Справа №589/2536/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/490/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець сел. Вороніж, вул. Чапаєва, 46, Шосткинського району, Сумської області,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 08.06.2018 р. о 23 год. 50 хв. в м. Шостка по вул. Шевченка, 27, керував автомобілем Nissan Micra, н.з.ВМ49-32АА, в стані алкогольного спяніння (відповідно до показників газоаналізатора ALCOTEST 6810, тест №539 - 1,48 % алкоголю), від подальшого проходження огляду для визначення стану спяніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9«а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що у присутності свідків пройшов обстеження за допомогою газоаналізатора «Драгер», але він не показав позитивних результатів на предмет вживання алкоголю, після чого поліцейський дав іншу трубку і прилад показав вже 1,48 %. Він не погодився з цим висновком та хотів звернутись до медичного закладу, однак працівник поліції запевнив, що їхати не треба щоб не гаяти час, після чого склав протокол, навіть не відсторонивши його від керування транспортним засобом.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення його на огляд з метою виявлення стану спяніння, яке передбачене п.4 розділу І Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому підлягають критичній оцінці дані протоколу про те, що він відмовився від проходження обстеження у закладі охорони здоровя.

Вказує, що в порушення ч.2 ст.254 КУпАП працівники поліції не вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення, а у протоколі він підписався за отримання повістки, тимчасового талону, у своїх поясненнях та за складання протоколу, але у протоколі не підтверджено його підписом отримання його копії.

Крім того, ОСОБА_3 не погоджується з твердженням суду про те, що 09.07.2018 року він не прибув у судове засідання, оскільки в цей день він був у суді та знайомився з матеріалами справи, після чого отримав повістку про призначення розгляду справи на 04.09.2018 року.

Апелянт вважає хибним твердження суду про те, що він особисто приніс до канцелярії суду клопотання про перенесення розгляду справи 04.09.2018 року, оскільки в середині серпня отримав травму ніг та з трудом пересувався, у звязку з чим не міг прибути до суду, а тому до канцелярії суду клопотання передав не він, а адвокат, з яким було укладено правову угоду.

Не погоджується ОСОБА_3 і з висновками про те, що у приміщенні суду є пандус та він міг самостійно зайти до його приміщення, оскільки в суді проводиться капітальний ремонт і всі працівники знаходяться на 2 поверсі, тому через хворобливий стан він не міг самостійно піднятись на 2 поверх та приймати участь у розгляді справи.

Таким чином, апелянт вважає, що розглянувши справу у його відсутність, суд порушив вимоги ст.268 КУпАП.

Поряд з цим ОСОБА_3 звертає увагу, що у своїй заяві він вказав і про залучення до участі в справі захисника, однак через хворобу не зміг у судовому засіданні подати клопотання про залучення захисника.

Апелянт вважає, що в порушення вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП суд обмежився лише дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не допитавши безпосередньо у судовому засіданні його і свідків та не витребувавши даних про наявність сертифікації на прилад «Драгер», незважаючи на наявність двох різних результатів.

Також ОСОБА_3 вказує, що протокол не можна прийняти як доказ по справі, оскільки із сформульованої у ньому суті правопорушення не зрозуміло, які саме його дії підпадають під ознаки ч.1 ст.130 КУпАП і за що його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Розгляд апеляційної скарги проведено без участі апелянта ( особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4,, які є належним чином повідомленими про дату та час апеляційного розгляду, і в судове засідання не зявились. І крім того представник апелянта - адвокат ОСОБА_4 направив клопотання проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Тому, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути зясовані всебічно, повно і обєктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

З фактичних обставин даної справи вбачається, що ОСОБА_3 08.06.2018 р. о 23 год. 50 хв. в м. Шостка по вул. Шевченка, 27, керував автомобілем Nissan Micra, н.з. ВМ49-32АА, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, за згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат тесту 1,48 %. Від подальшого проходження огляду для визначення стану спяніння в медичному закладі ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п.2.9«а» Правил дорожнього руху України).

