Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2197/18 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження №33/778/482/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Івлєва М.М., розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Івлєва М.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, 23 квітня 2018 року о 21.55 годині ОСОБА_2, перебуваючи по вул.Максима Кривоноса (колишня назва вул.Тухачевського) біля будинку 4 у м. Запоріжжя, будучи водієм автомобілю ЗАЗ Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1, маючи зовнішні ознаки сп'яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Івлєв М.М. просить викликати в судове засідання та допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову незаконною, оскільки остання винесена на підставі однобічного аналізу доказів, без їх ретельного дослідження під час судового розгляду справи, з обвинувальним ухилом, без зазначення мотивів, з яких суд відкинув докази відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні не встановлено як ОСОБА_2 о 19.30 години приїхав на автомобілі додому, чи сам керував цим автомобілем або хтось інший ним керував та привіз ОСОБА_2 до місця його мешкання, а в матеріалах справи такі докази зовсім відсутні, тому ОСОБА_2 в свою чергу пояснив суду, що нікуди їхати, керувати транспортним засобом та приводити його у стан руху не хотів, тому не розумів, чому саме він повинен був проходити медичний огляд, якщо він не керував транспортним засобом та не був зупинений під час керування автомобілем працівниками патрульної поліції, а тому проходити обстеження на стан алкогольного сп'яніння у нього підстав не було. Зазначає, що ОСОБА_2 транспортним засобом не керував, посвідчення водія та технічні документи на транспортний засіб не мав та ці документи працівниками патрульної поліції у ОСОБА_2 не вилучались, умислу переміщатися за допомогою цього автомобіля не переслідував, в стані алкогольного оп'яніння не перебував. Викладені обставини підтверджуються відеозаписом з регістратора патрульного автомобіля, де видно, що патрульний автомобіль поліції під'їхав до припаркованого автомобіля ЗАЗ - DAEWOO SENS, який не рухався, працівниками патрульної поліції не зупинявся та ОСОБА_2 ним не керував.

Крім того, відеозаписи мають численні нарізки, в суд представлені саме ті фрагменти, які вигідні працівникам поліції та не висвітлюють об'єктивно всі обставини складання адміністративного протоколу, повністю весь безперервний відеозапис відсутній, тому використання таких доказів в частині притягнення особи до адміністративної відповідальності не припустимо, з чим суд не погодився та самостійно на свій розсуд помилково трактував у постанові зазначені норми закону, які регламентують використання нагрудних відеокамер.

Свідки не були допитані в судовому засіданні. Разом з цим, їх пояснення ідентичні та записані працівниками поліції, що свідчить про недостовірність цих свідчень.

Вказує на чисельні порушення при складанні протоколу, а саме: працівниками поліції не були роз'яснені права, які передбачені вимогами ст.55, 56, 59 Конституції України, а також не роз'яснені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, які передбачені ст.277 КУпАП; порушено право ОСОБА_2 на викладання особистих пояснень, це унеможливило зазначити у протоколі істинні обставини події. Сам бланк протоколу не відповідає за своєю формою Інструкції. Складений він був не в закладі охорони здоров'я у присутності двох свідків, а в іншому місці.

Працівниками патрульної поліції порушений порядок проведення огляду осіб щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Зокрема, огляд на місці зупинки на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів не проводився, технічний засіб взагалі був відсутній і в руки ОСОБА_2 не надавався, а тому сам акт огляду не складався і результати огляду у ньому не зазначалися, копія акту ОСОБА_2 не надавалась. Суд безпідставно відхилив вказані порушення з боку працівників патрульної поліції та зазначив, що стороною захисту вони надумані. Крім того, поліцейськими, відповідних заходів щодо виклику спеціально обладнаного пересувного пункту (автомобіля), що належать закладам охорони здоров'я і відповідають установленим МОЗ вимогам, вжито не було, направлення ОСОБА_2 до відповідного закладу охорони здоров'я для проведення огляду не здійснено, збереження його автомобілю не забезпечено, до іншого транспортного засобу для слідування у медичний заклад він не запрошувався, відповідне направлення ОСОБА_2 не виписувалось, тобто реальної можливість у проходженні такого огляду, йому надано не було.

В акті зазначено, що «Огляд проводиться за допомогою «Alcotest Drager 6820», використання якого не передбачено переліком технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції, а тому його показники не можуть вважатися належними доказами.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Івлєва М.М. на підтримання апеляційної скарги, які просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказавши, що того дня ввечері приблизно о 19.30 годині він приїхав на автомобілі додому, а пізніше вийшов, сів в автомобіль та завів двигун з метою підзарядки акумулятора, оскільки вранці мав намір їхати. В цей момент до нього під'їхали поліцейські та запропонували пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння, на що він відмовився, а також відмовився проїхати до медичної установи. Пояснити причини відмови від проходження огляду на місці ОСОБА_2 не зміг, посилаючись лише на те, що автомобіль не рухався.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 зазначив, що автомобілем він не керував, а дії працівників поліції вважає незаконними.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_2 та його захисником на свій захист, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №081519 від 23 квітня 2018 року, з якого вбачається, що протокол складений в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, від підпису якого останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, яким підтверджені висновки про наявність у останнього ознак алкогольного сп'яніння (а.с.6); направленням на огляд водія ОСОБА_2 з метою виявлення стану сп'яніння (а.с.7); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров'я (а.с.8-9).

При апеляційному розгляді свідок ОСОБА_4 пояснив, що не бачив як ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Але працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння, на що він відмовився, мотивуючи тим, що він не керував транспортним засобом. Також останній відмовився надати пояснення та пройти огляд на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я. На його думку, ОСОБА_2 перебував у стані сп'яніння, його поведінка була неадекватна.

Зазначені показання свідка узгоджуються з відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого працівниками поліції у присутності двох свідків було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального пристрою «Алкотестер Драгер», від проходження якого ОСОБА_2 відмовився, а також відмовився пройти медичний огляд на стан сп'яніння у медичному закладі.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд заслухав пояснення ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Івлєва М.М., дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння встановлений у судовому засіданні.

Також суд першої інстанції вмотивував свої висновки щодо встановлення факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом перед приїздом працівників поліції, оскільки останній перебував за кермом, двигун був заведений, увімкнена аварійна сигналізація. При цьому він сам пояснив, що тільки поставив автомобіль, натомість причину відмови від проходження огляду на місці зупинки не зміг пояснити.

Апеляційний суд погоджується з тим, що матеріалами справи, в тому числі поясненнями самого ОСОБА_2, свідків та працівників поліції підтверджується факт керування останнім транспортним засобом. Зазначене підтверджується і наявним в матеріалах справи відеозаписом вказаних подій, під час перегляду якого в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля, двигун був заведений, а на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння відповів відмовою та взагалі покинув місце зупинки, а тому твердження апелянта, що він не керував автомобілем, є безпідставними та надані з метою уникнути відповідальності.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №081519 від 23 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Доводи сторони захисту про те, що відеозапис є неналежним доказом та має ознаки монтування, оскільки переривається, є необґрунтованими. При перегляді відеозапису встановлено, що диск має три відеофайли, здійснені різними відеокамерами, одна з яких є відеореєстратором поліцейського автомобіля, а дві інші є бодікамерами працівників поліції. Ознак монтажу відеозапису при його відтворенні не встановлено.

Посилання адвоката Івлєва М.М. про те, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою Alcotest Drager №6820, який не входить до переліку технічних засобів, що використовують в підрозділах поліції, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду, а підстав давати останньому газоаналізатор в руки у поліцейських не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення працівниками поліції п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо невручення водію копії акту огляду на стан сп'яніння, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_2 відмовився від подальшого спілкування з поліцейськими та покинув місце події, не отримавши копію акту.

Також є безпідставними доводи сторони захисту щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан сп'яніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останнім були оскаржені в установленому законом порядку будь-які дії працівників поліції.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв'язку з тим, що не були допитані свідки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд повно і всебічно дослідив обставини справи та наявні докази, в т.ч. письмові пояснення свідків, та всім дослідженим доказам дав оцінку.

Крім того, під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту в режимі відеоконференції був допитаний свідок ОСОБА_4, який підтвердив факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, крім того, свідок підтвердив факт надання і підписання ним пояснень, що містяться в матеріалах справи.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушниці та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Івлєва М.М. залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева