КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/384/2018 Постанова винесена суддею Смик С.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника Гайдамаченко Т.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника ГайдамаченкоТ.П. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Севастополь АР Крим, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, працюючої сервіс-консультантом в автомобільній компанії ТОВ «Вінер-ПЦК», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 28 травня 2018 року о 09 год. 10 хв. по пров. Т. Шевченка у м. Києві ОСОБА_2 керувала автомобілем «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці ока не реагують на світло, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Гайдамаченко Т.П., вважаючи постанову суду незаконною через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати, а матеріали справи повернути до Управління патрульної поліції в м. Києві для доопрацювання та належного оформлення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що за кермом автомобіля знаходилася ОСОБА_2, яка насправді автомобілем не керувала, про що повідомляла працівників поліції, однак вони наполягали на тому, що вона нібито керувала автомобілем, хоча, коли під'їхали працівники поліції, її автомобіль стояв і не рухався, вона в цей час копирсалася в багажнику, а за кермом була інша особа.

Окрім цього, ОСОБА_2 пройшла медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КМНКЛ «Соціотерапія», і згідно довідки цієї лікарні у неї наркотичного сп'яніння не виявлено, що також підтверджується актом медичного огляду та результатом лабораторного дослідження.

Крім того, в матеріалах справи відсутні показання свідків, що ставить під сумнів достовірність наданих суду матеріалів, а додані до справи начебто пояснення свідків, були написані працівниками поліції, а не самими свідками, однак, суд розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків у судовому засіданні попри те, що вони зазначені в протоколі із зазначенням місця їх проживання та прізвища, ім'я, по батькові.

Також матеріали справи не містять і доказів відсторонення ОСОБА_2 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, так як його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Окрім цього, працівник поліції не перевірив, чи протягом року, до моменту складання протоколу, ОСОБА_2 притягувалася до відповідальності за аналогічне правопорушення, у зв'язку з чим можливо невірно визначив кваліфікацію порушення, яке кваліфіковано за частиною першою, однак в матеріалах справи відсутні докази притягнення чи не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що унеможливлює встановити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема правильну кваліфікацію правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП чи за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, на думку апелянта, адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 підлягає направленню для додаткового оформлення органу, який направив його до суду, оскільки з протоколу вбачається, що правопорушення кваліфіковано за частиною першою, однак в матеріалах справи відсутні докази притягнення або не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності протягом року за аналогічне правопорушення.

Також захисник Гайдамаченко Т.П. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином про час та місце розгляду справи не повідомлялась, будь-які докази про її повідомлення в матеріалах справи відсутні, а про постанову суду вона дізналася лише, отримавши її через пошту, 02.08.2018 року, чим було порушено її права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та її захисника Гайдамаченко Т.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, а також ОСОБА_2 та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, у зв'язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування нею автомобілем в стані наркотичного сп'яніння та її відмови від проходження огляду на стан такого сп'яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_2 під час спілкування, ознаки наркотичного сп'яніння, працівники поліції у присутності свідків запропонували їй пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, але ОСОБА_2 відмовилася від огляду, тоді працівниками поліції їй було роз'яснено, що у разі її відмови від проходження огляду у лікаря-нарколога, відносно неї буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але вона категорично відмовилася від проходження огляду в закладі охорони здоров'я, у зв'язку з чим відносно неї і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечувала того, що вона дійсно відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, оскільки не керувала транспортним засобом, а стояла та перебирала речі в багажнику автомобіля, за кермом якого була її подруга ОСОБА_4, яка на той час, коли до них підійшли працівники поліції, відійшла в кіоск щоб купити води, про що вона повідомляла працівникам поліції, як повідомляла їх про це і її подруга ОСОБА_4, повернувшись на місце на час оформлення матеріалів, а тому не вважала за потрібне їхати до медичного закладу,але пізніше, 01.06.2018 року самостійно звернулася до медичного закладу та пройшла огляд на стан сп'яніння, яким у неї ознак сп'яніння не виявлено, що підтверджується актом медичного огляду та результатом лабораторного дослідження.

Щодо долученого до апеляційної скарги висновку №005817 від 01.06.18 року КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки відповідно до вимог п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а, згідно вказаного висновку, огляд ОСОБА_2 проведено за її заявою 01.06.2018 року о 09 год. 30 хв., тобто через п'ять днів після її зупинення працівниками поліції.

До того ж в даному випадку ОСОБА_2А притягнута до відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, що утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2, на який вона посилається, у даному випадку не має доказового значення.

При цьому посилання ОСОБА_2 на те, що коли до неї підійшли працівники поліції, вона транспортним засобом не керувала, а стояла та перебирала речі в багажнику автомобіля, яким в дійсності керувала її подруга, про що вона повідомляла працівникам поліції, як повідомляла їх про це і її подруга ОСОБА_4, повернувшись на місце на час оформлення матеріалів, не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_2 жодного разу у присутності свідків не повідомила працівникам поліції про те, що автомобілем керувала не вона, а її подруга, яка відійшла до кіоску, щоб купити води.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_4 про те, що вранці, рухаючись по вул. Шевченка, вона разом зі своєю подругою ОСОБА_2, заїхали до знайомої, щоб віддати речі, за кермом автомобіля була саме вона, а ОСОБА_2, якій належить автомобіль, сиділа в якості пасажира, та поки ОСОБА_2 віддавала речі, вона вийшла з автомобіля та спустилася до торгівельного центру «Глобус» купити води, а коли через 10 хвилин повернулася, то ОСОБА_2 вже сиділа в автомобілі працівників поліції, та повідомила їй, що на неї було складено протокол, але вона в їх розмову не втручалася та не повідомляла працівникам поліції про те, що за кермом автомобіля була саме вона, а не ОСОБА_2, оскільки її про це ніхто не запитував, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_4 є подругою ОСОБА_2, а тому може бути зацікавленою в результатах розгляду справи на її користь.

Та обставина, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, написані не самими свідками, а працівниками поліції, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Щодо посилань захисника Гайдамаченко Т.П. в апеляційній скарзі на те, що поліцейським не було відсторонено ОСОБА_2від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України. До того ж ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Щодо доводів апелянта про відсутність в справі даних про повторність правопорушення за ст. 130 КУпАП, то останнє жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, який розглядає справу виключно в межах складеного протоколу, а такий щодо ОСОБА_2 був складений за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки її притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Гайдамаченко Т.П. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Гайдамаченко Т.П. строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника Гайдамаченко Т.П. залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.