Номер провадження: 33/785/795/18
Номер справи місцевого суду: 511/737/18
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., в присутності особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.05.2018 року відносно:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Роздільна Одеської області, громадянина України, працюючого директором КП «Роздільнянське Джерело», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 154 КУпАП, -

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП і підданий стягненню у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 51 грн. з конфіскацією собак породи «Німецька вівчарка».

Відповідно до мотивувальної частини постанови суду першої інстанції від 18.05.2018 року з урахуванням постанови про виправлення описок від 22.05.2018 року, ОСОБА_2, будучи власником двох собак породи «Німецька вівчарка», 29.03.2018 року о 16 год. 05 хв., за адресою: АДРЕСА_2 не виконав відповідних умов по утриманню собак, у зв'язку з чим, собаки вибігли та вкусили громадянку ОСОБА_3 за ноги та обличчя, чим заподіяли шкоди її здоров'ю.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2018 року виправлені описки, допущені у постанові Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.05.2018 року, абзац перший мотивувальної частини постанови викладений у зазначеній вище редакції.

Абзац шістнадцятий мотивувальної частини постанови викладений у наступній редакції: «Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником двох собак породи - «Німецька вівчарка».

Абзац перший резолютивної частини постанови викладений у наступній редакції: «ОСОБА_2 визнати винуватим у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 51 (п'ятдесят одна) грн. з конфіскацією собак породи «Німецька вівчарка».

А також зазначено, що дана постанова є невід'ємною частиною постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.05.2018 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, щоне погоджується з постановою суду, оскільки вважає її незаконною з таких підстав:

1) суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, формально поставився до дослідження та оцінки матеріалів справи, необґрунтовано застосував адміністративне стягнення, та не виконав приписи ст. 256 КУпАП;

2) суд першої інстанції не врахував, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення, викладений без урахування об'єктивної сторони правопорушення, у ньому не наведені відомості про собак, які підлягають конфіскації, адже не зазначені дані, за якими вони мають бути ідентифікованими, тобто не виконані вимоги ст. 315 КУпАП;

3) суд не врахував його пояснення про те, що територія, на якій знаходились собаки, є промисловою базою, де він займається підприємницькою діяльністю. Вона добре огороджена бетонними плитами, а собаки використовувались ним для охорони підприємства;

4) під час судового засідання 30.03.2018 року, суд зобов'язав представника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області зібрати додаткові докази та надати їх суду, а саме: інформацію щодо території за адресою: АДРЕСА_2; фотознімки собак, які вкусили ОСОБА_3, але на день прийняття постанови (18.05.2018 року), зазначена інформація була відсутня у матеріалах справи;

5) суд першої інстанції порушив вимоги ст. 268 КУпАП, адже 18.05.2018 року розглянув справу за його відсутності, не переконавшись у тому, що він був своєчасно та належним чином повідомлений про місце і час судового розгляду;

Посилаючись на зазначені доводи, та на приписи п. 1 ст. 247 КУпАП, ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події, а у його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 22.06.2018 рокуОСОБА_2 пояснив, що собаки породи «Німецька вівчарка» дійсно йому належать та охороняють територію його підприємства, натомість він не має на них жодних реєстраційних документів. Також він визнав факт того, що 29.03.2018 року о 16 год. 05 хв. його собаки вибігли за територію підприємства та покусали громадянку ОСОБА_3, та він зобов'язується відшкодувати їй завданні збитки.

В подальшому, в судові засідання суду, призначені на 13.07.2018 року та 03.08.2018 року, ОСОБА_2 не з'являвся, надсилав численні клопотання про неможливість участі у розгляді справи у зв'язку з хворобою.

Також, ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання, призначене на 31.08.2018 року, при цьому надіслав заяву, в якій просив постанову суду 1-ої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою визнати його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 154 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу без конфіскації собак, оскільки собаки, щодо яких судом першої інстанції прийнято рішення про їх конфіскацію, померли 29.05.2018 року внаслідок хвороби (акт від 02.06.2018 року).

При цьому потерпіла ОСОБА_3 з'являлася в судові засідання, 13.07.2018 року та 03.08.2018 року, просила накласти найсуворіше стягнення, оскільки він не відшкодував їй моральних та матеріальних збитків.

Заслухавши особу яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілу ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.

Мотивуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_2, суд першої інстанції послався у постанові на наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №265884 від 30.03.2018 року, згідно з яким, 29.03.2018 року о 16 год. 05 хв., ОСОБА_2, порушивши правила тримання собак, в м. Роздільна на вул. Кишинівська, 3 не догледів за собаками породи «Вівчарка», які вибігли та вкусили громадянку ОСОБА_3 за ноги та обличчя, чим заподіяли шкоди її здоров'ю;

- телеграму №1721 від 29.03.2018 року, яка надійшла до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від чергового лікаря ЦРЛ м. Роздільна та інші матеріали справи;

- письмові пояснення ОСОБА_3, у яких вона підтверджує обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції послався також на ряд законодавчих та нормативних актів, зокрема:

- закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» №3447 від 21.02.2006 року відповідно до якого, власником тварини є юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії, згідно з чинним законодавством;

- ст. 4 Закону України №3447 від 21.02.2006 року, якою встановлені основні принципи захисту тварин від жорстокого поводження, а саме поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах, як забезпечення безпеки, прав та законних інтересів громадян та відповідального ставлення до придбання тварини та її утримання;

- ст. 9 Закон України №3447 від 21.02.2006 року, якою передбачено, що при реєстрації собаки, яка належить до потенційно небезпечної породи, її власник зобов'язаний надати довідку з кінологічного центру (клубу) про проходженні ним спеціального навчання з утримання собак потенційно небезпечної породи;

- п. 2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених 17.06.1980 року наказом Міністерства ЖКГ УРСР Мінсільхозпрому УРСР, Мінохорони здоров'я УРСР, відповідно до якого, громадяни - власники собак зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей;

- п.п. «в» п. 3 зазначених Правил, яким передбачено, що при додержанні вимог, вказаних у пункті 2 цих Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив'язі або без неї;

- п.п. «а» п. 7 Правил, згідно з яким, власникам собак дозволяється виводити собак з ізольованих територій в загальні двори та на вулицю з обов'язковим забезпеченням безпеки людей тільки на короткому повідку і в наморднику;

- п. 8 Правил, яким власникам собак забороняється залишати їх бездоглядними.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2, який є власником двох собак породи «Німецька вівчарка», порушив вимоги пунктів 3, 7, 8 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених 17.06.1980 року Міністерством ЖКГ УРСР Міністерством сільського господарства УРСР Міністерством охорони здоров'я УРСР та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 154 КУпАП, як тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну.

З виписки з медичної амбулаторної картки хворого вбачається, що ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 29.03.2018 по 11.04.2018 року з діагнозом: «Множинні укушені рани обличчя, лівого вуха, шиї, передньої черевної стінки, обох стегон та обох рук».

Отже, апеляційний розгляд показав, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, забезпечив повноту, об'єктивність та всебічність судового розгляду, правильно встановив фактичні обставини та обгрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 154 КУпАП як тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей.

Апеляційним судом також встановлено з пояснень потерпілої ОСОБА_3, що ОСОБА_2 не відшкодував їй завдану правопорушенням шкоду.

Вимогу апеляційного суду про надання документів на підтвердження відшкодування потерпілій шкоди, ОСОБА_2 не виконав, у наступні судові засідання не з'явився, тому суд апеляційної інстанції вважає, що його доводи про усунення наслідків правопорушення шляхом відшкодування потерпілій завданої шкоди, не відповідають дійсності та є голослівними.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Довід апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 є частково обґрунтованим, але суд апеляційної інстанції вважає, що його неучасть у судовому розгляді не вплинула на правильність прийнятого судового рішення, адже під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 була надана можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки повторно були досліджені письмові докази, йому самому була надана можливість дати пояснення суду, скористатись правовою допомогою захисника, однак він в судові засідання апеляційного суду не з'явився, наданими йому правами не скористався.

Апеляційний суд також вважає, що вимоги ОСОБА_2 про накладення на нього стягнення у виді штрафу без конфіскації собак, у зв'язку з їх смертю, не підлягають задоволенню, оскільки санкція ч. 2 ст. 154 КУпАП, в частині конфіскації тварин, є безальтернативною, а питання виконання постанови суду в частині конфіскації, вирішуються в порядку, передбаченому ст.ст. 313-316 КУпАП.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обгрунтовано наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 154 КУпАП.

У відповідності до приписів п.1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, - немає.

Керуючись ст.ст. 7, 252, 268, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.05.2018 року з урахуванням постанови про виправлення описок від 22.05.2018 року про накладення на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца