П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2018 Справа №607/14688/18

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., за участі секретаря судового засіданні ОСОБА_1, прокурора Штурми Н., розглянувши матеріали, що надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, судді Господарського суду Тернопільської області, зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 з липня 2001 року здійснює правосуддя у Господарському суді Тернопільської області.

ОСОБА_2, будучи суддею Господарського суду Тернопільської області , відноситься до суб'єктів на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), оскільки, згідно статті 50 цього закону, є особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому згідно з абзацом 15 частини 1 статті 1, частини 1 статті 45 вказаного закону, є суб'єктом декларування.

Так, частиною 1 статті 45 Закону встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 1 п. 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) Інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції у країни 15 липня 2016 року за № 959/29089, щорічна декларація суб'єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Рішенням Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 959/29089, затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою цієї форми визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб'єктом декларування на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

Отже у ОСОБА_2 був наявний обовязок подати до 01 квітня 2018 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, таку декларацію ОСОБА_2 подала 14 червня 2018 року, без поважних причин.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що повністю розуміє зміст розяснених їй прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечила з мотивів, викладених у поясненнях від 24 липня 2018 року (а.с. 28) та відзиві від 03 вересня 2018 року (а.с. 68). У них зазначає, що 23 березня 2018 року вчинила усі необхідні дії, для подання декларації за 2017 рік, однак з невідомих на те причин, вона не була опублікована у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також вказує на те, що у її діях відсутній умисел, що є субєктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначене виключає в її діях юридичний склад цього проступку.

Прокурор у судовому засіданні підтримала, відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснила, що вважає за необхідне визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнути її до відповідальності та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вина ОСОБА_2 у вчиненому доводиться наступними доказами, котрі були досліджені та оцінені судом:

?копією наказу № 33 по арбітражному суду Тернопільської області від 10 липня 1992 року «Про ОСОБА_2М.», яким ОСОБА_2 прийнято на посаду арбітра з 10 липня 1992 року, відповідно до постанови Верховної Ради України від 19 червня 1992 року;

?додатком 1 до особової карти П-2-ДС, де зазначено, що з липня 2001 року ОСОБА_2 здійснює правосуддя у Господарському суді Тернопільської області;

?даними, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення № 44-03/57/18 від 25 липня 2018 року;

?інформаційною довідкою про встановлення факту несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 13 липня 2018 року (а.с. 8), поданою головним спеціалістом ОСОБА_3, відповідно до якої, ним встановлено, що декларація ОСОБА_2 за 2017 рік подана несвоєчасно, а саме: 14 червня 2018 року о 16 год. 42 хв.;

?витягом з реєстру послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_2, станом на 12 липня 2018 року (а.с. 9-11). На сторінці № 2 цього витягу зафіксовано, що завершивши заповнення розділів декларації, користувач натиснув кнопку «Подати документ». У подальшому було відкрито сторінку накладення ЄЦП, однак ця дія уже вчинена не була. Користувач перейшов до перегляду розділу «Мої документи»;

?витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с. 12), де зафіксовано, що декларацію за 2017 рік ОСОБА_2 подала 14 червня 2018 року о 16 год. 42 хв.;

?повідомленням Національного агента про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 05/282/2018 від 23 червня 2018 року (а.с. 13). У ньому працівник організаційно-кадрового відділу ОСОБА_4 повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про факт несвоєчасного подання ОСОБА_2 щорічної декларації за 2017 рік.

Будь-яких доказів, котрі свідчили б про поважність причини невчасного подання декларації за 2017 рік ОСОБА_2 суду не надала.

Таким чином суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона 23 березня 2018 року вчинила усі дії, необхідні для подання декларації, однак з невідомих підстав даний процес завершений не був, спростовуються дослідженими судом витягом з реєстру послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_2, станом на 12 липня 2018 року. У ньому зафіксовано, факт роботи ОСОБА_2 над декларацією 23 березня 2018 року у період часу з 15:12:47 год. до 15:48:17 год. Об 15:49:07 год. ОСОБА_2 натиснула кнопку «Подати документ», після чого відкрилась сторінка накладення електронного цифрового підпису (ЕЦП). Однак ця дія ОСОБА_2 уже вчинена не була і вона перейшла до перегляду розділу «Мої документи». Подання документу, підтвердженого ЕЦП, з відповідним підтвердженням було здійснено лише 14 червня 2018 року о 16:42:56 год.

Подані ОСОБА_2 витяги з історії її браузера лише доводять той факт, що вона 23 березня 2018 року працювала над своєю деклараціє, однак факту її подачі жодним чином не підтверджують.

Щодо посилань ОСОБА_2 на відсутність у її діях умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то вони визнані судом неспроможними з огляду на наступне:

субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 усвідомлювала суспільно небезпечний характер невчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як і свій обовязок подати таку декларацію до 01 квітня року, наступного за звітним, передбачала суспільно небезпечні наслідки такого неподання і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Таким чином в дія ОСОБА_2 наявний непрямий умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що складає субєктивну сторону даного проступку.

За вказаних обставин ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення.

Обираючи таке стягнення, суд , відповідно до статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, а саме, те, що адміністративне правопорушення вона вчинила вперше, її майновий стан, відсутність обставин, котрі помякшують та обтяжують відповідальність та приходить до висновку, що на неї слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Також, з ОСОБА_2 в користь держави слід стягнути 352,4 грн. судового збору, як того вимагає стаття 401 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись статтями 33, 401, ч. 1 172-6, статтями 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (пятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот пятдесят) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 352 ,40 гривень .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_5