Справа № 147/1178/18
Провадження № 3/135/628/18
ПОСТАНОВА

іменем України

30.11.2018 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Патраманський І.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли із Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал із Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 032857 від 06.10.2018 року, що складений інспектором СРПП Тростянецького ВП, старшим лейтенантом поліції, ОСОБА_2, «06.10.2018 року о 14 год. 45 хв., в смт. Тростянець, по вул. Наконечного, водій ОСОБА_1, будучи з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітке мовлення, хитка хода, керував автомобілем НОМЕР_1. Від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху».

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та показав, що він 06.10.2018 року перебував в обідню перерву на території ПП «ВУДТОРГ» випивший. Вів себе агресивно, не могли його колеги по роботі заспокоїти та викликали працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, вони склали адміністративний протокол відносно нього за хуліганські дії. Запропонували пройти тест на стан спяніння. Він відмовився. І коли запропонували їхати в лікарню на освідування, він теж відмовився, так як підтвердив, що дійсно вживав алкоголь. Однак автомобілем він не керував та наміру керувати ним не мав, автомобіль стояв на вулиці. Тому ніякого адміністративного правопорушення він не вчиняв, у звязку з чим просив визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, щоніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основісуворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів; факти, викладені в ньому, не відповідають дійсності.

Це підтверджується вимогами законів та сукупністю доказів.

Так, з диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП видно, що адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що він є заввиробництва ПП «ВУДТОРГ», та працює разом із ОСОБА_1. Це він 06.10.2018 року викликав працівників поліції, так як в обідню перерву ОСОБА_1 випив та почав бушувати, не могли його заспокоїти. Працівники поліції приїхали і склали на ОСОБА_1 адміністративний матеріал за хуліганку. Автомобілем ОСОБА_1 не керував, пяний за кермо автомобіля не сідав.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що він працює бригадиром на ПП «ВУДТОРГ». ОСОБА_1 є його підлеглий. 06.10.2018 року він побачив на території підприємства працівників поліції. Працівники підприємства повідомили, що ОСОБА_1 був пяний, вів себе неадекватно, буянив, тому і викликали поліцію. Потім ОСОБА_1 заспокоївся. Своїм автомобілем він нікуди не їхав, за кермо не сідав.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 032857 від 06.10.2018 року зазначено, що 06.10.2018 року о 14 год. 45 хв., в смт. Тростянець, по вул. Наконечного, водій ОСОБА_1, будучи з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітке мовлення, хитка хода, керував автомобілем НОМЕР_1, що не відповідає дійсності та спростовується показами свідків.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено будь яких матеріалів на підтвердження того, що ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного спяніння (чого він сам не заперечує), керував транспортним засобом. Разом з тим, поліцією долучено, як доказ письмові пояснення свідка ОСОБА_5.

Суддя не приймає до уваги письмові пояснення свідка, оскільки він особисто не бачив факту зупинки працівниками поліції водія ОСОБА_1 і факту керування ним транспортним засобом, а лише підтвердив той факт, який підтверджує і сам ОСОБА_1, а саме: що він перебував у стані алкогольного спяніння на території підприємства.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, встановлені суддею, та проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, вислухавши пояснення, особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідків, суддя прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 254, 256, 268, 277, 278 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя