КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/1593/2018 Постанова винесена суддею Бондаренко Г.В.
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника Трегуб О.А., та потерпілої ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 2 доби.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 21 жовтня 2018 року о 16 год. за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 вчинив конфлікт, в ході якого виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою своїй тещі ОСОБА_4, чим вчинив насильство в сім'ї психологічного характеру.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною танеобґрунтованою, а також винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають істотне значення для справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у притягненні його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції не було у повній мірі дотримано вимоги закону, не досліджено обставин, на які він посилався у своїх усних та письмових поясненнях, безпідставно не взято до уваги свідчення ОСОБА_5 та зроблено нічим не підтверджений висновок про перебування їх у дружніх відносинах і, як наслідок, про надання останнім недостовірних відомостей по справі.

Разом з тим зазначає, що 21.10.2018 року вдень він знаходився у товариша, а потім поїхав на дачу, тому не міг о 16 год. перебувати з потерпілою у одному приміщенні та завдати їй шкоди. До того ж, з матеріалів справи не вбачається жодного доказу, що у вказаний час вінразом з ОСОБА_4 знаходився у квартирі АДРЕСА_1.

Тому доводи свідка ОСОБА_6 з цього приводу, які по суті виступають у якості єдиного доказу його перебування в квартирі 21.10.2018 року о 16 год. також не заслуговують на увагу, адже, по-перше: вона є зацікавленою особою з огляду на наявність спору про розлучення, а по-друге: між потерпілою та ОСОБА_6 існують родинні відносини, про що останні не заперечують.

Тобто, фактично судом першої інстанції взято до уваги виключно доводи потерпілої та ОСОБА_7, які не можуть вважатись належними доказами по справі та не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо рапорту та протоколу про адміністративне правопорушення, то вони оформлені лише 08.11.2018 року, а тому не можуть свідчити про його перебування в даний час у квартирі. При цьому, працівниками поліції було встановлено його особу, взято відповідні пояснення та вручено йому копію постанови лише через 20 днів після дати, на яку потерпіла посилається, як на дату виникнення конфлікту.

Таким чином, на думку апелянта, винесене судом першої інстанції рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, адже судом не було надано належної оцінки, наявним в матеріалах справи, його поясненням, не встановлено наявності доказів, які підтверджують вчинення ним адміністративного проступку, тому безпідставно визнано встановленим факт наявності у його діях складу, умислу та вини, відповідно.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Трегуб О.А. на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, зазначених у постанові суду, підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_2 у вчиненні ним насильства в сім'ї, тобто дій психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_4, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний посадовою особою, яка склала протокол, та ОСОБА_2, а також даними, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28.10.2018 року, відповідно до якого, ст. ДОП Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про те, що 21 жовтня 2018 року близько 16 год. за адресою: АДРЕСА_1, її чоловік - ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, а також поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами в справі про адміністративне правопорушення.

За поясненнями же ОСОБА_2, наданими ним при апеляційному розгляді справи, 21.10.2018 року вдень він знаходився у товариша, а потім поїхав на дачу, тому в цей же день о 16 год. потерпілу ОСОБА_4, яка є його тещею, він не бачив та в конфлікт з нею не вступав, при цьому, жодного доказу, що у вказаний час він разом з потерпілою знаходився у квартирі АДРЕСА_1, не має.

Також зазначив, що йому не відомо, з яких причин його дружина та теща звернулися до поліції, можливо таким чином вони намагаються від нього позбутися, оскільки на даний час триває процес їх з дружиною розлучення, за яким в подальшому буде розподіл майна.

При цьому з пояснень потерпілої ОСОБА_4, наданих нею при апеляційному розгляді справи, слідує, що 21.10.2018 року ОСОБА_2 вдома не було, але цілу ніч він не давав їй спати, ображаючи її словесно по телефону та погрожуючи її знищити, при цьому зазначила, що можливо 21.10.2018 року ОСОБА_2 і був вдома, а вона сплутала дати, коли саме він їй погрожував по телефону, оскільки він систематично вчиняє конфлікти в сім'ї, під час яких висловлюється брутальною лайкою на її адресу та адресу її доньки (своєї дружини), а також піднімає на них руку, виганяє з квартири, яка належить лише їй та її доньці - ОСОБА_6, тому ніяких підстав для обмови ОСОБА_2 у неї не має, а вона лише хоче, щоб він залишив її у спокої, та самостійно розбираються між собою як подружжя, тому і написала заяву до поліції, щоб себе захистити.

Також з пояснень свідка ОСОБА_6, наданих нею при апеляційному розгляді справи,слідує, що 21.10.2018 року вона була вдома, де також був ОСОБА_2, і в черговий раз почав погрожувати її матері, а саме: погрожував її життю, здоров'ю, погрожував як жінці, але поліцію вона не стала викликати, так як після їхнього від'їзду, він починає своє дії спочатку, однак пізніше вони з матір'ю все ж таки пішли до поліції та написали заяву.

Також зазначила, що він часто вчиняє конфлікти в сім'ї, однак вона завжди йому все прощала, вважала, що само собою владнається, але терпець увірвався і два місяці тому вона подала на розлучення, але незважаючи на це, у неї не має на нього образи, вона його простила та хоче лише, щоб він залишив їх у спокої, адже у нього немає свого житла і йому нікуди дітися, та вони продовжують проживати разом з ним в одній квартирі.

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що ОСОБА_2 21 жовтня 2018 року о 16 год. за адресою: АДРЕСА_1, вчинив конфлікт, в ході якого виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою своїй тещі ОСОБА_4, тобто вчинив психологічне насильство в сім'ї.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність за вчинення насильства в сім'ї наступає у разі умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Наведене свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_2 та його захисника Трегуб О.А. з приводу відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Стовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині того, що суд першої інстанції однобічно розглянув справу, взявши до уваги лише доводи, надані потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_6, та взагалі не прийняв до уваги пояснень свідка ОСОБА_5, при цьому зробив нічим не підтверджений висновок про перебування ОСОБА_5 з ним у дружніх відносинах, то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дослідив матеріали справи, вислухав пояснення ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, та прийшов до вірного висновку, що пояснення свідка ОСОБА_5 не можуть бути прийняті як докази по справі, оскільки вони суперечать поясненням ОСОБА_2, а також не підтверджені іншими доказами та направлені на уникнення від відповідальності ОСОБА_2

Крім того, в апеляційній скарзі і сам ОСОБА_2 зазначає свідка ОСОБА_5, як свого товариша, у якого він знаходився вдома вдень 21.10.2018 року, а тому свідок ОСОБА_5 може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на користь ОСОБА_2

Отже, всупереч тверджень апелянта, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 насильства в сім'ї, тобто про вчинення нимадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Разом з тим, суддя апеляційної інстанції вважає, що накладене на ОСОБА_2 стягнення є надто суворим.

Так, всупереч загальним засадам накладення стягнень за адміністративні правопорушення, визначеним ст.ст. 33 - 35 КУпАП, суддя належним чином не з'ясував дані про особу правопорушника та інші обставини, що впливають на вид і розмір адміністративного стягнення, не врахував характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а лише формально послався в постанові на врахування цих обставин, внаслідок чого при альтернативній санкції закону, за порушення якого ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності, піддав його найбільш суворому стягненню.

Між тим, при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суддею не було враховано і конкретні обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, і те, що адміністративний арешт застосовується у виключних випадках за вчинення правопорушень, що за ступенем суспільної небезпеки наближаються до злочинів та покликане зупинити «гостру фазу конфлікту» негайно, а зважаючи на те, що всі матеріали оформлювались через місяць після вчинення правопорушення, тому не було ніякої гострої небезпеки та відповідно і потреби у такому стягненні.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи та особу порушника, вважаю можливим пом'якшити ОСОБА_2 адміністративне стягнення та призначити його у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 170 гривень.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, але в порядку ст. 294 КУпАП постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В порядку ст. 294 КУпАП, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року відносно ОСОБА_2 - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Піддати ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень, в дохід держави.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.