КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1607/2018 Суддя 1 інстанції - Піхур О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Згідно постанови, 14.10.2018 року о 21.00 год. на а/д Ставище-Брусилів Брусилівського району, Житомирської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2 не обрав належної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки в результаті чого не впорався з керуванням транспортного засобу та здійснив з'їзд до кювету, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 у справі №761/40413/18 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасувати та постановити нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, постанова винесена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при відсутності події та складу адміністративного правопорушення, містить передчасний, необґрунтований та невмотивований висновок про наявність складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції зазначено лише, що в його діях «присутній склад адміністративного правопорушення»та «вина підтверджується матеріалами справи», проте, на думку апелянта, зазначені висновки зроблено судом без з'ясування фактичних обставин справи, у мотивувальній частині рішення судом не надано жодної мотивованої оцінки його аргументів та приховано ці аргументи.

Щодо фактичних обставин справи ОСОБА_2 зазначає, що він здійснював рух на автомобілі Mitsubishi Lancer на автодорозі Брусилів-Київ. Під час руху його «підрізав» автомобіль Chevrolet білого кольору (седан, на марку автомобіля та державний номерний знак він не звернув уваги), який одразу після здійснення обгону різко загальмував. Це змусило його (ОСОБА_2.) здійснити різке екстрене гальмування внаслідок чого його автомобіль занесло в кювет, а водій автомобіля Chevrolet зник з місця події.

На думку апелянта, водій автомобіля Chevrolet вчинив порушення вимог п.п.2.3.б, п.п.12.1, п.п.13.1 ПДР України та своїми діями спричинив зазначену пригоду.

ОСОБА_2 стверджує, що зйого боку відсутні жодні порушення Правил дорожнього руху.

Апелянт зазначає, що на місце події було викликано службу порятунку МНС за номером 101, щоб надали допомогу витягнути автомобіль з кювету, оскільки через значний нахил самостійно він не міг виїхати з кювету. Представники МНС не прибули, однак викликали екіпаж поліції.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що інспекторам патрульної поліції він детально повідомив про ці всі обставини події, в тому числі як його «підрізав» Chevrolet в результаті чого він різко загальмував після обгону з метою уникнути зіткнення, а також описав це у поясненні, яке надав інспектору, проте та наголосив інспектору на необхідності розшуку водія автомобіля Chevrolet як винуватця пригоди та складення відносно нього протоколу за статтею 124 КУпАП, проте, з незрозумілих причин інспектором залишено його вимогу без реагування та протокол про адміністративне правопорушення складено не на водія автомобіля Chevrolet, а на нього.

Апелянт зазначає, що відповідальність за статтею 124 КУпАП передбачається при наявності таких конкретних обставин, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, наявність пошкодження транспортних засобів, спричинене таким порушенням ПДР і наявність зазначених обставин, на думку апелянта, є обов'язковим.

Крім цього ОСОБА_2 вказує на те, що правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, є правопорушенням з матеріальним складом, тобто обов'язковою ознакою об'єктивної сторони даного складу правопорушення є настання наслідків у виді пошкодження транспортних засобів тощо.

Апелянт стверджує, що для висновкупро наявність у діях особи складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необхідно встановити, крім порушення особою правил дорожнього руху, настання передбачених законом матеріальних наслідків, проте у даній ситуації відсутні зазначені складові адміністративного правопорушення, а саме: він не вчиняв жодних порушень ПДР як учасник дорожнього руху; відсутні пошкодження транспортних засобів, принаймні його автомобіль залишився не пошкоджений, а отже матеріальні наслідки також відсутні, щодо інших пошкоджень в матеріалах справи також відсутня будь-яка згадка.

ОСОБА_2 вказує на те, що його автомобіль лише з'їхав у кювет, з якого він не міг виїхати самостійно та потребував допомоги евакуатора, після того, як евакуатор витягнув його автомобіль з кювету, він продовжив рух, а тому, на думку апелянта, відсутні основні елементи, які утворюють склад адміністративного правопорушення, зокрема порушення ПДР та пошкодження, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім цього апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції вказано, що його вина нібито «підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП», проте судом першої інстанції не зазначено в постанові, що схема ДТП за передбаченою формою взагалі відсутня, а пояснення надано не учасниками ДТП, а особами, які прибули на місце події аж через півтора години, та фізично не могли бути свідками пригоди. Відтак, на думку апелянта, судом першої інстанції зроблено висновки без жодних допустимих доказів.

