АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/455/18 Номер провадження 33/786/840/18Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

про повернення апеляційної скарги

20 липня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Герасименко В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.183-1 КУпАП за апеляційною скаргою заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області Мамона О.Є. на постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням судді, з пропуском строку на апеляційне оскарження звернувся заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді, ухвалили нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокуророві з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону № 1697-VII від 14.10.2014 ), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширюваному тлумаченню не підлягає.

Прокурора як суб'єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26.10.2014.

З позбавленням прокурора права на оскарження постанови судді одночасно виключено ч. 2 ст. 295 КУпАП, яка до внесення змін встановлювала обов'язок повідомляти прокуророві про результати розгляду його апеляційної скарги, а на даний час такого обов'язку не визначає.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Ст. 24 КпАП України передбачає види адміністративних стягнень до яких відносяться: 1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Аналіз перелічених видів адміністративних стягнень дає підстави для висновку про те, що усі види адміністративних стягнень за виключенням попередження полягають у спричиненні винній особі певних втрат майнового характеру, обмеженні її прав та короткотерміновому позбавленні волі (адміністративний арешт, арешт з утриманням на гауптвахті).

Саме адміністративний арешт та арешт з утриманням на гауптвахті відноситься до заходів примусового характеру, які пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян.

Санкцією ст. 183-1 КпАП України передбачено стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Постановою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Таким чином виходячи із системного аналізу положень статті 24 КУпАП, статті 26 Закону України «Про прокуратуру» вважати даний вид стягнення таким, що пов'язаний із обмеженням особистої свободи громадян в розумінні положень статті 7 КУпАП, статті 26 Закону України «Про прокуратуру», підстав не має.

Тому в даному випадку, прокурор не має повноважень на оскарження судового рішення.

Що стосується посилань прокурора на ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Частина 1 статті 250 КУпАП вказує, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172- 4 - 172 -9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП прокурор у даному випадку не наділений правом апеляційного оскарження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області на постанову судді судді Котелевського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року, повернути, як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Герасименко В.М.