Справа № 558/739/18
номер провадження 3/558/342/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року смт. Демидівка

Суддя Демидівського районного суду Рівненської області Феха Т.С., при секретарі Ковальській Л.С., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника адвоката ОСОБА_2, начальника Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого інспектором сектору реагування патрульної поліції №3 Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, одруженого, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

До Демидівського районного суду Рівненської області із Рівненського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для розгляду надійшов протокол № 12 від 6 листопада 2018 року про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, а саме: про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу № 12 від 6 листопада 2018 року про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, зазначається про те, що ОСОБА_1, працюючи на посаді заступника начальника Демидівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області керівником патрульної поліції, являючись субєктом відповідальності за адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», у встановлений законом термін, при придбанні майна - транспортного засобу марки «Wolkswagen Passat», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 137500,00 гривень, у десятиденний строк з моменту придбання майна письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 надали до суду письмові пояснення та просили закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 22 грудня 2016 року придбав автомобіль марки «Wolkswagen Passat» 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 137500,00 гривень (за 5000 Євро), який був оформлений на його імя. Не мав наміру приховати факт набуття у власність автомобіля. Навпаки, вважаючи що діє відкрито і правомірно в 2017 році у встановлений строк, ним було подано електронну декларацію до НАЗК за 2016 рік в якій було відображено факт придбання ним зазначеного вище автомобіля. Він не мав умислу не повідомити НАЗК про придбання автомобіля. Вважає, що докази які б підтверджували його умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зокрема наявність у нього відповідного корисливого мотиву, конкретної мети або іншого особистого інтересу у несвоєчасному декларуванні суттєвих змін у майновому стані, відсутні. У названий період часу він не був достатньо обізнаний із законодавством, яке було запроваджене у 2016 році щодо декларування суттєвих змін у майновому стані. Оскільки строк подання повідомлення про істотну зміну майнового стану закінчувався вже у 2017 році, тому він у 2017 році подав електронну декларацію за 2016 рік. Вважав та знав, що такі зміни необхідно буде вказати у 2017 році в своїй щорічній декларації за 2016 рік.

Прокурор Сабада О.М. в судовому засіданні вважав, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що складений відносно ОСОБА_1, підтверджуються доданими до протоколу матеріалами. Просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, яке виразилось у не повідомленні НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року розяснено, що суди при розгляді справ про правопорушення, пов'язані з корупцією, мають також з'ясувати мотив і характер вчиненого діяння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме: отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року на рівні 1378 гривень, тобто розмір 50 мінімальних заробітних плат дорівнює 68900,00 гривень.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП полягає в неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про відкриття валютного рахунку в установі банку або про суттєві зміни у майновому стані.

З субєктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування настає за умови, що субєкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел спрямований на ухилення від повідомлення чи несвоєчасне повідомлення про відповідні зміни НАЗК, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Аналіз вказаних норм вказує на те, що склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, зокрема умисне неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані особи.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що на час придбання ОСОБА_1 автомобіля марки «Wolkswagen Passat», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, останній працював на посаді заступника начальника Демидівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області керівника патрульної поліції, при цьому не повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме про придбання вказаного автомобіля.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не доводять тих обставин, що ОСОБА_1 мав умисел на неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначає корупційне правопорушення, як діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішенні «Гавенда проти Польщі» (Gaweda v. Poland, жалоба N 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року про те, що «якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, можна вважати, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Wolkswagen Passat», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Державну реєстрацію проведено на підставі заяви ОСОБА_1 від 22 грудня 2016 року № 110088220, що була подана до Територіального сервісного центру № 5641.

Відповідно до вантажно-митної декларації № 204050003/2016/027469 від 20 грудня 2016 року, в пункті 22 зазначена вартість транспортного засобу в сумі 5000 Євро, а в пункті 23 вказано курс валют в розмірі 27,5 гривень.

Отже, вартість набуття ОСОБА_1 транспортного засобу у грошовій одиниці України становила 137500,00 гривень.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що 137500,00 гривень складає 99,78 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених станом на 1 січня 2016 року.

Згідно відомостей Реєстру НАЗК на веб-сайті відсутні відомості, що ОСОБА_1 подавав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи не прямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на неповідомлення про суттєві зміни у його майновому стані.

Зокрема, як вбачається з копії декларації ОСОБА_1 за 2016 рік, яка ним подана у 2017 році в розділі: «Цінне рухоме майно транспортні засоби» ОСОБА_1 декларує належний йому на праві власності автомобіль марки «Wolkswagen Passat», 2013 року випуску вартістю 150000,00 гривень.

Про неповідомлення ОСОБА_1 НАЗК про суттєві зміни у майновому стані через необережність свідчить і те, що ним своєчасно подано до НАЗК щорічну декларацію за 2016 рік, де вказав про набуття ним у власність названого вище автомобіля.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються долученою до матеріалів справи роздруківкою щорічної декларації за звітний період 2016 року, де в Розділі 6 (Цінне рухоме майно транспортні засоби) відображені відомості про автомобіль, марки «Wolkswagen Passat», 2013 року випуску, вартість 150000,00 гривень, яке було подано з особистого електронного кабінету на сайті НАЗК ОСОБА_1 17 березня 2017 року о 15 годині 19 хвилин (а.с. 31-34).

Крім цього, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки автомобіль був придбаний у законний спосіб та з законних джерел, про його придбання ОСОБА_1 правдиво повідомив у декларації за 2016 рік, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Таким чином, судом встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях Європейського суду з прав людини значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод відіграє тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, суд також приходить до висновку, що в даному випадку була недотримана процедура проведення перевірки компетентними органами своєчасності подання ОСОБА_1 повідомлення про зміни в майновому стані.

Так, відповідно до п. 1, п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (надалі - Порядок), затвердженого Рішенням НАЗК 10 лютого 2017 року № 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за № 201/30069, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції (далі Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Згідно п. 2, п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі: 1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій субєктами декларування, які в них працюють (працювали); 2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування; 3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування; 4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування відповідно до даних Реєстру; 5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів; 6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських обєднань, їх членів або уповноважених представників.

У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.

У випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це субєкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює субєкт декларування, та спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому субєкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «субєкт декларування» зазначений у ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає субєктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування.

Таким чином, органи Національної поліції України, до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані субєктів декларування не відносяться. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції.

Посадові особи Національної поліції, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, субєктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений субєкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Але усі обовязкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На думку суду, в даному випадку працівники Рівненського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, здійснюючи перевірку ОСОБА_1, як субєкта декларування, та складаючи відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією №12 від 6 листопада 2018 року без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшли за межі своїх повноважень, та діяли не в межах, не в порядку та не в спосіб визначений Конституцією та законами України.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 172-6, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги через Демидівський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя: Т.С. Феха.