно-Слобідська, маючи погану оглядовість, якій завадив великий автомобіль з лівого боку (з першочергових слів на місці ДТП - жовтий автобус), продовжила рух ,не зменшуючи швидкість, нехтуючи правилами дорожнього руху, не переконавшись в безпечності маневру, допустила зіткнення двох легкових автомобілів, які отримали механічні пошкодження.

Тобто, водій ОСОБА_2, виконуючи вимоги п. 16.5 ПДР України, повинна була сповільнитися, пересвідчитися, що перехрестя вільне та безперешкодно (безпечно) здійснити переїзд перехрестя, але ніяким чином, незважаючи на інших учасників дорожнього руху, на швидкості здійснювати переїзд перехрестя, тим паче маючи обмежену оглядовість (великий жовтий автобус), що в неї не вдалося в силу своєї неуважності та мабуть самовпевненості.

Окрім цього, звертає увагу й на те, що ОСОБА_2, не визнаючи свою вину не надала жодних доказів, які свідчать про відсутність в її діях правопорушення, не заявляла клопотань про проведення автотехнічної експертизи, крім циклограми, яку надала в ході розгляду справи в суді.

Поряд з цим, посилання суду першої інстанції на те, що він рухався на забороняючий сигнал світлофору, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки правопорушником не надано жодного доказу на підтвердження даного факту.

При цьому ним у судовому засіданні було зазначено, що він, разом зі своєю родиною (в автомобілі також були діти), рухався на автомобілі Mercedes-Benz 190 D на дозволяючий (зелений) сигнал світлофору з приблизною швидкістю 15-30 км/год. та, дотримуючись ПДР України, виїхав на велике перехрестя, яке має 6 смуг руху (згідно класифікації складне перехрестя), не гальмуючи рухався в напрямку вул. Голосіївська, але на початку даної вулиці (майже закінчив переїзд перехрестя) відчув удар в праву частину свого автомобіля. Також вказав, що має 23 річний стаж водіння автомобіля і жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності, проте суддею це не було взято до уваги.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції ним було вказано про присутність свідка ДТП, але суддею дане повідомлення було проігноровано, чим було порушено його права, передбачені ст.ст 248, 269 КУпАП.

Також судом було проігноровано докази на які він посилався, а саме: фото з місця ДТП, фото перехрестя, протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП та письмові пояснення, що, згідно ст. 251 КУпАП, є доказами по справі та мають важливе значення для з'ясування всіх обставин справи.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції, неповно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, не дослідивши і не надавши належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване закриття провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 проти апеляційної скарги, яка вказала на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вона правил дорожнього руху не порушувала та не винна у дорожньо-транспортній пригоді, а також спеціаліста (судового експерта) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо.

Так, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, за яким 14 липня 2018 року о 12 год. по пр. Науки, 8 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті пр. Науки - вул. Голосіївська, рухаючись на дозволений сигнал світлофору, не надала дорогу автомобілю «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, який завершував рух через перехрестя, та скоїла з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушила п. 16.5 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 з обставинами, викладеними в протоколі щодо недотримання нею вимог Правил дорожнього руху України, наслідком чого стало зіткнення транспортних засобів і їх пошкодження, не погодилася.

При цьому, з наявних в матеріалах справи пояснень ОСОБА_2, а також наданих нею як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи, вбачається, що вона, керуючи автомобілем «КІА», рухалась крайньою правою смугою по пр. Науки зі швидкістю 50 км/год. Побачивши, приблизно за 50-60 метрів до перехрестя вул. Голосіївська - вул. Саперно-Слобідська, як увімкнулося зелене світло світлофору та, що у середній смузі розпочав рух великий жовтий автобус, що було для неї знаком, що перешкод не має і можна їхати далі, прискорилася та продовжила рух, при цьому інших смуг руху вона не бачила, так як їй заважав автобус. В цей час із-за автобусу виїхав автомобіль «Мерседес», який проїжджав перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофору, вона загальмувала, але зіткнення уникнути не вдалося. Тому в даній ДТП вини своєї не вбачає, оскільки саме водій автомобіля «Мерседес» порушив ПДР.

За поясненнями другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, наданими в тому числі і в суді апеляційної інстанції, він, керуючи автомобілем «Мерседес», рухався по вул. Саперно-Слобідська зі швидкістю 50 км/год. Під'їжджаючи до регульованого перехрестя пр. Науки - вул. Голосіївська, він, пересвідчившись, що рухається на дозволяючий зелений сигнал світлофору, продовжив рух через перехрестя, однак закінчити його зміг, оскільки, проїхавши чотири смуги руху, де автомобілі стояли на червоний сигнал світлофору, пропускаючи його, в п'ятій смузі руху автомобіль «КІА», який він побачив лише боковим зором, рухаючись на заборонний сигнал світлофору, здійснив зіткнення з правою стороною його автомобіля, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також зазначив, що після ДТП він перебував у шоковому стані, тому у своїх поясненнях написав, що рухався зі швидкістю 10 км/год., але з впевненістю може сказати, що він рухався через перехрестя з середньою швидкістю, тобто 50 км/год. При цьому вказав, що він не порушував ПДР, оскільки, виїхавши на перехрестя на дозволений сигнал світлофора, він безперешкодно перетнув три смуги руху, а якщо б він виїхав на червоний сигнал світлофора, то його б не пропустили автомобілі з першої та другої смуги, тому він повинен був закінчити проїзд перехрестя відповідно до вимог п. 16.5 ПДР.

Разом з тим, зазначений ОСОБА_3 механізм дорожньо-транспортної пригоди, спростовується не лише приведеними вище поясненнями ОСОБА_2, а й письмовими доказами по справі.

Зокрема, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди, в тому числі і ОСОБА_3 без будь-яких заперечень, та в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після зіткнення і пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що зіткнення транспортних засобів сталося на регульованому світлофорним об'єктом та дорожніми знаками перехресті пр. Науки - вул. Голосіївська в м. Києві в крайній правій смузі по напрямку руху автомобіля «КІА», в результаті чого автомобіль «КІА» має пошкодження та деформацію переднього бамперу та капоту, а автомобіль «Мерседес» - пошкодження і деформацію передніх та задніх правих дверей, правого порогу та стійки.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «КІА» та «Мерседес» свідчать про те, що передньою частиною автомобіль «КІА» контактував із правою боковою частиною автомобіля «Мерседес».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями розташування автомобілів «КІА» та «Мерседес» після зіткнення та їх пошкоджень.

Тобто дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця зіткнення автомобілів «КІА» та «Мерседес», їх розташування після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди і на фотокартках, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди та даними циклограми роботи світлофорних об'єктів, вказують на те, що в цій дорожній ситуації ОСОБА_3 не мав переваги в русі, так якне завершував маневр, а здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, що й перебуває в причинному зв'язку з ДТП, а у ОСОБА_2 не виникало обов'язку дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, за відсутності таких на момент проїзду нею перехрестя, яке в напрямку її руху було вільним, оскільки автомобіль «Мерседес» знаходився на перехресті у відповідній зоні, яка унеможливлювала його виявлення, а до того ж, відповідно до п. 1.4 ПДР України, ОСОБА_2 мала право розраховувати на те, що всі учасники руху, в т.ч. і водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_3, дотримуються вимог ПДР України.

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди об'єктивно підтвердив і допитаний в суді апеляційної інстанції спеціаліст (судовий експерт) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5, зазначивши, що за обсягами матеріалів справи, а також з огляду на циклограму роботи світлофорного об'єктута даних щодо швидкості руху автомобілів «КІА» і «Мерседес», вбачається, що водій автомобіля «КІА» відстань 50-60 метрів до світлофора, коли за її поясненнями для неї загорівся зелений сигнал світлофора, при вказаній нею швидкості, могла проїхати за 3-4 секунди, то відповідно, виходячи з даних циклограми, для водія автомобіля &q?ті;Мерседес&q?ха; вже 2 секунди горіло червоне світло, а до цього ще 3 секунди горів жовтий сигнал світлофора, тобто водій автомобіля «Мерседес» виїхав на перехрестя на заборонний (червоний) сигнал світлофору.

За таких обставин, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «КІА» не вбачається невідповідностей вимогам п. 16.5 ПДР України, які б перебували у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження ж ОСОБА_3 про недозволений маневр водія автомобіля «КІА» ОСОБА_2 та її виїзд на перехрестя на заборонний сигнал світлофора, не заслуговують на увагу, оскільки є виключно його припущеннями, які жодним доказом не підтверджуються, а натомість спростовуються матеріалами справи, в т.ч. і даними циклограми роботи світлофорних об'єктів на перехресті пр. Науки - вул. Голосіївська - вул. Саперно-Слобідська станом на 14.07.2018 року, відповідно до якої, в той час як для напрямку руху автомобіля «КІА» вмикається зелений сигнал світлофора, то для автомобіля «Мерседес» - вже 2 секунди горить червоний сигнал світлофора, а перед цим 3 секунди горів жовтий сигнал. .

Отже, сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та його пояснення в апеляційному суді щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди та про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 16.5 Правил дорожнього руху України, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Вимога цього пункту спрямована на надання можливості безперешкодно завершити проїзд перехрестя, незалежно від напрямку подальшого руху лише тим транспортним засобам, які почали його на сигнал, що дозволяє їм рух, а такого в діях ОСОБА_3 не встановлено, що об'єктивно випливає і з того, що, при вказаній ним швидкості, він не мав права виїжджати на перехрестя на жовтий сигнал світлофора з метою уникнення можливого екстреного гальмування, а його швидкість дозволяла зупинити автомобіль перед перехрестям, а у разу, якби ОСОБА_3 виїхав на перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофора, то він мав можливість його проїхати за 5 секунд, виходячи з ширини проїзної частини (11,25 м) та вказаної ним швидкості його руху.

Отже, зважаючи на обставини справи, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо напрямків руху водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, циклограми роботи світлофорних об'єктів, вважаю, що водій ОСОБА_2 не допускала порушення вимог п. 16.5 ПДР України, та відповідно в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

А відтак, надавши належну оцінку встановленим по справі обставинам та наявним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху, які призвели до виникнення ДТП, і відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження в справі.

За таких обставин постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.