Справа № 755/7021/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2018 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., за участі:

секретаря судового засідання -Ліпітюк К.С.,

особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1,

захисника - адвоката Лазаренко Е.О.,

прокурора відділу Генеральної прокуратури України- Сказко Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1, працював заступником Міністра з питань державної реєстрації Міністерства юстиції України (звільнений із займаної посади на підставі розпорядження КМУ від 04.07.2017року №453-р),

за ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №41-03/81 від 04 вересня 2017 року вбачається що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: перебуваючи у статусі заступника Міністра Юстиції України, тобто особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» у приміщенні Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 15) вчиняв дії щодо розгляду скарги громадянина ОСОБА_5 від 05 березня 2016 року на власні ж неправомірні дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що знайшло своє відображення у листі Міністерства юстиції України від 08.04.2016 року № 12019/Г-6575/19, чим порушив встановлені пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Так, згідно вказаного протоколу, 09.03.2016 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга громадянина ОСОБА_5 від 05.03.2016 року (вх. №Г-6575), в якій він не погоджувався із попередньою відповіддю та скаржиться на неправомірні дії заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 та службової особи Міністерства юстиції України ОСОБА_6 Зокрема, скаржник просив:

-роз'яснити заступнику Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 та службовій особі про необхідність виконання Конституції і законів України в частині забезпечення права на доступ до інформації та використання набутих у вишах юридичних знань саме в цьому напрямку, а не в напрямку вільного тлумачення норм та як наслідок, наданні формальних і не відповідаючих законодавству відписок;

-притягнути до відповідальності відповідно до пункту 4 частини першої статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» заступника Міністра ОСОБА_1 та службову особу ОСОБА_6 за безпідставну та неправомірну відмову у задоволенні запиту на інформацію;

-зобов'язати посадових осіб МЮУ відновити його права на доступ до інформації шляхом виконання інформаційного запиту від 17 лютого 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2016 року за № Г-4462.

А отже, обставини викладені у скарзі стосувалися неправомірних дій заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1, а відтак не могли бути розглянуті ОСОБА_1, оскільки це суперечить вимогам частини четвертої статті 7 та 16 Закону України «Про звернення громадян».

Листом Міністерства юстиції України від 08.04.2016 року №12019/Г-6575/19 за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 ОСОБА_5 надано відповідь, згідно якої роз'яснено загальний порядок отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідь щодо оцінки дій заступника Міністра ОСОБА_1 та притягнення його до відповідальності за безпідставну та неправомірну відмову у задоволенні попереднього запиту на інформацію не надавалась..

За таких умов, згідно цього протоколу ОСОБА_1 в супереч своїх обов'язків як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбачених вимогами статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» свідомо та умисно вчинив дії щодо розгляду скарги на власні ж неправомірні дії та прийняв рішення умовах реального конфлікту інтересів, що знайшло своє відображення у листі Міністерства юстиції України від 08.04.2016 року №12019/Г-6575/19 за його підписом, в якому не досліджено питання правомірності дій чи рішень заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 або можливої його бездіяльності в частині безпідставної та неправомірної відмови у задоволенні запиту на інформацію громадянина ОСОБА_5 від 17 лютого 2016 року. Натомість, вказаним листом громадянину ОСОБА_5 надавались виключно роз'яснення загального характеру.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав що в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

Адвокат Лазаренко Ельвіра Олександрівна у судовому засіданні зазначила, що в діях ОСОБА_1, представництво та захист законних прав та інтересів якого вона здійснює також відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП з мотивів що викладені у письмових запереченнях. Окремо зазначила, що до повноважень Міністра юстиції України не належить повноваження щодо притягнення Заступника Міністра до відповідальності; а також не доведена наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу, а лише допущені припущення, не доведено вияву суперечності між його приватним інтересом і службовими повноваженнями або впливу під час розгляду скарги та не доведено наявності факту реального впливу суперечності між його приватним та службовим інтересом на об'єктивність або неупередженість під час надання відповіді на скаргу.

Під час судового розгляду справи, після пояснень особи та її захисника, а також дослідження документів якими обґрунтований протокол про адміністративне правопорушення, документів, наданих особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурор Сказко Р.І. вважав, що ОСОБА_1 в порушення вимог п. 3 ч. 1 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів , які виразились у підписанні листа відповіді від 08.04.2016 року на скаргу ОСОБА_5 від 05.03.2016 року в якій не було досліджено питання правомірності його дій, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

ОСОБА_1 перебував на посаді заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №63-р та є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». Також цим законом встановлені вимоги до визначених суб'єктів вживати відповідних заходів з метою запобігання конфлікту інтересів та заходи щодо його врегулювання до вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту.

Так, на розгляд до Міністерства юстиції України електронною поштою надійшло звернення громадянина ОСОБА_5 від 18.02.2016 року (вх. №Г-4462 від 18.02.2016 року), згідно якого заявник просив (дослівно):

«Прошу надати інформацію, чи створено та чи зареєстровано ОСББ за адресою: м. Київ, вул. Академіка Філатова, 2/1.

Написання даного запиту пов'язано з неможливістю здійснити пошук по реєстрах, оскільки нам не відомо можливої назви та коду. Разом з цим, співвласники багатоквартирного будинку стурбовані, що забудовник, з метою перешкоджання нам у створенні ОСББ, міг сам його створити» (т. 1 а.с. 69).

03 березня 2016 року заступником Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 було надано відповідь що надання запитуваної інформації чинним законодавством не передбачено та роз'яснено порядок отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 70).

Надалі, 09.03.2016 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга громадянина ОСОБА_5 від 05.03.2016 року (вх. №Г-6575), в якій він не погоджувався із попередньою відповіддю та скаржиться на неправомірні дії заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 та службової особи Міністерства юстиції України ОСОБА_6 Зокрема, скаржник просив:

-роз'яснити заступнику Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 та службовій особі про необхідність виконання Конституції і законів України в частині забезпечення права на доступ до інформації та використання набутих у вишах юридичних знань саме в цьому напрямку, а не в напрямку вільного тлумачення норм та як наслідок, наданні формальних і не відповідаючих законодавству відписок;

-притягнути до відповідальності відповідно до пункту першого частини першої статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» заступника Міністра ОСОБА_1 та службову особу ОСОБА_6 за безпідставну та неправомірну відмову у задоволенні запиту на інформацію;

-зобов'язати посадових осіб Міністерства юстиції України відновити його права на доступ до інформації шляхом виконання інформаційного запиту від 17 лютого 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2016 року за № Г-4462.

Так, у цій скарзі її автор піддав аналізу відповідь за №7022/Г-4462/19.3 та зазначив що він стурбований можливим створенням ОСББ забудовником. Зазначив, що він зареєстрований в Кабінеті електронних сервісів та не раз користувався його послугами, проте на його думку Реєстр містить обмежену кількість критеріїв пошуку, а саме: найменування юридичної особи або код ЄДРПОУ.

Зазначив, що йому цього недостатньо, оскільки код ЄДРПОУ йому не відомий, а назва може не містити адресу будинку, співвласники якого прийняли рішення про створення ОСББ, тому вважав відповідь заступника міністра неправомірною відмовою в наданні інформації (т. 1 а.с. 78-80).

Листом Міністерства юстиції України від 08.04.2016 року №12019/Г-6575/19 за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації ОСОБА_1 ОСОБА_5 надано відповідь, згідно якої роз'яснено загальний порядок отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, додатково роз'яснено критерії пошуку відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2015 року №466/5 (т. 1 а.с. 67).

Відповідь щодо оцінки дій заступника Міністра ОСОБА_1 та притягнення його до відповідальності за безпідставну та неправомірну відмову у задоволенні попереднього запиту на інформацію не надавалась.

Суд виходить з того, що ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення поняттям: «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів» та «приватний інтерес».

Реальний конфлікт інтересів ? суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів ? наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес ? будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

На переконання суду, виходячи із законодавчого визначення поняття реального конфлікту інтересів, в тому числі і підстав, якими він може бути зумовлений, реального конфлікту інтересу у ОСОБА_1 під час надання відповіді ОСОБА_5 від 08.04.2016 року не вбачається.

Більше того, в протоколі про адміністративне правопорушення також не вказано у чому полягає приватний інтерес ОСОБА_1 та в чому знаходить свій прояв суперечність такого приватного інтересу та надання відповіді ОСОБА_5 від 08.04.2016 року.

Так, згідно протоколу лист Міністерства юстиції України від 08.04.2016 року №12019/Г-6575/19 не містить результатів розгляду питань, що порушувались громадянином ОСОБА_5 у своїй скарзі від 05.03.2016 року, зокрема щодо оцінки дій заступника Міністра ОСОБА_1 та притягнення його до відповідальності за безпідставну та неправомірну відмову у задоволенні попереднього запиту на інформацію. Отже, ОСОБА_1 свідомо та умисно вчинив дії щодо розгляду скарги на власні ж неправомірні дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, з метою приховати порушення порядку розгляду запитів на публічно інформацію та уникнення відповідальності за це (т. 1 а.с. 5).

Для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Так, під час розгляду протоколу було встановлено, що запитувана у зверненнях ОСОБА_5 інформація стосувалась неможливості здійснити пошук в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за певними критеріями, які законом не передбачені та, вже як наслідок, скаржник просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за п.1 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пунктах 1, 2, 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, а також особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, забороняється:

1)відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом.

Під час судового засідання були досліджені відповіді Міністерства юстиції України від 03.03.2016 року № 7022/Г-4462/19.3 та від 08.04.2016 року № 12019/Г-6575/19, згідно яких скаржнику було роз'яснено механізм отримання відомостей з ЄДР та вказано, що Порядком надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2015 року №466/5 не передбачено надання відомостей з ЄДР за іншими критеріями пошуку.

Натомість, судом встановлено, що заступником Міністра юстиції України ОСОБА_1 було розглянуто скаргу ОСОБА_5 в порушення ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», згідно якої забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

А отже, той факт що ОСОБА_1 були порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян» жодним чином не може свідчити про наявність у нього реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня обов'язкова складова реального конфлікту інтересів - реальний вплив суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість рішення.

Більш того, слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172 -7 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.Сазонова