Справа №718/2258/18
Провадження №3/718/751/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2018 року м.Кіцмань

Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Олексюк Т.І., розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 08 серпня 2018 року складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.41 КУпАП, відповідно до змісту якого ОСОБА_1, як в.о. директора ТзОВ «Ошихлібське», не забезпечив дотримання законодавства про працю. Так, наказом № 31/08-ОС від 13.08.2015 року прийнятий на роботу ОСОБА_2 підсобним робітником з 14.08.2015 року, наказом № 32/08-ОС від 17.08.2015 року прийнятий на роботу ОСОБА_3 підсобним робітником з 17.08.2015 року. Наказом № 31/08-ОС від 14.08.2015 року ОСОБА_2 увільнений з 14.08.15 року у звязку із призовом на військову службу під час мобілізації; наказом № 33/08-ОС від 18.08.2015 року ОСОБА_3 увільнений з 18.08.15 року у звязку із призовом на військову службу під час мобілізації. Наказами № 31/08-ОС від 14.08.2018р. та № 33/08-ОС від 18.08.2015р. передбачено на період мобілізації, але не більше ніж протягом року, за працівниками зберігається місце роботи, посада та середній заробіток. До 05.01.2016 року за вказаними працівниками зберігалось місце роботи на нараховувалась заробітна плата. Наказом № 01/01-ОС від 05.01.2016 року з ОСОБА_2 розірвано трудовий договір та звільнено з роботи на підставі ст.36 КЗпПУ; наказом № 02/01-ОС від 05.01.2016 року з ОСОБА_3 розірвано трудовий договір та звільнено з роботи на підставі ст.36 КЗпПУ. Накази № 01/01-ОС та № 02/01-ОС від 05.01.2016р. про звільнення мобілізованих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються незаконними, оскільки не були прийняті по строкових договорах, та видані стосовно звільнення з роботи під час мобілізації, що є порушенням ст.119 КЗпПУ.

Адміністративна відповідальність за ч.7 ст.41 КУпАП настає у випадку порушення встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України «Про військовий обовязок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (статтю 41 КУпАП доповнено частиною 7 на підставі Закону України № 734/УІІІ від 03.11.2015 року).

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що накази № 01/01-ОС та № 02/01-ОС від 05.01.2016р. про звільнення мобілізованих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються незаконними.

Згідно ст.232 КЗпПУ безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації; 5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов'язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (ВСУ: справа № 223/30/16-ц від 25.09.2017).

Визнання наказу про звільнення з роботи незаконним є виключною компетенцією суду.

Звільнені працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду з вимогою про визнання наказу про звільнення незаконним не звертались.

Отже, трактування інспектором праці при складанні протоколу про адміністративне порушення про «незаконність» наказів про звільнення працівників є некоректним.

Разом з тим, факт допущення порушень гарантій мобілізованих працівників при звільненні з роботи має місце, а отже в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.41 КУпАП.

Однак, звільнення працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з роботи у ТзОВ «Ошихлібське» відбулось 05.01.2016 року.

Згідно ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи, що зазначене правопорушення не є триваючим, на момент розгляду даної справи закінчився передбачений ч.2 ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, а отже провадження підлягає закриттю.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 7, 23, 32, 35, 38, 245, 247, 251, 252, 266, 273, 280, 284, 287, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.41 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у звязку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя :