Справа № 199/3960/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 липня 2018 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Сенчишин Ф.М., за участі захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, який народився 16 березня 1989 року, мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Штормова, буд. 145, офіційно не працевлаштованого,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2018 року о 22 год. 35 хв. ОСОБА_2 по вул. Донецьке шосе, поблизу будинку № 15, у м. Дніпро керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода та запах алкоголю з порожнини рота), та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки за твердженням його підзахисного ОСОБА_2 останній протокол та пояснення від його імені не підписував. В поясненнях свідка ОСОБА_3 не відображено документ, за яким було встановлено особу свідка, що дає підстави ставити під сумнів справжність підпису цієї особи. Вважає за необхідними допитати свідків та надати можливість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дати особисті пояснення.

ОСОБА_2 належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив. При цьому, під час судового розгляду 11 липня 2018 року, після дослідження за участі захисника доказів, в слуханні справи оголошувалася перерва до 24 липня 2018 року для надання можливості ОСОБА_2 прибути до суду та надати особисті пояснення. Однак, 24 липня 2018 року до суду не прибули ані ОСОБА_2, ані його захисник ОСОБА_1, належним чином сповіщені про час та місце проведення судового засідання. Заява про відкладення судового розгляду від останніх не надходила. З врахуванням того, що захисник ОСОБА_1 двічі заявляв клопотання про відкладення судового розгляду, а ОСОБА_2 чотири рази викликався до суду, однак на жодне із слухань не прибув.

Суд виходить з того, що діючим законодавством закріплено загальне положення, згідно з яким особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. У Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Наслідки подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на подачу скарги передбачені в ст. 35 Конвенції, і полягають у визнанні такої скарги неприйнятною. При розгляді адміністративного провадження, особи, які притягаються до адміністративної відповідальності, з метою безпідставного отримання необхідного їм рішення суду, затягування процесу або для інших недобросовісних цілей використовують належні їм процесуальні права всупереч з їх дійсним призначенням. Дане явище виступає чинником, що дестабілізує правосуддя і створює серйозні перешкоди для ефективного вирішення спорів. Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

У суду наявні всі підстави всі підстави для висновку про те, що сторона захисту зловживає своїми процесуальними правами, у звязку з чим на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП справу розглянуто за відсутності ОСОБА_2

Дослідивши докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення внаслідок винних дій останнього повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та обєктивності:

-протоколом про адміністративне правопорушення, який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП та ОСОБА_2 підписаний без зауважень;

-рапортом працівника патрульної поліції, яким встановлений факт наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного спяніння та відмови останнього від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 за якими він пояснив, що 30 травня 2018 року о 22 год. 35 хв. по вул. Донецьке шосе, поблизу будинку № 15, у м. Дніпро керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та його зупинили працівники патрульної поліції. Також пояснив, що сів за кермо автомобіля після того як випив один бокал шампанського. Підтвердив, що від проходження огляду для визначення стану алкогольного спяніння відмовився;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння;

-переглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських.

Надаючи оцінку заперечення сторони захисту, суд виходить з того, що обєктивним доказом - відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, поза всяким розумним сумнівом підтверджено факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Зокрема, на відеозаписі зафільмовано процес спілкування патрульних поліцейських з ОСОБА_2, під час якого останній підтвердив факт керування автомобілем після вживання шампанського вина та усвідомлену відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки транспортного засобу з застосуванням спеціальних технічних засобів, так і в медичному закладі. ОСОБА_2 були розяснені наслідки відмови від проходження огляду на стан спяніння і останній повністю погодився із фактом вчинення ним адміністративного правопорушення. Також, на відеозаписі зафільмовані наявні у ОСОБА_2 ознаки алкогольного спяніння у виді невиразної мови та хиткої ходи.

Підстави ставити під сумнів справжність підпису ОСОБА_2 під протоколом та поясненнями останнього не встановлені, оскільки ОСОБА_2 сам зазначену обставину в суді не підтвердив, а факт визнання ним вчинення адміністративного правопорушення та зміст пояснень повністю відповідають переглянутому судом відеозапису.

Посилання сторони захисту на підстави поставити під сумнів справжність підпису свідка ОСОБА_3, судом відхиляється, оскільки з переглянутого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків, які після цього підписали протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення.

З цих же підстав судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника про допит свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Заперечення сторони захисту розцінюються судом як усталена модель захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, та з цих підстав судом відхиляються.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2, визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного праповорушення і суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Суд враховує, що за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачене стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_2 такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що за долученою до матеріалів справи довідки Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, згідно бази «НАІС» ОСОБА_6 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати таке стягнення тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

При цьому, за п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Суд виходить з того, що вищезазначена довідка стосується ОСОБА_6, тобто іншої особи, а на відеозаписі зафільмовано, як ОСОБА_2 просить співробітників поліції не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для висновку про те, що в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 є «іншою особою», для якої передбачене покарання лише у виді штрафу.

Накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, істотність наслідків вчиненого правопорушення. За перелічених фактичних обставин, суд дійшов переконання, що необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_2 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, є адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_2 до доходу держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 33-35, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, зпозбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 до доходу держави судовий збір у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя:

24.07.2018