АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати через порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, оскільки такий висновок не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначає, що він не керував транспортним засобом, а відпочивав у кафе на автозаправній станції. До нього підійшли працівники поліції та безпідставно стали вимагати пройти огляд на стан сп'яніння. Оскільки він не здійснював керування автомобілем, вважає, що у нього не було обов'язку проходити огляд на стан сп'яніння.

Також вказує, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено від проходження якого саме огляду він відмовився.

Звертає увагу, що його не було відсторонено від керуванням автомобілем, що спростовує наявність у нього ознак алкогольного сп'яніння.

З позиції апелянта, не підтверджуються обставини вчинення правопорушення і показаннями свідків, зазначених у протоколі, оскільки їх не було на місці події, а їх пояснення викладені на заздалегідь підготовлених бланках, що викликає сумнів в їх достовірності.

Також просить врахувати, що автомобіль ним використовується в робочих цілях, а тому позбавлення права керування може поставити його в скрутне матеріальне становище.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що судове засідання відбулося без його участі, а копія оскаржуваної постанови була видана його захиснику лише 06.06.2018 року, після чого він в десятиденний строк звернувся до суду з апеляційною скаргою.

З огляду на те, що судове засідання відбулося за відсутності ОСОБА_1, а копію оскаржуваної постанови його захисник ОСОБА_2 отримав лише 06.06.2018, про що свідчить відповідна розписка (а.с.34), суд задовольняє клопотання апелянта та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 18.02.2018 року о 21:03 год. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 21 км, керував транспортним засобом «Honda», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чимпорушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

На обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи, якими доводиться, що ОСОБА_1, здійснюючи керування транспортним засобом, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Всупереч апеляційний доводам ОСОБА_1, складений щодо нього протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Також протокол містить дані про свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якої вбачається, що працівники поліції у присутності вказаних свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі та повідомили про підстави для цього, проте водій у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився. Та обставина, що пояснення свідків викладені на заздалегідь підготовлених бланках, не спростовує присутність вказаних свідків під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення та засвідчені ними обставини.

Також вказаним відеозаписом спростовуються апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки під час розмови з працівником поліції він не заперечував, що здійснював керування автомобілем. Не містить будь-яких зауважень щодо цього і протокол про адміністративне правопорушення, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився.

Сукупність наявних у справі про адміністративні правопорушення доказів, які були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не спростовує цього висновку і та обставина, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом працівниками патрульної поліції, оскільки щодо нього було складено протокол саме за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, і дана обставина не є предметом судового розгляду.

Оскільки ОСОБА_1, здійснюючи керування транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винним у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, яке є безальтернативним стягненням та відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя врахував характер вчиненого правопорушення, дані про його особу та інші обставини, передбачені ст.33 КУпАП, і наклав адміністративне стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз