Справа № 359/9996/18
Провадження № 3/359/3823/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., з участю прокурора Добривечір К.В., особи, щодо якої розглядається справа про притягнення до адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у Київській області ДЗЕ Національної поліції України, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Керч АР Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, громадянина України, перебуваючого на посаді помічника начальника ОКПП «Київ» з правової роботи, начальник групи правового забезпечення, за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу №494 від 30.11.2018, ОСОБА_1, обіймаючи на посаді помічника начальника ОКПП «Київ» з правової роботи, начальник групи правового забезпечення, маючи військове звання майор,являючись суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно з пп. «г» п.1.ч.1 ст.36 ЗУ «Про запобігання корупції» та примітки до ст.172-6 КупАП, в порушення вимог п.7 та п.10 ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про запобігання корупції», подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію за 2017 рік, в якій зазначив завідомо недостовірні відомості (не вказав наявність отриманого 22.06.2017 доходу від відчуження автомобіля та здійснення правочину по його відчуженню), які відрізняються від достовірних на суму 268294,00 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, не визнав та пояснив, що ним дійсно в 2017 ним було відчужено автомобіль марки «FORD», 2012 випуску за ціною 268294,00 грн., таким чином отримав дохід від його реалізації. Отримання вказаного доходу він не скривав, а у 10 денний термін подав повідомлення по зміну майнового стану та задекларував дані кошти. При подачі декларацію в 2018, він керуючись роз'ясненнями НАЗК№ 3 від 01.08.2016 не вказав у декларації за 2017 рік отриманий дохід, оскільки вважав, що цього не потрібно робити, тому що ним вже було подано таку інформацію. Таким чином умислу в його діях в даному випадку немає. Крім того зазначив, що досудова перевірка по вказаній справі проводилась неналежним органом, оскільки згідно чинного законодавства України, дану перевірку уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК. З огляду на вказані обставини просив провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні прокурор надав пояснення про те, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, у зв'язку з чим просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

Вислухавши пояснення особи, стосовно якої складено протоколи, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить висновку про закриття провадження по справі у відповідності до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, положення ст. 129 Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають розгляд та вирішення справ у судах на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вказується інформація про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Згідно з п.10 ч.1 ст.46 Закону, у декларації зазначаються видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб'єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов'язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці.

Встановлено, що наказом Голови ДПСУ від 27.12.2012 № 663-ОС «По особовому складу», старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) призначено на посаду помічника начальника ОКПП з правової роботи-начальником групи правового забезпечення, звільнивши з посади юрисконсульта цієї ж групи (на вищу посаду - у порядку просування по службі).

Наказом начальника ОКПП «Київ» ДПСУ від 03.01.2013 № 3-ос «По особовому складу» старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) вважати таким, що приступив до виконання службових обов'язків за вказаною посадою.

Згідно з пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є військові посадові особи Збройних Сил України.

Отже, ОСОБА_1, будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов 'язаних з корупцією.

Як встановлено у судовому засіданні, 22.06.2017 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/510002.

Відповідно до умов зазначеного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцеві автомобіль «FORD FIESTA», 2012 року випуску, номер кузова, шасі рама WF0JXXGAJJCK13383, за ціною 268 294 (двісті шістдесят вісім тисяч двісті дев'яносто чотири) грн.

Стаття 328 Цивільного кодексу України регламентує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, зокрема доходи у вигляді, зокрема, від зайняття підприємницької діяльності та незалежною професійною діяльністю.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», з 01 січня 2017 установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 1600 грн.

Так, згідно з приміткою до ст. 1726 КУпАП, відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об'єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто перевищує суму (1600 х 100 = 160 000) 160 000 гривень, але не більшу за суму 400 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи обізнаним щодо вимог Закону, усвідомлюючи необхідність зазначення відомостей у декларації за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо отриманих доходів, не вказав відомості щодо отримання доходу у сумі 268 294 (двісті шістдесят вісім тисяч двісті дев'яносто чотири) гривень у зв'язку з відчуженням Автомобіля ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_1 не вказав у щорічній декларації за 2017 рік отриманий дохід на суму 268 294 грн., що становить 167,6 прожиткових мінімумів працездатних осіб, установлених на 01 січня 2017 року.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не доводять тих обставин, що останній мав умисел на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, наданих йому службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Склад правопорушення - це наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільну небезпечність у тому числі і в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачав неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1, складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із вищезазначених норм законодавства, завжди характеризується умисною формою вини.

Доводи ОСОБА_1, зазначені ним під час надання пояснень в ході судового розгляду, про відсутність в нього прямого чи непрямого умислу на поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що у 10 денний ОСОБА_1 подав повідомлення по зміну майнового стану та задекларував отриманий ним дохід від продажу транспортного засобу.

При цьому суд звертає увагу, що під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів, спрямованих на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки отриманий дохід від продажу належного йому майна за грошові кошти, отримані ним в законний спосіб та із законних джерел. Це в свою чергу додатково свідчить про відсутність в нього умислу на приховування факту відчуження не лише мотоцикла але й запчастин до нього в цілому.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в матеріалах справи не наведено обґрунтування та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 06.10.2010 справа 1-27/2010, з об'єктивної сторони корупційне правопорушення характеризується також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватися при його вчиненні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що висновки оперуповноваженого сектору протидії корупції управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про вину ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке передбачено відповідальність ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа правоохоронного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїла правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

Оцінюючи матеріали справи встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю, які полягають в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, а тому в його діях відсутня суб'єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Крім цього, суд звертає увагу, що в працівників Департаменту захисту економіки Національної поліції України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Департаменту захисту економіки Національної поліції України та інше.

Слід зазначити, що згідно Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, серед інших, боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування, протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Відповідно до п. 1, п.п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 2 - п. 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування подав декларацію, з завідома недостовірними відомостями Національне агентство направляє такому суб'єкту лист з проханням надати пояснення щодо причини подання ним декларації, з завідома недостовірними відомостями. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «суб'єкт декларування», зазначений у ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає суб'єктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані суб'єктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб'єктом декларування, подання декларації, з завідома недостовірними відомостями.

Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 справа № 814/886/17, також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 N 1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» (Рішення N 1) розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII) належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону N 1700-VII (Закон N 1700-VII).

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Таким чином, посадові особи правоохоронних органів здійснюючи перевірку особи, як суб'єкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, виходять за межі своїх повноважень, та діють по за межами діючого законодавства.

За таких обставин обраний Департаментом захисту економіки Національної поліції України спосіб отримання інформації з визначених у запиті правових підстав, по суті, свідчить про проведення перевірки поданої ОСОБА_1 декларації, що не передбачено чинним законодавством та слід розцінювати як намагання правоохоронців ініціювати збір інформації у не передбачений законом спосіб та фактичне перебирання на себе повноважень державних органів, уповноважених на здійснення функцій контролю у сфері запобігання та протидії корупції. Органи національної поліції не мали права збирати документи у той спосіб та порядок, як це було ними зроблено, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі. Тому вказані документи не можуть прийматися судом для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, визначеного ч. 4 ст. 172-6 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП слід закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 10, ч. 4 ст. 172-6, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,, до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Ю.В.Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили________