П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 30 червня 2018 року в 15 год. 20 хв. по вул. Васильківській в м. Києві керував автомобілем «Смарт», номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння повторно протягом року, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що копію судового рішення дотримав 10 вересня 2018 року та 18 вересня 2018 року він подав апеляційну скаргу, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги він зазначає, що судом неповно досліджені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства. На його думку, суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що 30 червня 2018 року працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, на що він погодився, хоча в той день не керував автомобілем, оскільки водієм була його дружина. Приїхавши на вулицю Васильківську, він та його дружина зайшли до магазину та коли вийшли з нього, працівники поліції попросили його надати документи та пройти огляд на стан сп'яніння.

ОСОБА_2 зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки, оскільки їх і не було, а тому він вважає, що це також є порушенням процедури проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції позбавив його права керувати транспортними засобами на той час, коли він відповідно до судового рішення вже був позбавлений цього права та посвідчення водія в нього вилучено.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Будь - яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Переглянувши справу та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не був присутнім під час розгляду справи 14 серпня 2018 року.

В такому випадку десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним постанови суду. Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2018 року ОСОБА_2 отримав копію судового рішення, а до суду з апеляційною скаргою звернувся 18 вересня 2018 року.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Судове рішення є вмотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечував того, що він перебував в стані сп'яніння, проте стверджував, що не керував транспортним засобом, а відтак не був водієм.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 керував автомобілем «Смарт» в стані наркотичного сп'яніння. Зазначені в протоколі обставини підтверджуються висновком лікаря Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 липня 2018 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 30 червня 2018 року перебував у стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не зазначив жодних заперечень щодо складання протоколу стосовно нього та не вказав, що він не був водієм, на що наголошує в апеляційній скарзі.

Стосовно процедури проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 цієї норми закону, огляд вважається недійсним лише у випадку його проведення з порушенням вимог цієї статті.

Отже, в разі встановлення інших порушень, ці обставини не можуть бути безумовною підставою для визнання огляду на стан сп'яніння недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що огляд його на стан сп'яніння проходив без свідків, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив медичний огляд на стан сп'яніння в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія», а відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що за наслідками проведеного огляду на стан алкогольного сп'яніння, дані про який було занесено до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 будь - яких зауважень не висловлював, чим фактично засвідчив свою згоду з його результатами.

Отже, огляд проведений у відповідності до ст. 266 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не міг позбавити його права керувати транспортними засобами, оскільки на той момент він вже був позбавлений цього права відповідно до судового рішення.

Проте такі доводи не узгоджуються з вимогами закону.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік за керування транспортним засобом в стані сп'яніння чи за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

В той же час, частиною другою цієї норми закону передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки за повторне вчинення зазначених в частині першій дій. Оскільки за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено обов'язкове позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, то в разі повторного вчинення водієм аналогічного правопорушення на нього накладається стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає більш тяжке стягнення.

З огляду на викладене,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун