Справа № 163/2253/18 Провадження №33/802/290/18 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ст. 472 МК УкраїниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду - Денісов В.П.,

з участю представника митниці - ОСОБА_1,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Кривошея А.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Кривошея А.М. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 16.11.2018 щодо ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40924 (сорок тисяч дев'ятсот двадцять чотири) гривні 85 копійок з конфіскацією в дохід держави платформи для перевезення автомобілів вартістю 40924,85 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Волинської митниці ДФС 11021(одинадцять тисяч двадцять одну) гривню витрат по справі за зберігання товару та в користь держави 352(триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, слідуючи 11.10.2018 з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС пасажиром транспортного засобу з номерними знаками НОМЕР_3, не задекларував за встановленою формою платформу для перевезення автомобілів вартістю 40924,85 гривні, що була встановлена на спеціалізований автомобіль «Опель Мовано», номерний знак НОМЕР_1, із спеціалізованим причепом «ТА-НО», номерний знак НОМЕР_2, яким в той же час перетинав митний кордон ОСОБА_5 в якості водія транспортного засобу.

У поданій апеляційній скарзі захисник Кривошей А.М. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України. Посилається на те, що судом не встановлено при розгляді справи за якою формою і коли ОСОБА_2 повинен був задекларувати платформу, встановлену на його автомобіль. Вважає, що ОСОБА_2 під час перетину кордону 11.10.2018 діяв виключно на підставі вимог законодавства, оскільки власник мав право подати письмову декларацію щодо платформи на автомобіль протягом 10 днів з дати ввезення її в Україну. Самої декларації ОСОБА_2 в матералах справи немає, тому в даному випадку не можна стверджувати, що ОСОБА_2 не задекларував платформу і його дії повинні кваліфікуватись за ст.472 МК України. Крім того, ОСОБА_2 добросовісно вважав, що оскільки проводив ремонт свого автомобіля за межами України, платформу на автомобіль, яка була встановлена після ремонту, не потрібно декларувати. Також водій ОСОБА_5 при перетині кордону подав усі необхідні для декларування документи, зокрема технічний паспорт на автомобіль «Опель Мовано», у якому в графі тип зазначено: спеціалізований вантажний - спеціалізована платформа.

Крім того, апелянт вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат за зберігання товару в сумі 11021 грн. є необгрунтованим. Стверджує, що дані витрати повинні бути зменшені до 7407,24 грн, оскільки час проведення експертного дослідження, який у даному випадку становить 17 днів, не повинен у відповідності з вимогами законодавства включатись до суми витрат за зберігання товару.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 та його захисника Кривошея А.М., які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, пояснення представника митниці ОСОБА_1, який заперечував апеляційну скаргу і просив залишити постанову судді без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення повністю стверджена: протоколом про порушення митних правил, у якому ОСОБА_2 власноручно зазначив, що зауважень не має (а.с.1-4);

митною декларацією ОСОБА_5 (а.с.18), його письмовими поясненнями, у яких він зазначив, що його знайомий попросив перегнати його автомобіль з номерними знаками НОМЕР_1 та із спеціалізованим причепом з номерним знаком НОМЕР_2(а.с. 20);

письмовими поясненнями самого ОСОБА_2, у яких він зазначив, що у Республіці Польща попросив ОСОБА_5 в якості водія перетнути польсько-український кордон вищевказаним автомобілем з платформою, яку попередньо встановив за кордоном України. Проте, ОСОБА_5 про встановлену платформу на автомобілі не знав, а ОСОБА_2, який був пасажиром іншого автомобіля і їхав «по червоному коридору», документів для митного оформлення не подавав та виїхав 12.10.2018 із зони митного контролю. (а.с.21, 22);

контрольним талоном (а.с.5), актами огляду транспортного засобу (а.с.6-17), службовими записками (а.с. 27-30), висновком експерта (а.с. 37-38).

Фактично в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 визнав факт комплектування належного йому автомобіля платформою в Республіці Польща за ціною у 5500 польських злотих. Не заперечуються дані обставини і в апеляційній скарзі.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 добросовісно вважав, що оскільки проводив ремонт свого автомобіля за межами України, платформу на автомобіль, яка була встановлена після ремонту, не потрібно декларувати.

Придбання і встановлення платформи не мало характеру ремонту чи обслуговування транспортного засобу.

Доказами доведено, що автомобіль «Опель Мовано» виїжджав з України без цієї платформи, що дає очевидні підстави для висновку про об'єктивну неможливість її ремонту чи обслуговування.

Той факт, що автомобілем «Опель Омега» здійснювалось комерційне перевезення інших автомобілів, не має правового значення за змістом цього протоколу. Встановлена на автомобіль за кордоном платформа має ознаки товару, що ввозився в Україну, оскільки могла ввозитись окремо і без комплектації автомобіля.

Зважаючи на пояснення самого ОСОБА_2 та водія автомобіля «Опель Мовано» ОСОБА_5 про обставини переміщення платформи, вбачаються достатні підстави вважати, що відповідальність за ввезення платформи має нести саме ОСОБА_2 як власник транспортного засобу і придбаної та встановленої на нього платформи. По справі доведено, що ОСОБА_2 перетинав кордон одночасно із ОСОБА_5, який виконував функції лише водія. Тому саме ОСОБА_2 мав провести письмове декларування товару.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про відсутність письмової митної декларації ОСОБА_2 та право на декларування протягом 10 діб як обставини, що виключають відповідальність ОСОБА_2, безпідставні, оскільки даний протокол про порушення митних правил складено щодо останнього як фізичної особи, яка у встановленому порядку не задекларувала належну йому платформу як товар, що ввозився в Україну.

Тому дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ст.472 МК України.

При накладенні стягнення суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, тому обґрунтовано наклав стягнення в межах санкції ст.472 МК України - у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваних предметів з їх конфіскацією.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суддя при вирішенні питання про відшкодування витрат за зберігання на складах митних органів транспортного засобу, не в повному обсязі дотримався вимоги Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731 та ст.ст.519, 520 МК України.

Так, згідно з ст.520 МК України витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних правил, обчислення сум, що підлягають відшкодуванню, а також порядок розпорядження отриманими коштами встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктів 6, 8 «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів» Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731 строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів. При обрахунку витрат митним органом до розрахункового строку не включається: час проведення митним органом в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз), час затримки митного оформлення, яка сталася з ініціативи митного органу, тощо.

Як убачається із матеріалів справи, вилучена у ОСОБА_2 платформа для перевезення автомобілів, прийнята на склад митниці 12.10.2018 (а.с.40). 19.10.2018 головним державним інспектором Волинської митниці ДФС призначено автотоварознавчу експертизу та цього ж дня надіслано її начальнику Департаменту податкових та митних експертиз ДФС для виконання (а.с. 31).

05.11.2018 зазначена експертиза була виконана та її висновок 06.11.2018 отриманий уповноваженою особою Волинської митниці ДФС (а.с.34-38).

Таким чином, відповідно до п.8 «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів» Наказу МФУ від 15.06.2012 № 731, час проведення митним органом експертизи, при обрахунку витрат за зберігання товару, не включається, на що слушно звернув увагу захисник в своїй апеляційній скарзі.

Тому, відшкодування витрат за зберігання платформи на складах митних органів в даному конкретному випадку слід обчислювати з 12.10.2018 до 19.12.2018, а також з 06.11.2018 по 16.11.2018 (день прийняття рішення судом), що становить 7407,24 грн. (435,72 * 17 днів = 7407,24 грн.) витрат за зберігання товару (платформи).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС слід стягнути витрати за зберігання платформи на складах митниці в загальній сумі 7407,24, замість 11021 грн., які були визначені судом першої інстанції.

Із урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника у цій частині підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Кривошея А.М. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 16.11.2018 щодо ОСОБА_2 в частині стягнення витрат за зберігання на складах митниці товару - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Волинської митниці ДФС України 7407,24 (сім тисяч чотириста сім) гривень 24 копійки витрат у справі за зберігання товару.

У решті постанову судді залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов