МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області Кучеренка М.О. на постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2018 року, згідно якої відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, депутата Новомихайлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1,

- провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрито, в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду, 01.08.2018р. оперуповноваженим Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3, складено протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку з невиконанням вимог, передбачених ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, в тому що він будучи депутатом Новомихайлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, тобто, відповідно до підп. Б п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» - суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону, та будучи повідомленим про строки подання електронної декларації, в порушення вимог п. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 02.05.2018р., подав щорічну декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

__________________________________________________________________

Провадження № 33/812/65/18 Головуючий у 1-й інстанції: Фасій В.В. Категорія: ч.1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.

ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснив, що дійсно затримав подання декларації. Умислу на несвоєчасне подання е-декларації не мав, подав її з порушенням строків через об'єктивні поважні причини - відсутність навиків у користуванні комп'ютером та заповненні е-декларації, оскільки вчиняв такі дії лише вдруге, відсутність у нього комп'ютеру з під'єднанням до мережі Інтернет, втратою ключа для входу в систему, зміною електронної адреси.

Суд прийшов до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, який складено не уповноваженою особою, є недопустимим доказом у справі в наслідок чого суд не може перевірити факт наявності чи відсутності у діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

. В апеляційній скарзі прокурор просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вважає постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2018 року незаконною та наполягає на тому, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст. 7, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема з 26 жовтня 2014 року.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» за № 1952-VIII від 16 березня 2017р. внесені зміни до статті 294 КУпАП, які набрали законної чинності 16 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, у вищезазначеній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів не входить.

За змістом ст.ст.7, 287 КУпАП прокурор має право на оскарження постанов по справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, а саме коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Стаття 250 КУпАП передбачає право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового характеру, пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт. Однак, за правопорушення, пов'язані з корупцією, він не застосовується.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає особливості здійснення окремих форм представництва інтересів держави в суді, ідеться про право прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення лише в цивільній, адміністративній і господарській справі. При цьому в ч. 7 ст. 24 Закону чітко зазначено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що прокурор не наділений повноваженнями оскаржувати постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2018 року відносно ОСОБА_2, а тому у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, повернувши її прокурору.

Керуючись ч.5 ст.7, ст.287, ч.2 ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області Кучеренка М.О. на постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2018 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрите в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Міняйло М.П.