Справа№464/5823/18
пр.№ 3/464/2445/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Рудаков І.П., за участі захисника ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, 08.07.1984р.н.,

РНОКПП НОМЕР_1, українця, громадянина України,

проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 15 жовтня 2018 року о 01 год. на автодорозі Н-13 Львів-Самбір-Ужгород 51км, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, із ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей), від проходження огляду на стан спяніння у встановленому Законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На розгляд справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

В ст.19 Закону України «Про міжнародні договорами», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Слід звернути увагу, що з моменту надходження справи до суду, а саме з 18.10.2018р., така призначалась до судового розгляду та в подальшому неодноразово відкладалась на 13.11.2018, 07.12.2018, 22.12.2018, 27.12.2018, 28.12.2018 зокрема за клопотаннями захисника ОСОБА_1

Відтак, з метою усунення зловживань процесуальними правами особи, відносно якої вирішується питання про її притягнення до адміністративної відповідальності, уникнення затягування розгляду справи з огляду на строки накладення адміністративного стягнення, що можуть бути спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене, а також на строки розгляду даної категорії справи про адміністративне правопорушення (ст. 277 КУпАП), вважаю, що відповідно до ст.268 КУпАП, можливо розглядати справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

При розгляді справи захисник ОСОБА_2 ОСОБА_1 заперечив обставини зазначені в протоколі. Зазначив, що ОСОБА_2 не керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_3, який працює інспектором патрульної поліції, при розгляді справи суду повідомив, що 15.10.2018 він з напарником ОСОБА_4 здійснювали патрулювання на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород. Їдучи по вищевказаній автодорозі вони побачили автомобіль НОМЕР_3, який стояв на проїзній частині дороги на відстані 1-2м від пішохідного переходу. Вони зупинились і він вийшов із службового автомобіля. Коли він почав наближатись до автомобіля НОМЕР_3, цей різко рушив. Він повернувся до автомобіля і вони включивши проблискові маячки та звуковий сигнал почали переслідування. Через деякий час автомобіль НОМЕР_3 знову зупинився. Він вийшов з автомобіля і почав іти до автомобіля НОМЕР_3, однак цей знов раптово рушив. Вони продовжили переслідування. Коли зрівнялись з даним автомобілем, він через відчинене вікно вказаного автомобіля побачив, що за кермом є чоловік у синій футболці на короткий рукав, який в цей час палив цигарку. Обличчя водія йому було добре видно, так як він знаходився на сидінні пасажира службового автомобіля. Коли автомобіль НОМЕР_3 зупинився втретє, вони зупинились попереду вказаного автомобіля, він швидко вибіг і почав йти до цього автомобіля. В цей час він побачив, як чоловік який був за кермом автомобіля НОМЕР_3 до моменту зупинки, пересідає і за кермо сідає інший чоловік, та автомобіль починає здавати назад. Однак за кілька метрів він зупинився. Він підбіг до автомобіля НОМЕР_3 і попросив водія нікуди не їхати. В подальшому з'ясувалось, що чоловік який спочатку під час переслідування керував автомобілем НОМЕР_3 в синій футболці виявився ОСОБА_2, який на їхню вимогу пройти огляд на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків. Відтак його напарником на ОСОБА_2 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, інший чоловік, який пересів за кермо автомобіля НОМЕР_3 погодився пройти огляд, результат був позитивний і на нього теж був складений протокол за ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_4, який працює інспектором патрульної поліції, при розгляді справи суду повідомив, що 15.10.2018 він з напарником ОСОБА_3 здійснювали патрулювання на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород. Їдучи по вищевказаній автодорозі, вони побачили автомобіль НОМЕР_3, який стояв на проїзній частині дороги на відстані 2м від пішохідного переходу. Вони зупинились і його напарник вийшов із службового автомобіля. Коли інспектор Олех Н.А. почав наближатись до автомобіля НОМЕР_3, цей різко рушив. Він включив проблискові маячки, включив сирену і вони почали переслідування. Через деякий час автомобіль НОМЕР_3 знову зупинився. Його напарник знову вийшов з автомобіля і почав іти до автомобіля НОМЕР_3, однак цей знов раптово рушив. Вони продовжили переслідування. Через деякий час вони зрівнялись із даним автомобілем, однак той не зупинявся. Згодом вони обігнали автомобіль НОМЕР_3 і той зупинився втретє. Вони зупинились попереду вказаного автомобіля, його напарник швидко вибіг і почав йти до цього автомобіля, а він почав розвертатись. В цей час автомобіль НОМЕР_3 почав задавати назад, але за кілька метрів зупинився на протилежній стороні. В подальшому з'ясувалось, що чоловік який під час переслідування керував автомобілем НОМЕР_3 виявився ОСОБА_2, який на їхню вимогу пройти огляд на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків. Відтак він склав на ОСОБА_2 протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, інший чоловік, який теж керував автомобілем НОМЕР_3 погодився пройти огляд, результат був позитивний і на нього теж був складений протокол за ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 при розгляді справи повідомив, що ОСОБА_2 є його товаришем. 15.10.2018 у нічний час вони рухалися на автомобілі НОМЕР_3. За кермом автомобіля перебував він. Автомобіль часто глохнув. Через деякий час їх догнали працівники патрульної поліції і зупинили. Йому запропонували пройти огляд на стан спяніння, на що він погодився і пройшов.

Крім того, ОСОБА_5 першочергово при розгляді справи повідомив, що він не чув, чи ОСОБА_2 пропонували пройти огляд на стан спяніння та чи він відмовлявся від проходження такого, а також повідомив, що на місці був лише один свідок. Однак, після перегляду відеозапису з камер працівників поліції, ОСОБА_5 змінив покази, і повідомив, що ОСОБА_2 відмовився в його присутності від проходження огляду на стан спяніння, та те, що на місці, де працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння були два свідки.

Так п.1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт вчинення та вина ОСОБА_2 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП стверджується належними і допустимими доказами у відповідності ст.251 КУпАП, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 15.10.2018 року серії БД №208943, який був складений в присутності ОСОБА_2;

- оглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер працівників патрульної поліції та службового автомобіля;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6-М.Т. та ОСОБА_7, які долучені до матеріалів справи, згідно яких останні засвідчили, що були присутні при тому, як водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у встановленому Законом порядку;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №639181 від 15.10.2018, яка ОСОБА_2 не оскаржена;

- поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при розгляді справи;

- частковими поясненнями свідка ОСОБА_5М при розгляді справи.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 розділу І вищезазначеної Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В ході розгляду справи судом не встановлено належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння в момент його перевірки працівниками поліції 15.10.2018 року, тим самим не спростовано правомірності дій інспектора патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, та відповідно дійсності допущення водієм порушення п.2.5 ПДР України, яким закріплений обов'язок водія на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Сам факт відмови на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан спяніння становить закінчений склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Таким чином, порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України є доведеним, його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан спяніння, а відтак підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5 в тій частині, що тільки він керував транспортним засобом, а ОСОБА_2 не керував, оскільки ОСОБА_5 під час розгляду справи неодноразово змінював свої покази, а після перегляду відеозапису давав пояснення, які відповідають іншим матеріалам справи та показам інших свідків. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є друзями. Суд вважає, що в зазначеній частині ОСОБА_5 дає покази, які не відповідають дійсності, чим бажає допомогти ОСОБА_2 уникнути відповідальності.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Згідно із ч.1 ст.130 КУпАП за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачена відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У ч.2 ст.33 КУпАП зазначено, що при накладенні стягнення має враховуватись характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Тобто, санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, а ч.2 ст.33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відтак, вважаю, що на ОСОБА_2 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде згідно із ст.23 КУпАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

Покликання захисника на ту обставину, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, а керував ОСОБА_5, який притягнутий до адміністративної відповідальності, є безпідставними, повністю спростовуються матеріалами справи та поясненнями свідка ОСОБА_3 даними при розгляді справи.

Оскільки на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення, то відповідно до ст.40-1 КУпАП з нього на користь держави слід стягнути 352,40 грн. судового збору.

На підставі ч.1 ст.130 КУпАП України, керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів ГУК у Львівській області/м.Львів/21081300, р/р 3001, банк одержувач: Казначейство України (ЕАП), , МФО (код банку) 899998 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м.Києві /м.Київ/22030106, р/р 6001, банк: Казначейство України (ЕАП), , код класифікації доходів бюджету: 22030106, МФО (код банку) 899998 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

У випадку несплати штрафу у пятнадцятиденний термін, відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУпАП, з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП протягом 10 днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення предявляється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Рудаков І. П.