КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/149/2018
Категорія: ч. 4 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Ковальова Д.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352 гривні 40 копійок.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 04 квітня 2018 року о 00 год. 15 хв. у м. Києві по вул. Стальського, 16, керував транспортним засобом «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, вживав алкоголь після зупинки на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, внаслідок чого порушив п. 2.10 Є ПДР України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що із зазначеною постановою він не згодний у зв'язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, як вказує скаржник у своїй скарзі, 04 квітня 2018 року, близько 00 годин, він знаходився в припаркованому автомобілі, ніякого керування не здійснював, переглядав відеофайл в своєму телефоні, який забув напередодні, та за яким повернувся в автомобіль, де і був виявлений поліцією.

Крім того, апелянт зазначає про те, що однією з підстав, відповідно до яких оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню є те, що відносно водія не було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху - здійснення маневру без включення покажчика повороту, що свідчить про відсутність доказів, правових підстав зупиняти транспортний засіб, так і відсутність належних доказів здійснення такого правопорушення, а також належних доказів, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, як того вимагає ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 337286 зазначено, що до нього додається рапорт , який суд взяв до уваги як доказ того, що факт зупинки доводиться саме ним, проте, як вказує апелянт, в протоколі не зазначено, що це за рапорт, ким він складався і про що, але з якого виходить, що 04.04.2018 о 01 год. 10 хв., працівниками 4-ої роти ППОП № 1 ГУ НП в м. Києві, було виявлено автомобіль «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1, який рухався на великій швидкості, не вмикаючи покажчик повороту, а протокол стверджує, що він (апелянт) начебто був зупинений об 00 год. 15 хв., тоді як свідки взагалі згідно пояснень і не бачили факту зупинки.

Також, як вказує апелянт, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я.

Звертає увагу апелянт і на те, що водія не відсторонили від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення його прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки ним під час судового засідання 27.04.2018 у зв'язку з протиріччями показів працівників поліції та свідків, а також з метою встановлення об'єктивної істини по справі, було заявлено клопотання про виклик та допит вказаних осіб, проте судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання, і таким чином він був позбавлений можливості надати докази щодо його невинуватості в правопорушенні.

На думку апелянта, судом першої інстанції було допущено спрощений підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення на транспорті, оскільки суд не взяв до уваги того, що в порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (Наказ МВС України від 06.11.2015 № 1376), а саме п. 7 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також усунення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, - в протоколі міститься виправлення дати складання протоколу, а також в порушення вимог ст. 256 КУпАП в протоколі зазначено дату народження, що не відповідає паспортним даним особи відносно якої складався протокол, місце складання протоколу не відповідає за твердженням поліції місцю скоєння правопорушення, свідчення свідків не збігаються з обставинами викладеними в поясненнях та протоколі, рапорті, зокрема те, що він (апелянт) відмовився від підпису протоколу, що спростовується самим протоколом за його підписом, крім того, сам текс рішення є також підтвердженням поверхневого та спрощеного підходу до розгляду справи, оскільки з нього достеменно не зрозуміло, відносно кого складався протокол (ОСОБА_2 18.08.1970 р.н.) на підставі рапорту, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, начебто щось порушив, а рішення винесено відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, також до матеріалів справи не долучено посвідчення водія, хоча в протоколі зазначено, що права вилучено, а вивчення відеоматеріалів суд оцінює однобічно, лише з позиції його відмови проходити тест або медичний огляд, при цьому не бере до уваги, що з самого відео, не виходить, що він (апелянт) був зупинений поліцією.

Крім того, як вважає апелянт, в матеріалах справи відсутні фактичні дані на основі яких можна було б встановити його винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки судом не встановлено факту зупинки (та керування) апелянта працівниками поліції, а не просто виявлення в салоні власного автомобіля відповідно до права його використання в будь-яких інших цілях не пов'язаних саме з керуванням в момент його виявлення працівниками поліції, більш того припаркованому біля його оселі.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу та її захисника на підтримку поданої апеляційної скарги; пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, як прямо передбачено ч. 4 ст. 130 КУпАП, вказана норма встановлює адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Разом з тим, незважаючи на наведені в оскаржуваній постанові, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, а саме, що останній 04.04.2018 о 00 год. 15 хв. у м. Києві по вул. Стальського, 16, керував транспортним засобом «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, вживав алкоголь після зупинки на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, внаслідок чого порушив п. 2.10 Є ПДР України, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя не мав достатніх підстав для висновку про наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що водій ОСОБА_2 вживав алкоголь після того, як транспортний засіб було зупинено на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, з огляду на таке.

По-перше, в матеріалах справи відсутні, а в постанові судді не наведено жодного доказу, який би підтверджував той факт, що транспортний засіб «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2 був зупинений на вимогу поліцейського та спростовував твердження останнього, а також пояснення в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що вказаний вище транспортний засіб не міг бути зупинений поліцейськими у зазначений в протоколі час, оскільки приблизно з 22 год. 30 хв. 03.04.2018 цей автомобіль був припаркований біля будинку за місцем проживання ОСОБА_2 та до того моменту, як під'їхали поліцейські, взагалі не рухався.

По-друге, крім посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та рапорту поліцейських, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в тому числі відеозаписи з нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, які б підтверджували той факт, що після зупинки транспортного засобу, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, ОСОБА_2 почав вживати алкоголь (горілку).

В приєднаних до справи письмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, як свідки у присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, про факт вживання останнім алкоголю до проведення медичного огляду на місці зупинки не зазначено жодного слова, а спростувати пояснення ОСОБА_2про те, що під час спілкування з поліцейськими він хотів випити питної води, яка знаходилась у невеличкій пляшці з під алкоголю, яку поліцейський вихопив та викинув, у тому числі шляхом опитування зазначених вище свідків, суд апеляційної інстанції не мав можливості, оскільки незважаючи на неодноразові виклики свідків до суду, вони в судове засідання не з'явилися, так само як і працівники патрульної поліції ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які також викликались до суду апеляційної інстанції з метою встановлення дійсних обставин справи та перевірки доводів, наведених в апеляційній скарзі.

По-третє, приймаючи до уваги той факт, що відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський не тільки вправі зупинити транспортний засіб у випадках, які прямо передбачені вказаною нормою, а й зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, а також те, що, відповідно до вимог, передбачених п. 2 Розділу І. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1413/735, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_2 про те, що його не зупиняли працівники поліції та не повідомляли йому причину зупинки, а також доказів, які б вказували на наявність підстав, передбачених відповідними нормативними актами для проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, не може визнати наявні у справі докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_2 та рапорт поліцейських, такими, що не викликають будь-яких сумнівів у доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки жодних даних для того, щоб визнати ці докази належними та допустимими, матеріали справи не містять.

Що ж стосується відеозапису з місця події, який долучено до матеріалів справи та на який суддя послався у свої постанові, то він підтверджує лише факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, а не факт вживання останнім алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 139 КУпАП.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за фактом його відмови від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння взагалі не складався, а тому, оцінюючи зібрані по справі докази, в тому числі під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки судді, який розглядав дану справу, не можуть бути визнані такими, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та на вимогах закону.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що вимоги ст. 62 Конституції України про те, що будь-яке обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки наведені в ній доводи підтверджують незаконність постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а вказана постанова - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Галаган В.І.