КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1012/2018 Постанова винесена суддею Рудюк О.Ю.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дружківка Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який притягувався до адміністративної відповідальності в липні 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 124 КУпАП до штрафу у розмірі 340 грн.,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 01 вересня 2018 року о 03 год. 45 хв. по вул. Світла, 1 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд помилково прийшов до висновку про наявність у його діях складу правопорушення, оскільки 01.09.2018 року він не вживав будь-яких спиртних напоїв та близько 03 год. 40 хв. повертався на автомобілі додому. В цей час, без будь-яких на те причин, його зупинили працівники патрульної поліції та не пояснивши причину зупинки, попросили вийти з автомобіля. Після цього, інспектор поліції, з невідомих йому причин, припустив, що він нібито перебуває у стані алкогольного сп'яніння, що не відповідало дійсності, тому він намагався пояснити, що повністю тверезий та йому необхідно додому, але працівники патрульної поліції, перевіривши його документи, почали складати протокол за ч. 1 ст.130 КУпАП. При цьому, він повідомив, що за допомогою приладу «Драгер» не буде проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, бо приймав заспокійливі ліки, що може дати неточний результат, і за таких обставин йому не довіряє. Тоді йому порадили здійснити огляд на стан сп'яніння у KMHKЛ «Соціотерапія», що він в подальшому і зробив, але жодних направлень на такий огляд на місці зупинки співробітники поліції йому не надавали, все це зафіксовано на відео з нагрудних камер самих поліцейських. А те, що він відмовився від проходження огляду приладом «Драгер» на місці зафіксовано і відповідає дійсності та підтверджено двома свідками. При цьому, жодних сертифікатів відповідності на пристрій «Драгер» йому не надавали, що є грубим порушенням Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Разом з тим, після складання протоколу, з яким він не погодився, він вирушив до даного медичного закладу, де йому зробили необхідні аналізи та відповідно на підставі них надали висновок про те, що він дійсно тверезий. Даний висновок, він надавав суду першої інстанції як доказ на спростування відомостей зазначених відносно нього працівниками патрульної поліції у протоколі про адміністративне правопорушення, проте, суд неправомірно не прийняв до уваги дану довідку, яка видана компетентною установою, враховуючи факт відсутності такого направлення зі сторони працівників поліції.

Крім того, підозри працівників поліції щодо його стану на момент зупинки є лише припущеннями та ні чим не підтверджуються. При цьому, з відео працівників поліції вбачається, що він дає послідовні пояснення, надав документи на вимогу працівників поліції, виконав вимогу про зупинку, хоч вона і була безпідставною, його чітку мову та ходу, жодних візуальних ознак не зафіксовано.

Єдиним доказом у справі є протокол про адміністративне правопорушення, однак при складанні протоколу працівниками патрульної поліції було проігноровано його пояснення, що він був цілком тверезий, лише стомлений, так як події відбувалися близько третьої години ночі, поводив себе адекватно, а крім того, після складення протоколу відносно нього, не було

вчинено дій, передбачених ч. 7 ст. 266 КУпАП, щодо відсторонення від керуванням транспортним засобом та, з відому працівників патрульної служби, він сів до автомобіля та продовжив керувати транспортним засобом і направився до КМКЛ «Соціотерапія», що також, підтверджує необґрунтованість та безпідставність складання відносно нього протоколу, ці обставини можуть бути підтверджені відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції було грубо порушено норми КУпАП, не надано належну оцінку доказам та не надано обґрунтованих підстав щодо відхилення таких доказів, що призвело до помилкового винесення оскаржуваної постанови. Між тим, адміністративний матеріал містить достатню кількість доказів його невинуватості у вчиненні правопорушення та відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також письмових поясненнях свідківОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, у зв'язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп'яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_2, та відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_2 під час спілкування, ознаки алкогольного сп'яніння, працівники поліції у присутності свідків запропонували йому пройти огляд на приладі «Драгер», а після його відмови - у лікаря-нарколога, але ОСОБА_2 відмовився від будь-якого огляду, обґрунтовуючи це тим, що він не вживав алкоголю, тоді працівниками поліції йому було роз'яснено, що у разі його відмови від проходження огляду на приладі «Драгер» або у лікаря-нарколога, відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але він категорично відмовився від проходження будь-якого огляду (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), у зв'язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що під час зупинки працівниками поліції його транспортного засобу він дійсно відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп'яніння, оскільки не вживав алкоголю, а мав лише стомлений вигляд, так як тривалий час перебував за кермом, але пізніше, в той же день о 05 год. 50 хв., самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан сп'яніння, яким у нього ознак сп'яніння не виявлено, про що видано Висновок КМНКЛ «Соціотерапія» №009114 від 01.09.18 року.

При цьому, вказана ОСОБА_2 причина відмови від проходження огляду на приладі «Драгер» або у лікаря-нарколога через те, що він алкоголю не вживав, а мав лише стомлений вигляд через тривале перебування за кермом, не є поважною причиною невиконання законних вимог працівників поліції та відповідно не є і підставою для звільнення від юридичної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Щодо долученого до апеляційної скарги висновку №009114 від 01.09.18 року КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки відповідно до вимог п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а, згідно вказаного висновку, огляд ОСОБА_2 проведено за його заявою 01.09.2018 року о 05 год. 50 хв., тобто більше ніж дві години після його зупинення працівниками поліції.

До того ж в даному випадку ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, що утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2, на який він посилається, у даному випадку не має доказового значення, і суд першої інстанції з цих підстав обґрунтовано не взяв його до уваги.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп'яніння, а саме, не надання йому направлення на самостійне проходження огляду на стан сп'яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, як на приладі «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Також є безґрунтовними і посиланняОСОБА_2 на ненадання працівниками поліції на його вимогу сертифікату відповідності приладу «Драгер», оскільки висунення ОСОБА_2 такої вимоги дослідженими доказами не підтверджується.

Щодо посилань ОСОБА_2в апеляційній скарзі на те, що поліцейським не було відсторонено його від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України. До того ж ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Щодо інших доводів, викладених апелянтом в апеляційній скарзі, то вони суперечать як фактичним обставинам правопорушення, так і наявним доказам у справі, носять надуманий характер, а тому також не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, і тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду ГорбІ.М.