ОСОБА_2 стверджує, що жодних доказів порушень з його боку та доказів пошкоджень його автомобіля (матеріальних наслідків) до матеріалів справи не надано, зокрема відсутні фото, відеофіксації, протоколи технічного огляду чи пояснення свідків. В протоколі зазначено двох осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак ці особи в своїх поясненнях нічого не згадують порушення ним (ОСОБА_2.) ПДР та про наявність будь- яких пошкоджень його автомобіля. Єдиним нібито доказом вчинення правопорушення є сам протокол по справі про адміністративне правопорушення, однак він є саме предметом спору і не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин справи, оскільки він є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення, а тому, на думку апелянта, інспектором жодними доказами не доведено факт порушення ним (ОСОБА_2.) Правил дорожнього руху та наявність будь-яких пошкоджень (матеріальних наслідків) його автомобіля, і як наслідок безпідставно накладено адміністративне стягнення, оскільки ним не було вчинено жодного адміністративного правопорушення, однак суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки зазначених аргументів та приховав у рішення інформацію про їх наявність.

Також апелянт вказує на те, що у рішенні судом першої інстанції не надано жодної оцінки його аргументам щодо порушення процедури оформлення поліцією матеріалів у справі, власного висновку щодо дотримання процедури оформлення матеріалів суд також не зробив, при цьому, за наявності суттєвих не доопрацювань, суд не вжив заходів щодо повернення матеріалів на доопрацювання.

ОСОБА_2 зазначає, що в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. Інструкції №1395 до протоколу про адміністративне правопорушення не додано основного документу на підтвердження ДТП - схему місця ДТП за формою згідно з додатком №7 до Інструкції. До матеріалів додано бланк незрозумілого, на думку апелянта, походження не встановленої форми, у якому відсутні на лицьовому боці схеми обов'язкові для заповнення дані, на зворотному боці також відсутня обов'язкова для заповнення інформація.

Крім цього апелянт вказує на те, що в порушення вимог п. 2.4.1 ст.8 Інструкції №1395 в протоколі про адміністративне правопорушення як нібито свідками події чи потерпілими вказано осіб, які не могли фізично бути ні свідками події, ні потерпілими, оскільки прибули через півтора години на місце події. В наданих поясненнях зазначені особи жодного слова не вказали про ДТП та про пошкодження транспортних засобів. Будь-які інші свідки пригоди, окрім нього та водія Chevrolet відсутні.

Також ОСОБА_2 зазначає, що в порушення ст. 251 КУпАП та Інструкції №1395 до протоколу не надано жодних доказів - фото- та/або відеоспостереження з місця ДТП щодо порушеньПДР з його боку та пошкодження транспортних засобів, а також на доданій за невстановленою формою схемі ДТП не зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, інспектор обмежився лише записом «Пошкодження. Переднє ліве колесо, ліве заднє колесо, задній бампер», при цьому, фактично не було жодних пошкоджень його транспортного засобу, що підтверджується відсутністю будь-яких доказів пошкоджень.

Крім цього апелянт вказує на те, що в порушення ч.8. ст.8 Інструкції №1395 інспектором не здійснено розшук учасника пригоди, який зник з місця пригоди, а саме водія легкового автомобіля Chevrolet, білого кольору та не отримано від нього пояснення.

На думку апелянта, наявність цих істотних порушень не дає можливості надати належну оцінку доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі та встановити наявність складу адміністративного правопорушення щодо кожного учасника цієї дорожньо-транспортної пригоди зокрема.

Апелянт стверджує, що розглядаючи справу, суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14, де зазначено, що необхідно звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті. Верховний суд наголосив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що у Шевченківському районному суді м. Києва знаходились одночасно на розгляді дві справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі протоколів, складених начальником сектору реагування патрульної поліції Брусилівського відділу поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 а саме: Протокол серії БД №036345 за ст.124 КУпАП (Справа №761/40413/18, провадження №3/761/8281/2018, суддя Піхур Олена Віталіївна), по даній справі винесено оскаржуване рішення від 23.11.2018, що оскаржується в апеляційному порядку; Протокол серії БД №036344 за ч.4 ст.130 КУпАП (Справа №761/40417/18, провадження №3/761/8282/2018, суддя Волошин Василь Олександрович),справа знаходиться на розгляді.

На думку апелянта, оскільки вказані правопорушення були вчинені однією і тією ж особою і одночасно розглядались одним і тим же органом - Шевченківським районним судом м. Києва, зазначені справи підлягали об'єднанню в одне провадження, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_2 зазначає, що в судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2018, він подав заяву в якій просив об'єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП (Справа №761/40413/18) та за ч. 4 ст. 130 КУпАП (Справа №761/40417/18), проте отримавши в судовому засідання зазначене клопотання суддя Піхур О.В. відмовила мені в об'єднанні цих справ і як мотивацією відмови зазначила, про те, що об'єднання справ здійснюється за бажанням судді. Письмова ухвала за наслідками розгляду його заяви судом не виносилась.

На переконання апелянта, виконання судом вимог ст. 36 КУпАП щодо об'єднання в одне провадження справ та накладення стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення єне правом суду, а обов'язком. У будь-якому випадку, порушення за ст.124 КУпАП не є «більш серйозним» за порушення за ст. 130 КУпАП.

Апелянт стверджує, що накладаючи адміністративне стягнення суд першої інстанції не дотримався вимог ч.2 ст. 36 КУпАП стосовно об'єднання в одне провадження справ стосовно нього за ст.124 КУпАП (Справа №761/40413/18) та за ч.4 ст.130 КУпАП (Справа №761/40417/18), які одночасно перебували на розгляді в Шевченківському районному суді м. Києва та накладення стягнення з урахуванням особливостей, передбачених цими нормами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів та з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону суддею суду першої інстанції під час розгляду справи виконані в повному обсязі.

Висновок, викладений у постанові судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, частково письмовими поясненнями самого ОСОБА_2, схемою ДТП.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.10.2018 р. приблизно о 21 год. на 12 км. а/д Ставище-Брусилів- Попільня Брусилівського району, Житомирської області,трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Згідно даних, наявних у справі, на момент ДТП ширина дорожного полотна в обох напрямках становить 6,30 м., узбіччя в напрямку Брусиліва становить 2,70 м., а в сторону Києва 5,20 м., дорожнє полотно є асфальтобетонним, стан проїзної частини сухий, температура повітря +4°С тобто, належний стан покриття дорожнього полотна та узбіччя.

Розташування транспортного засобу «Mitshubishi Lancer», після заносу зафіксовано на схемі ДТП від 14 жовтня 2018 року (а.с. 3), а також відмічений на схемі слід заносу автомобіля та довжина такого сліду. Так, довжина сліду заносу на узбіччі становить 14,90 м., а довжина сліду заносу в кюветі становить 15,20 м. (загальна довжина сліду заносу становить 30, 10 м.).

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною ДПТ стали дії водія іншого автомобіля, зокрема, автомобіля Chevrolet білого кольору, який ніби-то, під час руху «підрізав» автомобіль ОСОБА_2 і після здійснення обгону відразу різко загальмував, що й змусило ОСОБА_2 здійснити різке екстрене гальмування, внаслідок чого його автомобіль почало обертати навколо себе та в подальшому занесло в кювет, є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. Так зі схеми місця ДТП вбачається, що будь - яких характерних слідів обертання автомобіля «Mitshubishi Lancer», навколо осі, на схемі місця ДТП не відмічено, а згідно показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вбачається, що вони були запрошені як свідки саме правильності здійснених працівниками вимірів та зазначили, що на схемі місця ДТП все зафіксовано вірно. Більш того, не вказував про наявність слідів обертання і сам ОСОБА_2 як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Саме направлення гальмівного шляху (шляху заносу) також спростовує показання ОСОБА_2 про те, що його автомобіль крутило навколо своєї осі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказував, що ніяким чином п.12.1 Правил дорожнього руху він не порушував, адже рухався з допустимою швидкістю орієнтовно 70-80 км/год.

На це слід зазначити, що відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

За умови нормальної видимості, вищезазначеної ширини проїзної частини та узбіччя, нормального дорожнього покриття та дотримання водієм ОСОБА_2 встановленої на даному відрізку шляху швидкості руху транспортного засобу, з врахуванням наявного дорожнього знаку « початок населеного пункту», автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не винесло б на узбіччя, та згодом в кювет, а тому доводи апеляційної скарги про недоведеність перевищення водієм швидкості руху, що є однією зі складових об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є безпідставними.

Також, на думку судді апеляційного суду, є безпідставними доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення в зв'язку з не завданням збитків ні транспортному засобу ОСОБА_2, ні іншим особам, оскільки, матеріалами справи доведено, що внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.1 ПДР України, було пошкоджено його автомобіль «Mitshubishi Lancer», а саме пошкоджене переднє ліве колесо, заднє ліве колесо та задній бампер. Дані пошкодження зафіксовані на зворотній схемі місця ДТП, яка підписана як свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які були залучені як сторонні особи саме для засвідчення правильності проведених замірів та правильності внесення відомостей до схеми місця ДТП, а також підписана й самим ОСОБА_2 без будь - яких заперечень, чого він не заперечував під час апеляційного розгляду. Будь - яких доказів на спростування отриманих транспортних засобом пошкоджень, ОСОБА_2 не надав. А не надання працівниками поліції фото чи відео доказів на підтвердження існування наявних пошкоджень транспортного засобу «Mitshubishi Lancer», не свідчить про відсутність пошкоджень, зафіксованих на зворотній схемі місця ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що він після того, як евакуатор дістав його авто з кювета, продовжив рух, ніяким чином не спростовують зазначених у зворотній стороні схеми місця ДТП пошкоджень, отриманих транспортним засобом, адже, доказів того, що ОСОБА_2 дійсно продовжив рух, суду надано не було, як і не було надано доказів (фото) того, що переднє та заднє ліве колесо, а також задній бампер автомобіля «Mitshubishi Lancer» не були пошкоджені.

Необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції ч. 8 ст. 8 Інструкції №1395, зокрема, про те, що інспектором не здійснено розшук учасника пригоди, який зник з місця пригоди, а саме водія легкового автомобіля Chevrolet, білого кольору та не отримано від нього пояснення, оскільки по - перше, в первинних поясненнях ОСОБА_2, наданих на місці пригоди вбачається, що він чітко не вказував який автомобіль, на його думку, створив аварійну ситуацію, зазначав, що можливо це автомобіль Chevrolet білого кольору, що позбавляло працівників поліції, за відсутності засобів зовнішнього відео, фотоспостереження вжити належних заходів для встановлення водія вказаного автомобіля. В подальшому до працівників поліції ОСОБА_2 з будь - яким заявами не звертався, і лише в судовому засіданні суду першої інстанції вже чітко вказав, що це був автомобіль Chevrolet, білого кольору. Разом з тим, будь - яких інших доказів, окрім показань ОСОБА_2 про причетність до даної пригоди водія автомобіля Chevrolet не має, а тому доводи ОСОБА_2 з приводу порушення вимог правил дорожнього руху саме водієм вказаного автомобіля суд розцінює як позицію захисту, та намагання уникнути відповідальності за вчинене (з врахуванням того, що на місці складено два протоколи про адміністративне правопорушення).

Що стосується посилань ОСОБА_2 на порушення працівниками поліції процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та додатку до протоколу - схеми місця ДТП, то такі доводи також є необґрунтованими, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що він відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Наказу МВС України від 07.11.2015 р № 1395 про затвердження Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, як і схема місця ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі, про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені особи, які не могли фізично бути свідками, що є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 8 Інструкції № 1395 є безпідставними, адже, як вже зазначалось в постанові, свідками в протоколі вказані особи, які не були очевидцями дорожньо - транспортної пригоди, а лише були свідками правильності здійснених замірів після ДТП та правильності відображення даних в схемі та протоколі. З приводу посилань в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог ст. 251 КУпАП та Інструкції № 1395 до протоколу не надано жодних доказів фото та відео або відеоспостереження з місця ДТП щодо порушень ПДР з боку ОСОБА_2, то вони також є безпідставними, оскільки всі наявні з приводу ДТП докази були долучені до протоколу, а будь - яких доказів про те, що існували ще й інші докази ( фото, відео), які залишились недолученими до протоколу, апелянт не надав.

Відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля, передбачено ст. 124 КУпАП, яка міститься у главі 10 КУпАП під назвою &quав;Адміністративні правопорушення на транспорті, галузі шляхового господарства і зв'язку&q?іс;.

Порушення вимог п. 12.1 ПДР України ОСОБА_2 свідчить про порушення правил, встановлених для забезпечення безпеки дорожнього руху, тобто свідчить про протиправну, винну дію ОСОБА_2, яка посягала на встановлений порядок управління на транспорті, та спричинила пошкодження транспортного засобу. За наслідками такого порушення передбачено адміністративну відповідальність ст. 124 КУпАП, отже, в даному випадку є всі ознаки адміністративного правопорушення, передбачені у ст. 9 КУпАП.

При цьому відсутність потерпілих, завдання шкоди іншим особам, не впливає на вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за умови, що внаслідок порушення вимог правил дорожнього руху має місце пошкодження транспортного засобу. А та обставина, що пошкоджений автомобіль належить особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вказує на відсутність в діях такої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та може бути врахована при обранні виду та розміру адміністративного стягнення.

Оскільки в апеляційні скарзі ОСОБА_2 відсутні доводи щодо обраного суддею районного суду виду та розміру адміністративного стягнення, а суддя апеляційного суду не вбачає підстав для зміни постанови в частині накладення адміністративного стягнення.

При цьому не об'єднання в одне провадження двох протоколів про адміністративне правопорушення, складених щодо ОСОБА_2, на що останній вказує в доповненнях до апеляційної скарги, ніяким чином не вплинуло на повноту і об'єктивність розгляду протоколу за ст. 124 КУпАП, та не є підставою для скасування постанови.

Будь-яких інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді судом першої інстанції даної справи про адміністративне правопорушення у скарзі не наведено та доказів на спростування висновків судді районного суду апеляційному суду не надано, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову судді районного суду - без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кепкал Л.І.