ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 3/425/350/18

425/729/18

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Синянська Я.М., при секретарі с/з ОСОБА_1, за участю прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління захисту економіки в Луганській області департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює начальником караулу 13 державної пожежно-рятувальної частини (м. Рубіжне) Головного управління ДСНС України в Луганській області, який зареєстрований за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 85 від 21.03.2018 (надалі, іноді, як - Протокол) ОСОБА_4, будучи начальником караулу 13 державної пожежно-рятувальної частини (м. Рубіжне) Головного управління ДСНС України у Луганській області (далі ДПРЧ-13) відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) є субєктом, на якого поширюється дія Закону, примітки до статті 172-6 КУпАП субєктом правопорушення, в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», п. 5-1 «Прикінцевих положень» Закону, п. 6 Розділу II«Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», несвоєчасно, 12.05.2017 о 10 годині 05 хвилин, без поважних причин, подав до офіційного веб-сайту Національного агенства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Декларація), за 2016 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, заперечив проти складеного відносно нього Протоколу, суду пояснив, що він подав електронну декларацію за 2016 рік у березні 2017 року, про що подав рапот своєму керівнику, свідомо вважав її поданою. Про відсутність декларації в ЄДРД дізнався від керівництва, у звязку з чим 12.05.2017 повторно її подав. Мав електронну адресу на російському сервері, чому не має на електронній скринці листа про підтвердження подачі у березні 2017 року пояснити не може.

Свідок ОСОБА_5, у чиї обов`язки входило перевіряти подання декларацій працівниками ДПРЧ-13, суду пояснив, що з01 січня 2017 року було розпочато подання електронних декларацій. Це був перший рік. Протягом січня 2017 кожен співробітник отримав електронний ключ, мав можливість зайти на сайт НАЗК та подати декларацію. Роз`яснилось кожному співробітнику як подається декларація та було надіслано подання про подачу декларацій особовим складом до 15-20 березня. Це було обумовлено тим, що наприкінці місяця бажаючих подати декларацію буде багато і сайт не зможе робити в нормальному режимі. 14 або 15 березня керівник ОСОБА_4, ОСОБА_6, повідомив, що всі співробітники подали декларації, в тому числі і ОСОБА_4. Також, кожен співробітник писав рапорт, надавав звіт про те, що він подав декларацію. У кожній особовій справі перебуває рапорт, датований березнем місяцем, про те що було подано декларацію. На цей час сайт дійсно працював не дуже коректно. Він сам був змушений подавати декларацію приблизно 5-6 разів. Відкривав її, а там нічого не було, була чиста. В грудні 2017 року їх підрозділ виявив, що декларація ОСОБА_4 подана не своєчасно і було направлено повідомлення до НАЗК. Згідно з рішенням НАЗК, перевірку проводить безпосередньо НАЗК, у разі виявлення порушень надсилає повідомлення до правоохоронних органів, що мають право складати протокол. Згідно з законом не потрібно фіксувати отримання електронного ключа для входу. Проводився відео огляд порядку заповнення декларацій, який був на сайті НАЗК. Проводився по підрозділам, де був присутній весь особовий склад. Вважає, що ОСОБА_4 подавав декларацію вчасно, до травня 2017. Його керівництво подавало інформацію про те, що він її подав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у грудні 2017 він займав посаду оперуповноваженого захисту економіки департаменту захисту економіки. До обов`язків входило викриття правопорушень, пов`язаних із корупцією та складання адміністративних протоколів. Перевірка подання декларацій входила до його обов`язків. У посадових обов`язках немає такого поняття, як «перевірка декларацій». На співробітників національної поліції покладено обовязок перевірки правопорушень, пов`язаних із корупцією. Не подання декларацій відноситься до таких правопорушень. На НАЗК покладено такі самі обов`язки, це зазначено в Законі України «Про запобігання корупції». Вони не зобов`язані перевіряти подання декларацій, а зобов`язані складати протоколи. Датою виявлення правопорушення є дата реєстрації запиту до НАЗК. Відповідь з НАЗК по ОСОБА_4 не отримували. Доручення від керівництва про проведення перевірки не отримували. Правопорушення він не реєстрував, оскільки не був остаточно впевнений, що в діях ОСОБА_4 є склад правопорушення. Коли документально підтвердили факт несвоєчасного подання, то це фіксувалось тим, що був складений протокол та направлений до суду. Крім запиту до НАЗК спрямовував запит до Головного управління ДСНС Луганської області, опитував ОСОБА_4, який повідомив що подавав декларацію раніше, тобто вчасно, але вона зникла з сайту. Потім на його комп`ютері ОСОБА_4 було здійснено вхід до своєї електронної адреси з метою підтвердження своїх слів. Був лист з НАЗК про декларацію що була на сайті, яку складено пізніше, раніше листів не надходило.

Свідок ОСОБА_6 (начальник ДПРЧ-13), суду пояснив, що у березні 2017 ОСОБА_4 подавав декларацію за 2016 рік. Йому допомагав його колега ОСОБА_8, він контролював цей процес по всьому особовому складу. На комп'ютері начальника підрозділу заповнювали декларацію. При подачі ОСОБА_4 декларації, він йому показував вже на сайті НАЗК, і свідок бачив повідомлення «ви успішно подали декларацію». У травні 2017 року була вказівка з головного управління внутрішньої безпеки зібрати всі скріншоти з НАЗК «ви успішно подали декларацію». Двоє осіб зазанчили, що вони зайшли на сайт і у них все зникло, нічого не могли роздрукувати. Це були ОСОБА_4 і Рибалко. Він порекомендував повторно швидко подати декларацію. Все із кабінету НАЗК зникло, не залишилося ні чернеток, ні декларацій. Він дивився на сайті НАЗК. Увійти в електронну пошту, щоб взяти підтверджуючий лист, не змогли. Про цей факт був його рапорт і подзвонили ОСОБА_5, який контролював напрямок декларацій. У реєстрі бачив декларацію ОСОБА_4 в березні 2017 року.

Свідок ОСОБА_9 (старший оперуповноважений МВ №2 (м. Рубіжне) УЗЕ в Луганській області ДЗЕ НП України) суду пояснив, що проводили моніторинг сайту НАЗК і був виявлений факт несвоєчасної подачі декларації за 2016 рік щодо ОСОБА_4 Щоб переконатися, що дана людина існує, були зроблені запити, після отримання відповідей, був допитаний ОСОБА_4 Він казав, що подав декларацію вчасно. Йому запропонували це підтвердити. Він казав, що на електронну пошту приходили листи НАЗК. Вони перевірили, листів не було. Проведення перевірки ніде не реєструвалося. Запити робив оперуповноважений ОСОБА_7, а він складав протокол. Є відповідь з НАЗК на їх запит, що вони не відповідають у зв'язку з навантаженністю, це було наприкінці 2017 року, чому не дочекалися відповіді з НАЗК на початку 2018 року не знає, цим займався ОСОБА_7 Згідно з Законом України «Про запобігання корупції» органи поліції проводять моніторинг подання декларацій. На той момент моніторинг проводив ОСОБА_7 Моніторинг може проводити будь-який співробітник. Виявили правопорушення, коли переконалися, що воно має місце бути, це дата складання протоколу (з моменту виявлення і фіксації є три місяці). Можуть проводити перевірку скільки потрібно, поки не будуть переконані в правопорушенні. Відповідь НАЗК від 28.11.2017 про призупинення надання інформації співробітникам поліції, який було розіслано співробітникам, даний лист надати суду не може, не має наразі при собі.

Свідок ОСОБА_10, працює в ДПРЧ-13, суду пояснив, що вони з колегами почали на початку 2017 року створювати чернетки для подання декларацій, ОСОБА_4 просив допомогти йому, він йому допоміг. Вони створили чернетки після отримання інформації з податкової служби. Важає, що у ОСОБА_4 не було причин не подавати декларацію. Вони (співробітники) писали рапорти на керівника про те, що подали декларації за 2016 рік. З його слів ОСОБА_4, він знав, що останній отримав підтвердження відправки декларації. Скріншоти про підтвердження подання декларації керівництво спочатку не вимагало, почали вимагати в травні місяці 2017 року. При повторній подачі ОСОБА_4 декларації, він участі не брав.