Згідно п.2.9«а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №388862 від 09.06.2018 р., складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП, який був підписаним ОСОБА_3 без будь-яких зауважень, вбачається, що 08.06.2018 р. о 23 год. 50 хв. в м. Шостка по вул. Шевченка водій ОСОБА_3 керував т.з. Nissan Micra, н.з.ВМ49-32АА в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія ОСОБА_3 проводився в присутності двох свідків за допомогою приладу газоаналізатор Алкотест 6810 Драгер ARBF 0423, результат якого склав 1,48 %. Від проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Згідно квитанції приладу «Драгер» та даних акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів від 09.06.2018 р., зафіксовано результат тесту 1,48 % проміля алкогольного спяніння (а.с.2).

З письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у присутності яких проводився огляд ОСОБА_3, вбачається, що водій ОСОБА_3 на вимогу працівників поліції продув газоаналізатор Драгер Алкотест 6810, проба якого була позитивною, результат склав 1,48 % проміле. Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння в медичному закладі ОСОБА_3 відмовився (а.с.3-4).

Дослідженим суддею місцевого суду та повторно оглянутим в ході апеляційного перегляду запису відеофайлу на оптичному носії, зробленого працівниками поліції, обєктивно підтверджено дані, які зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення, а також наявність свідків на місці події (а.с.6).

Дослідивши зазначені вище докази у їх сукупності, які отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності, суддя місцевого суду дійшов висновку про те, що своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.9«а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП і притягнув його за цим законом до відповідальності.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та обєктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він два рази продував «Драгер» є безпідставними, оскільки з оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 продував газоаналізатор тільки один раз і прилад одразу ж показав позитивний результат 1,48 %, цей же результат відображений і в протоколі про адміністративне правопорушення, квитанції та акті огляду на стан спяніння. При цьому на відео видно, що працівник поліції в присутності свідків надав ОСОБА_3 трубку для продуття в заводській упаковці, а тому підстав ставити під сумнів обєктивність проведеного тестування не вбачається.

Є явно надуманими й доводи ОСОБА_3 про те, що він не погодився з результатами тестування та хотів звернутись до медичного закладу для проведення огляду, оскільки з відео видно, що ОСОБА_3 фактично не оспорював результат тесту, але і не реагував на численні розяснення працівника поліції в разі незгоди з результатами цього огляду проїхати до закладу охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння лікарем, а у подальшому взагалі сказав, що їхати в лікарню не буде.

Та обставина, що після документування правопорушення ОСОБА_7 не відсторонили від керування транспортним засобом, не спростовує факт його перебування в стані алкогольного спяніння під час керування автомобілем.

Також враховуючи той факт, що ОСОБА_3 категорично відмовився проїхати в заклад охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння, працівниками поліції відповідно й не складалося направлення на огляд з метою виявлення стану спяніння, яке передбачене п.4 розділу І Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому доводи апелянта з цього приводу є неспроможними.

Зафіксований же у протоколі факт відмови ОСОБА_3 від проходження обстеження у медичному закладі підтверджено як відеозаписом, так і письмовими матеріалами справи, а відсутність направлення на огляд жодним чином не свідчить про неправильність оформлення адмінматеріалу.

Підлягають критичній оцінці твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ч.2 ст.254 КУпАП щодо вручення правопорушнику копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у відповідній графі цього документу стоїть особистий підпис ОСОБА_3 про те, що він зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав та підтверджує правильність внесених до протоколу даних про нього.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не зміг у судовому засіданні подати клопотання про залучення захисника відхиляються як необґрунтовані, оскільки у своїй заяві від 09.07.2018 р. він просив надати час для вирішення питання про укладення договору на допуск до участі в справі адвоката (а.с.12), однак на час розгляду справи у суді першої інстанції його не залучив. З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2018 р. ОСОБА_3 самостійно знайомився з матеріалами справи та у подальшому особисто подав клопотання про перенесення судового засідання, і тільки 12.09.2018 р., тобто вже після винесення оскарженої постанови, адвокат ОСОБА_4, як представник ОСОБА_3, подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення і видачу копії судового рішення.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних даних про наявність обєктивних перешкод у ОСОБА_3М, як у особи стосовно якої розглядалася справа про адміністративне правопорушення, залучити до справи представника як до, так і після поданого 09.07.2018 р. клопотання, і в апеляційній скарзі таких не наведено.

