П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/1435/18

Номер провадження 3/530/223/18

18.10.2018 року суддя Зіньківського районного суду Полтавської області Должко С.Р., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер суду невідомий, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, працюючого водієм в ФОМ ОСОБА_2, за ч.1 ст. 164 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

27.09.2018 року до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1.

З протоколу про адміністративне правопорушення ІІ-№ 0001392, вбачається, що ОСОБА_1, 19.09.2018 року, о 18 годині 48 хвилин, в по автодорозі Полтава-Гадяч, 40 км, надавав послуги з вантажних перевезень, згідно ТТН№616 від 19.09.2018 року на власному транспортному засобі РЕНО, д.н.з. НОМЕР_1 ,без оформлення суб'єкта підприємницької діяльності, чимвчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 19 вересня 2018 року він будучи водієм, згідно трудового договору від 23 березня 2016 року №3/2016, з приватним підприємцем ОСОБА_2, здійснював перевезення вантажу роботодавця, як найманий працівник. Товарно транспортна накладна на вантаж від 19 вересня 2018 року містить у собі усі необхідні дані, які дозволяються встановити, що вантажоодержувачем є ФОП ОСОБА_2, а ОСОБА_1 за вказаним документом є водієм перевізника - ФОП ОСОБА_2. Оформлення його водієм на роботу до ФОП ОСОБА_2 було оформлено наказом про прийняття на роботу №ОС- 007 від 23 березня 2016 року. Доказами отримання ним заробітної плати у приватного підприємця є довідка про доходи, від 10 жовтня 2018 року, за № 51. При здійсненні трудових обов'язків ОСОБА_1 використовую власний транспортний засіб Рено - Преміум державний номерний знак НОМЕР_2. Роботодавцем ОСОБА_1 компенсуються амортизаційні витрати за експлуатацію власного транспортного засобу.

З 19 вересня по 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 був відряджений роботодавцем ФОП «ОСОБА_2.» до ТОВ «Охтирка м"ясопродукт» в с. Мала Павлівка Сумської області. Відрядження було здійснено у відповідності до наказу ФОП «ОСОБА_2.»№ В-32М/09-18, від 18 вересня 2018 року. Йому, як водію, видавалися супровідні документи, а саме, подорожній лист №32М/09-2018 від 19 вересня 2018 року, та товарно-транспортна накладна №616 від 19 вересня 2018 року, де ОСОБА_1 вказаний водієм при здійсненні перевезення вантажу, а саме, шкір ВРХ. Усі ці обставини, а саме перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП «ОСОБА_2.», наявність у нього з ФОП ОСОБА_2 трудового договору ним було повідомлено головному спеціалісту ОСОБА_3 при складенні на нього адміністративного протоколу, та надано йому відповідні документи, на що було сказано, що ці документи ним до уваги не приймаються.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 та дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ІІ-№ 0001392, матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, тобто об'єктивна сторона вказаної норми характеризується здійсненням діяльності (тобто вчиненням активних дій).

Відповідно до ч.2 ст., 3, ст.42 Господарського кодексу України, ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво є видом господарської діяльності та під підприємництвом розуміється самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність, яка здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів і одержання прибутку.

В направленому до суду протоколі про адміністративне правопорушення II № 0001392 від 19 вересня 2018 року відсутнє посилання на нормативно-правовий акт, яким урегульовано питання щодо порядку провадження господарської діяльності у сфері вантажних перевезень, оскільки ст. 164 КУпАП є бланкетною, тобто містить відсилання до відповідних нормативних актів, а отже у протоколі про адміністративне правопорушення обов'язково має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного доказу на підтвердження факту провадження систематичної господарської (підприємницької) діяльності з перевезення вантажів та одержання прибутку, а також здійснення такої діяльності без реєстрації або відповідної ліцензії.

З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1, надавав послуги з перевезення вантажів на вказаному транспортному засобі, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано та не встановлено власника вантажу, та обставин замовлення та оплати послуг з перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Ліцензія на надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів чи небезпечних вантажів надає право автомобільному перевізнику надавати послуги з внутрішніх перевезень пасажирів чи вантажів.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів того, що перевезення шкір ВРХ є діяльністю з надання послуг з перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями.

Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз"яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв"язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Під господарською діяльністю ст.3 ГК України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п.21 рішення у справі "Надточій проти України").

Відповідно до п."а" ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року у справі №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до змісту ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначається час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

ЄСПЛ в своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом його вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих, не спростованих презумпцій факту.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в матеріалах справи не здобуто доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, тому провадження по справі підлягає закриттю.

На основі викладеного та керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ст.3 ГК України,ст.ст. 7, 9,33-35, 156, ст. 247,256,268, 283, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 ч.1 ст. 164 КУпАП закрити, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко