Справа №591/1248/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/788/215/18 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1248/18 за апеляційною скаргою захисника ХОЛОДОВА С.Е. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 17 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4

захисника - адвоката Холодова С.Е., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - адвокат ХОЛОДОВ С.Е. просить скасувати постанову судді, оскільки ОСОБА_4 мала намір пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, однак працівниками поліції їй було відмовлено, при цьому протокол в той момент ще не був складений, підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння не було. Зазначає, що мотиви прийнятого судом рішення не ґрунтуються на жодних доказах та не відповідають фактичним обставинам справи, згідно висновку СОНД ОСОБА_4 в стані сп'яніння не перебувала. Також вказує на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною захисту були заявлені клопотання про виклик в судове засідання свідків, однак у їх задоволенні було відмовлено, при цьому суд послався на письмові пояснення свідків, хоча вони не були допитані в залі суду.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 17.04.2018 ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_4 05.03.2018 близько 15 год. 27 хв. в м. Суми по вул. Прокоф'єва в районі буд.25а керувала автомобілем Hyundai Santa Fe н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння на місці та в закладі охорони здоров'я відмовилась, чим порушила п.2.5 ПДР України.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та її захисника Холодова С.Е., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 204629 від 05.03.2018, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_4 керувала автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння на місці та в закладі охорони здоров'я відмовилась, чим порушила п.2.5 ПДР України та відповідно вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_4, будучи допитаною як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечила та пояснила, що 05.03.2018 під час керування транспортним засобом вона була зупинена працівниками поліції. Після перевірки документів один із поліцейських пред'явив їй підозру про те, що вона перебуває у стані алкогольного сп'яніння та запропонував їй пройти огляд на стан сп'яніння. Вона спочатку погодилася, а через певний час відмовилася через те, що напередодні отримала травму голови і поспішала до лікаря для отримання медичної допомоги. В подальшому, після спілкування по телефону із адвокатом, який роз'яснив їй наслідки відмови, вона повідомила працівникам поліції, що погоджується пройти огляд на стан сп'яніння в наркодиспансері і наполягала на цьому. Про бажання пройти огляд у закладі охорони здоров'я власноруч зробила відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, але все рівно отримала відмову від працівників поліції.

Суддя суду першої інстанції не погодився з вказаними вище показаннями ОСОБА_4 і з правовою позицією її захисту та в обґрунтування висновків свого рішення поклав такі докази винуватості останньої, як: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 204629 від 05.03.2018, відеозапис подій, письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також послався на п.2.5 ПДР і ч.1 ст.130 КУпАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_4 до відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій, обов'язковою та необхідною умовою є встановлення факту відмови водія пройти огляд на стан сп'яніння на законну (обґрунтовану) вимогу працівника поліції з дотриманням встановленого законом та відповідними нормативно-правовими актами порядку, а також забезпеченням прав і законних інтересів особи, яка підлягає такому огляду.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п.2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Як було встановлено в суді апеляційної інстанції, 05.03.2018 ОСОБА_4, керуючи автомобілем Hyundai Santa Fe н.з. НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Прокоф'єва в районі буд.25а була зупинена екіпажем патрульної поліції через повідомлення, яке надійшло на службу «102» про те, що водій вказаного транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Під час спілкування з водієм працівник поліції запропонував ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп'яніння, на що вона погодилася. Після цього ОСОБА_4 дійсно у присутності двох свідків відмовилася проходити огляд на стан сп'яніння як на місці, так і в медичному закладі, у зв'язку з чим працівник поліції почав заповнювати протокол про адміністративне правопорушення. Однак, до того моменту як протокол ще не був складений, ОСОБА_4 вирішила скористалася наданим їй правом пройти огляд в закладі охорони здоров'я та заявила про це працівникам поліції, які їй відмовили, посилаючись на те, що протокол вже оформлений і підстави проходити огляд відсутні.

Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що правопорушення стало закінченим з того моменту, коли ОСОБА_4 відмовилася від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, а подальша згода останньої не мала жодного значення, оскільки факт вчинення діяння вже був зафіксований працівниками поліції і таку згоду вона висловила вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком судді, оскільки працівниками поліції фактично було відмовлено ОСОБА_4 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, про що свідчить зроблений нею власноруч запис у графі протоколу «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» відносно того, що їй відмовили їхати в наркодиспансер. При цьому, на той момент, коли ОСОБА_4 висловила згоду пройти огляд на стан сп'яніння, протокол про адміністративне правопорушення ще не був складений повністю, так як не містив всіх необхідних складових, які закон висуває до змісту цього процесуального документа, зокрема пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в даному випадку водія ОСОБА_4 (ч.1 ст.256 КУпАП), що свідчить про відсутність в діях останньої порушень п.2.5 ПДР України.

Крім того, слід зазначити, що огляд водія на стан сп'яніння проводиться виключно у разі, якщо у поліцейського є об'єктивні та обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відповідності з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС, а сама вимога поліцейських у будь-якому разі має бути законною і вмотивованою, тобто мати певні підстави неспростовного характеру, які б вказували на перебування особи в певному стані сп'яніння поза розумним сумнівом, а не бути надуманою, вигаданою чи перебільшеною.

З огляду на викладене, процедурі огляду на стан сп'яніння має передувати конкретна підстава, що дає право поліцейському як представнику органу державної влади вимагати від водія вчинення певних дій, передбачених законодавством України про адміністративні правопорушення, в даному випадку п.2.5 ПДР.

В той же час, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що єдиною підставою для проведення огляду на стан сп'яніння відносно ОСОБА_4 стало повідомлення про те, що водій автомобіля, яким вона керувала, нібито перебував у стані алкогольного сп'яніння. Однак жодних обґрунтованих та об'єктивних підстав вважати, зокрема наявності ознак, передбачених п.п.2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» працівники поліції водію не повідомляли, хоча їх наявність є обов'язковою підставою для проведення огляду на стан сп'яніння.

На користь правової позиції захисту свідчить отриманий ОСОБА_4 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 964 від 05.03.2018, згідно якого вона не перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

Викликає певні сумніви і запис з відеокамер поліцейських, який містить лише частину відеозапису спілкування поліцейських та водія ОСОБА_4 і чомусь припиняється у період часу, коли остання відмовлялася від огляду на стан сп'яніння, і не має відеозапису, коли ОСОБА_4 наполягала на медичному огляді у закладі охорони здоров'я і викладала свої письмові пояснення з цього приводу у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

При цьому, у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (п.2.5 ПДР, ч.1 ст.130 КУпАП), тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 204629 від 05.03.2018 був складений без дотримання вимог закону, оскільки працівники поліції склали цей документ без наявності на те правової підстави, а саме відмови водія ОСОБА_4 проходити огляд на стан сп'яніння.

Решту зібраних доказів, зокрема письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, апеляційний суд вважає недостовірними доказами, оскільки вказані свідки неодноразово викликалися у встановленому законом порядку до апеляційного суду для надання показань безпосередньо в судовому засіданні з метою усунення протиріч, але в судове засідання вони так і не з'явилися та про причини своєї неявки не повідомили.

Виходячи із судової практики ЄСПЛ (рішення від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції мають більше значення (пріоритет) для встановлення істини у справі та її винуватості у порушенні ПДР, ніж письмові пояснення свідків, ще й викладених власноруч поліцейським.

Також у передбачений процесуальними нормами спосіб до апеляційного суду викликалися і працівники поліції, один з яких склав протокол про адміністративне правопорушення, а другий відібрав письмові пояснення у вказаних вище свідків, але останні також проігнорували виклики в судове засідання і не з'явилися до суду апеляційної інстанції для надання пояснень з приводу фактичних обставин справи та усунення протиріч.

Є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про те, що суддя послався у постанові на письмові пояснення свідків, які не були допитані в судовому засіданні, але про виклик яких сторона захисту заявляла клопотання, оскільки показання останніх могли мати істотне значення для об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та прийняття законного, обгрунтованого і вмотивованого рішення, а тому відмова у задоволенні клопотання була необґрунтованою.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_4 умисних дій, направлених на порушення п.2.5 ПДР України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі - закриттю (п.3 ч.1 ст.284 КУпАП).

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ХОЛОДОВА С.Е. задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 17 квітня 2018 року відносно ОСОБА_4 - скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.