Прокурор підтримала протокол про адміністративне правопорушення, з тих підстав, що в діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, наявний непрямий умисел на вчинення адміністративного правопорушення, поважні причини несвоєчасного подання декларації ОСОБА_4 відсутні, доводи ОСОБА_4 спростовуються зібраними фактичними даними. Просила суд визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення, так як день виявлення є датою складання протоколу.

Адвокат зазначив, що на сайті НАЗК часто трапляються збої у роботі, тому могли відбутись такі збої і коли ОСОБА_4 перший раз у березні 2017 подавав декларацію, звертав увагу суду, що керівник ОСОБА_4 ОСОБА_6 дав суду свідчення, що ОСОБА_4 подавав у березні 2017 року декларацію, про що подав йому рапорт. У ОСОБА_4 не було жодних причин ухилитись від подачі декларації, несвоєчасно її подати, він завчасно отримав ключі, проходив навчання щодо подачі декларацій на семінарах. У нього не було жодного умислу, у ОСОБА_4 окрім заробітної плати немає доходів та того, що необхідно декларувати. Вважав, що адміністративне стягнення не може бути накладено, так як дата виявлення була ще у січні 2018 року, також зазначив, що поліція не мала права виявляти несвоєчасне подання декларацій. І звертав увагу суду, що усі сумніви мають бути на користь особи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд бере до уваги лист Управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації НАЗК від 17.05.2018 у якому зазначено, що ОСОБА_4 зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» 12.05.2017 із зазначенням послідовності дій користувача.

Одночасно, звертає увагу на те, що відповідно до ст. 48 ЗУ «Про запобігання корупції» національне агенство проводить щодо декларацій, поданих субєктом декларування види контролю, зокрема, щодо своєчасності подання. Порядок проведення передбачених цією статтею видів контролю визначається Національним агенством.

Проте, в матеріалах доданих до Протоколу відсутні дані щодо проведення НАЗК контролю своєчасності подання ОСОБА_4 декларації за 2016 рік, а також звернення уповноваженого підрозділу (особи) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу або іншого структурного підрозділу такого органу до НАЗК щодо випадку несвоєчасного подання або неподання ОСОБА_4 декларації, які повинен був, у разі наявності таких документів, оцінити орган, уповноважений на складання протоколів про адміністративні правопорушення, у тому числі за ст. 172-6 КУпАП при зібранні доказів для складання зазначеного протоколу.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону України).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією», в чинній редакції зі змінами та доповненнями, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень.

Аналогічна вимога міститься в п. 7 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління протиправне, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у тому числі і в несвоєчасному поданні декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держава або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема наявне формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим, відповідно до п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017 року т№ 1975-VIII подання щорічної декларації шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції продовжено до 01.05.2017 року для осіб, які подають таку декларацію вперше.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в 2017 році вперше подавав електронну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2016 рік поза строком, визначеним законом, а саме 12.05.2017. Обгрунтовуючи свої заперечення, він посилається на те, що ним були вжиті усі заходи для вчасної подачі декларації і він був упевнений, що він вчасно подав її 12.03.2018, про що ним було подано рапорт на імя начальника ДПРЧ-13 ОСОБА_6

Також, ОСОБА_4 добровільно, після повідомлення щодо відсутності його декларації на сайті, подав її 12 травня 2017 року, що підтверджує відсутність умислу у його діях.

Дані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні під час допиту свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідком, у суду не має. Будь-які дані, які б свідчили про зацікавленість свідка у результаті розгляду даної справи, у суду відсутні.

Проте, органом, яким складено протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_4 умислу, направленого на порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічної думка судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення останнього до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 суд враховуює положення ст. 62 Конституції України згідно з якою винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 172-6 КУпАП, а тому, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Я.М. Синянська