Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/565/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, іншого учасника ДТП ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

закрите на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 140926 від 25.10.2017 ОСОБА_2 25.10.2017 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по Кільцевій дорозі (навпроти вул. Янтарної) в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції до автомобіля НОМЕР_2, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти стягнення на розсуд суду.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як зазначає апелянт у своїй скарзі, як вбачається з матеріалів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 під час оформлення ДТП (25 жовтня 2017 року) сам вказав у своєму поясненні, що його швидкість була 80-85 км, проте, на думку апелянта, виходячи з поширеної практики учасники ДТП знижують свою швидкість при поясненнях, а відтак можна припустити, що насправді швидкість у ОСОБА_2 була більшою за 80-85 км на годину. Але навіть без цього припущення, вказана ОСОБА_2 швидкість перевищує дозволену швидкість у цьому напрямку на 20 і більше км на годину.

Крім того, враховуючи що ДТП сталася після 22 години, апелянт вважає, що ОСОБА_2 не було виконано вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху, оскільки він не зміг зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Отже є незрозумілим, з яких підстав у постанові Святошинського суду м. Києва було зазначено, що швидкість у ОСОБА_2 була 60 км на годину.

Також захисник звертає увагу на те, що у своїх же поясненнях від 25 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 зазначає, що швидкість іншого учасника ДТП була 15-25 км на годину. Відтак, можна прийти до обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_4 відсутнє перевищення швидкості, а у іншого учасника ОСОБА_2 наявне перевищення швидкості, що мого стати наслідком ДТП, оскільки ОСОБА_2 не вистачило гальмівного шляху для того, щоб уникнути зіткнення.

Окрім того, представник іншого учасника ДТП у своїй скарзі звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначає, що перед ним їхала фура, яка перестроювалась у смугу для розвороту, а оскільки фура йшла на розворот, вона поступово знижувала свою швидкість та її швидкість не могла бути великою, а відтак, як вважає апелянт, обзір у ОСОБА_2 був обмежений, що він мав би врахувати обираючи безпечну дистанцію, тобто збільшити її та зменшити швидкість, наслідком чого мала б утворитись дистанція, яка була б достатня для гальмування. Зазначене також підтверджується тим, що гальмівний шлях до місця зіткнення ОСОБА_2 склав лише 7 метрів.

З огляду на вищенаведене, як зазначається у скарзі, суд, при винесенні постанови не врахував пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_4, який зазначив, що коли відбувся удар, він вже знаходився у крайній лівій смузі дороги та завершував перестроювання у смугу розвороту, але маневр не встиг закінчити, оскільки зазнав удару в задню частину свого автомобіля від іншого автомобіля, яким керував ОСОБА_2

При цьому удар був такої сили, що автомобіль ОСОБА_4 від удару відкинуло більше ніж на 10 метрів в праву сторону, а сам ОСОБА_2 зміг зупинитись вже після зіткнення лише через 23 метри, що свідчить про дуже високу швидкість автомобіля ОСОБА_2

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 безпідставно перебував у крайній лівій смузі, хоча згідно вимог п. 11.2, 11.5 мав би триматись правіше та займати ліву смугу у випадку необхідності повороту чи розвороту, чи внаслідок зайняття інших смуг, що після 22 години бути не могло.

Враховуючи зазначене, працівники поліції, як вважає апелянт, прийшли до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ним було порушено правила дорожнього руху, а саме перевищення швидкості та необрання безпечної дистанції, виходячи з дорожньої обстановки, що стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди.

Окремо апелянт звертає увагу на те, що у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а отже до його слів та пояснень слід відноситись більш прискіпливо, оскільки його дії будуть направлені на уникнення від відповідальності за адміністративне правопорушення, оскільки наслідком такої відповідальності є відшкодування матеріальної шкоди заподіяної іншому учаснику ДТП.

В письмових запереченнях на вказану скаргу захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року по справі № 759/16835/17 - без змін.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його представника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову судді - без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, вони не спростовують висновків судді про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень пунктів 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Зокрема, як прямо зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2017 року, який було складено щодо ОСОБА_2, останній керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушив вимоги п. 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції з автомобілем НОМЕР_4, внаслідок чого відбулось зіткнення та обидва автомобілі отримали механічні збитки.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, в якому розкривається зміст термінів, що наведені у цих Правилах, встановлено, що безпечна дистанція це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Як передбачено п. 13.1 Правил дорожнього руху, порушення якого, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, спричинило пошкодження транспортних засобів, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Проаналізувавши всі надані та долучені до матеріалів справи докази, в тому числі пояснення обох учасників ДТП, суддя, який розглядав дану справу, приймаючи оскаржуване рішення, обґрунтовано виходив з того, що автомобіль НОМЕР_4, за кермом якого знаходився ОСОБА_4 не рухався попереду автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, по тій самій смузі, а навпаки після виїзду з вул. Мельниченка на Кільцеву дорогу, здійснював перестроювання з правої крайньої смуги в ліву крайню смугу до місця розвороту, яке знаходилось на відстані приблизно 250 метрів.

З урахуванням цих та інших наявних у справі доказів, на підставі яких були встановлені фактичні обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі щодо характеру та локалізації механічних пошкоджень, які отримали обидва автомобіля в результаті зіткнення, можна зробити однозначний висновок про те, що в діях водія ОСОБА_2 відсутнє порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, оскільки за встановлених під час розгляду справи обставин, порушення вказаного пункту взагалі не могло бути причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Що ж стосується порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, який також зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, то вказаний з обов'язок є загальним і стосується всіх водіїв, які є учасниками дорожнього руху, в тому числі і ОСОБА_4, який також повинен був бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо перевищення ОСОБА_2 допустимої швидкості руху, не можуть служити підставами для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, який визначає межі відповідальності особи за вчинення того чи іншого адміністративного правопорушення, не містить в собі посилань на порушення ним вимог пунктів 11.2, 11.5, 12.1 - 12.4 Правил дорожнього руху, на які посилається у своїй скарзі представник ОСОБА_4

За таких обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, а матеріали справи щодо останнього містять достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують його вину у вчиненні вказаного правопорушення, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, відповідно до якої провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складуадміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Новик В.П.