П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2018 Справа №607/17604/18

10 жовтня 2018 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово непрацюючого,

за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

свідка ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №538538 від 02 вересня 2018 року, 02 вересня 2018 року близько 19 год. 00 хв. в м. Тернополі по вул. Фабрична, 7, громадянин ОСОБА_1 порушив правила вигулу травин, що заборонено відповідними правилами утримання тварин в м. Тернополі за №6/8/20 від 19 травня 2011 року, а саме здійснював вигул собаки породи метис німецька вівчарка за межами помешкання без наявності короткого повідка чи намордника, чим заподіяв шкоду здоровю ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що 02 вересня 2018 року на вечірню прогулянку із собакою вийшов його батько ОСОБА_2

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол, у якому, відповідно до ст. 256 цього кодексу, зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 154 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 інкримінують вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП, а саме, що останній 02 вересня 2018 року близько 19 год. 00 хв. в м. Тернополі по вул. Фабрична, 7, порушив правила вигулу травин, що заборонено відповідними правилами утримання тварин в м. Тернополі за №6/8/20 від 19 травня 2011 року, а саме здійснював вигул собаки породи метис німецька вівчарка за межами помешкання без наявності короткого повідка чи намордника, чим заподіяв шкоду здоровю ОСОБА_3

На підтвердження обставин викладених у протоколі надано наступні документи:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №538538 від 02 вересня 2018 року;

- письмову заяву ОСОБА_3 від 02 вересня 2018 року;

- письмові пояснення ОСОБА_3 від 02 вересня 2018 року;

- письмові пояснення ОСОБА_4 від 02 вересня 2018 року;

- письмові пояснення ОСОБА_5 від 02 вересня 2018 року;

- рапорт працівника поліції від 02 вересня 2018 року.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 02 вересня 2018 року, оскільки у наданих поясненнях зазначено лише прізвище особи, яка вигулювала собаку, «Худий» без зазначення імені та по батькові.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №002570 від 03 вересня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 вересня 2018 року близько 19 год. 00 хв. у ОСОБА_2, який перебував у дворі будинку по вул. Фабрична, 7 у м. Тернополі, на грунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт із ОСОБА_3 ОСОБА_2, перебуваючи за зазначеною адресою, тримаючи рукою за нашийник собаку породи німецька вівчарка на кличку «Мухтар», з метою спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, подав собаці команду «фас» і відпустив. Одразу після отриманої команди собака підбігла до ОСОБА_3 та вкусила її за задньо-зовнішню поверхню лівої гомілки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, який є батьком ОСОБА_1 пояснив, що 02 вересня 2018 року близько 19 год. по вул. Фабрична, 7 в м. Тернополі, він вийшов на прогулянку з собакою. Весь цей час собака знаходилася поряд з ним, а не з його сином ОСОБА_1 Вказаний факт також підтверджується обвинувальним актом від 21 вересня 2018 року.

Таким чином, аналізуючи наведені докази, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2, суд приходить до переконання про те, що доказами, які містяться у матеріалах справи не підтверджується факт наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, зокрема вигулу ОСОБА_1 02 вересня 2018 року близько 19 год. 00 хв. по вул. Фабрична, 7 в м. Тернополі собаки без намордника чи повідка, що завдало шкоди здоровю людей.

Згідно з вимогами ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких- змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до переконання, що в матеріалах справи недостатнього доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні, достатні та допустимі докази, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КпАП слід закрити, за відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 154, 247, 251, 266, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_6