Що стосується посилань апелянта про порушення судом вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, які на його думку виразилися у прийнятті суддею рішення по справі на підставі наявних матеріалів без його допиту в суді та свідків, то слід зазначити, що ОСОБА_3 були створені всі умови для реалізації його прав, в тому числі й надати пояснення безпосередньо в суді, але він свідомо не скористався таким своїм правом не зявляючись в судові засідання. Крім цього, ОСОБА_3 не був позбавлений можливості заявити клопотання й про виклик в судове засідання свідків, але навіть у своїх письмових заявах про відкладення судових засідань відповідного питання не ставив.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо письмових доказів та відео матеріалів (останні в силу положень ст.251 КУпАП також є доказами) для прийняття обєктивного рішення по справі, що і було зроблено суддею місцевого суду.

Також не вбачаю підстав не довіряти саме письмовим поясненням свідків, які наявні в матеріалах справи. Їхня присутність при документуванні правопорушення, проведенні огляду ОСОБА_3 на стан спяніння та достовірність засвідчених ними обставин сумнівів не викликає.

Щодо необхідності витребування даних про наявність сертифікації на прилад «Драгер» виходячи з двох різних результатів тесту, то як встановлено вище, ОСОБА_3 продував даний прилад тільки один раз. Матеріали справи у свою чергу не містять якогось іншого результату тестів, на якому наполягає ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі.

При цьому, ОСОБА_3 не заявляв жодних клопотань про витребування документів сертифікації на прилад «Драгер», за допомогою якого проводився його огляд на стан алкогольного спяніння, а тому вважаю таку його позицію лише способом уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Що стосується тверджень апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можна прийняти як доказ по справі, оскільки із сформульованої у ньому суті правопорушення не зрозуміло, які саме його дії керування з ознаками алкогольного спяніння чи відмова від проходження огляду, підпадають під ознаки ч.1 ст.130 КУпАП, то вони є необгрунтованими.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому викладені всі відомості, передбачені вказаною статтею.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, що є порушенням вимог п.2.9«а» ПДР України, за що наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння (п.2.9«а» Правил дорожнього руху України), що є обєктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і що відображено як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді, яка оскаржується.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними.

Крім цього, як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_3 вважає, що розглянувши справу у його відсутність, суд порушив вимоги ст.268 КУпАП і не погоджується з висновками судді, що він не прибував у судове засідання 09.07.2018 р., що клопотання про відкладення судового засідання, яке призначалося на 04.09.2018 р., подавав він особисто та за станом здоровя міг взяти участь в судовому розгляді. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 додав до апеляційної скарги копію листка непрацездатності, згідно якого на час винесення постанови він перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.31).

Однак, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю такі твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 достатньо не аргументованими та такими, що не ставлять під сумнів законність прийнятої у справі постанови судді, виходячи з наступного.

Так, за змістом ч. 1 ст. 268 КУпАП справу про адміністративне правопорушення під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, адмінматеріал відносно ОСОБА_3 надійшов до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області 14.06.2018 р. (а.с.8).

Розгляд справи було призначено на 09.07.2018 р. о 09.00 годині, про що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений, однак на зазначену дату в судове засідання не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи в якій, крім іншого, просив ознайомитись з матеріалами справи та надати йому час для укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги, тому розгляд даної справи був відкладений на 04.09.2018 р.

При цьому, дійсно, заява ОСОБА_3 була подана до суду 09.07.2018 р. (а.с.12), але фактично він знайомився з матеріалами справи 12.07.2018 р., що вбачається з відповідної заяви (а.с.13), а не 09.07.2018 р. як зазначає апелянт.

Також саме 12.07.2018 р. йому була вручена судова повістка про зявлення до суду у визначений раніше день, тобто 04.09.2018 р., що підтверджено відповідною розпискою за підписом ОСОБА_3 (а.с.14).

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що 09.07.2018 р. він перебуваючи в суді знайомився з матеріалами справи, після чого отримав повістку про призначення розгляду справи на 04.09.2018 р., не відповідають дійсності.

При цьому 09.07.2018 р. судове засідання не відбулося саме через неявку ОСОБА_3 до зали суду, що фактично не заперечує і сам апелянт у скарзі.

Разом з тим, в судове засідання 04.09.2018 р. ОСОБА_3 знову не зявився, але 03.09.2018 р. особисто через канцелярію суду подав клопотання про перенесення судового засідання у звязку з хворобою (травмуванням пяток), до якого також додав консультаційний висновок спеціаліста від 03.09.2018 р. з діагнозом «гемартроз обох стоп», тобто саме в день отримання даного висновку та напередодні судового засідання, що свідчило про те, що й після відвідання лікарні ОСОБА_3 все ж не був обмеженим у русі (а.с.17-18).

Виходячи з наведених обставин, поведінка ОСОБА_3 суддею місцевого суду була розцінена як затягування розгляду справи, а тому з урахуванням граничних строків розгляду цієї категорії справ, було прийнято рішення про її розгляд за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, що не можна вважати порушенням вимог ст.268 КУпАП.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Поведінка ОСОБА_3 під час усього провадження по справі вказує на те, що він недобросовісно користувався належними йому процесуальними правами, затягував судовий розгляд, у звязку з чим суддя правильно зробив висновки про відсутність поважних причин неявки особи у судове засідання та постановив обґрунтоване судове рішення.

Також слід зазначити, що не зявившись в судове засідання 09.07.2018 р., ОСОБА_3 захисника до провадження не залучив, незважаючи на те, що судове засідання відкладалося на 04.09.2018 р. в тому числі з цією метою, та знову особисто подав до канцелярії суду клопотання про відкладення судового засідання, а тому доводи апеляційної скарги з приводу того, що це клопотання подавав не він, а його представник-адвокат, не відповідають дійсності.

На користь цього свідчить та обставина, що ОСОБА_3 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 тільки 11.09.2018 р. (а.с.23), коли останнє клопотання про відкладення судового засідання було подано до канцелярії суду ще 03.09.2018 р. Даних про те, що ОСОБА_3 залучав до справи інших адвокатів або ж фахівців у галузі права матеріали справи не містять.

Доводи ОСОБА_3 про те, що в суді проводився капітальний ремонт і всі працівники знаходяться на 2 поверсі, тому через хворобливий стан він не міг самостійно піднятись на другий поверх та взагалі приймати участь у розгляді справи також є непереконливими, оскільки як вбачається із справи, ОСОБА_3 подавав клопотання 03.09.2018 р. через канцелярію суду, яка розташована саме на другому поверсі будівлі суду.

Наявність же у нього хвороби, виходячи з висновку спеціаліста та доданого до апеляції листка непрацездатності, судом під сумнів не ставиться, але з вказаних документів не вбачається, що цей недуг обєктивно позбавляв можливості ОСОБА_3 прийняти участь у розгляді справи 04.09.2018 р. При цьому, ОСОБА_3 госпіталізований не був, перебував на амбулаторному лікуванні, і 03.09.2018 р. самостійно приніс до канцелярії Шосткинського міськрайонного суду своє клопотання.

За таких обставин та враховуючи, що положеннями ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обовязковою і справа за ст. 130 КУпАП до таких не відноситься, вважаю, що суддя виносячи постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у його відсутність не порушив вимог ст.268 КУпАП.

З урахуванням встановлених обставин приходжу висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді про доведеність матеріалами справи порушення ОСОБА_3 п.2.9«а» ПДР України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови та закриття провадження у справі не вбачається.

Міру адміністративного стягнення ОСОБА_3 суддею місцевого суду призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року відносно ОСОБА_3, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.