Справа № 428/4853/18
Провадження № 33/782/165/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області Рябчун Олена Вікторівна, за участю захисника ОСОБА_2, який діє у інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2,подану на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2018 року, якою

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, має Громадянство України, не працює, мешкає на тимчасово окупованій території: у АДРЕСА_1,

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2018 рокуШульгу В.Б. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром 10200 грн, із позбавлення права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов'язання сплати ним судового збору у розмірі 352,4 грн.

Відповідно до змісту постанови 22 квітня 2018 року, о 21 годині 55 хвилин ОСОБА_3 керував належним йому транспортним засобом - "Honda Civic" НОМЕР_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння.

На зазначену постанову суду захисник ОСОБА_2, який діє у інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 ( на підставі угоди про надання правової допомоги від 25.07.2018 (а.п. 28)), подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити йому строки апеляційного оскарження постанови суду як пропущені із поважних підстав (оскільки ОСОБА_3 не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду щодо нього матеріалів про адміністративне правопорушення), скасувати судове рішення як незаконне та необгрунтоване та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Посилається на те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки траснпортний засіб ОСОБА_3 був зупинений при відсутності на те підстав;

порушені вимоги ст. 256 КпАП України, оскільки у складеному інспектором взводу № 2 роти № 3 УПП у Луганській області ОСОБА_4 протоколі про адміністративне правопорушення назва приладу "Драгер" відображено українською мовою, без зазначення серії та номеру пристрою, всупереч вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не у автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 р.;

не роз'яснені ОСОБА_3 його права та обов'язки, що підтверджується відсутністю про це відмітки у протоколі;

у протоколі відсутнє посилання на відеозапис, який здійснювався під час зупинки автомобіля ОСОБА_3 нагрудними камерами поліцейських, у зв'язку з чим він не міг розцінюватись судом як належний та допустимий доказ;

доданий до протоколу про адміністративне правопорушення чек, виданий пристроєм "Драгер" не можна прочитати, він сумнівної якості та викликає у апелянта підозру щодо умисності дій з боку працівників поліції, крім того, пристрій "Drager Alcotest 6810" є недопустимим і несертифікованим приладом в Україні, він відсутній у даних Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеному на офіційному сайті МОЗ.

ОСОБА_3 не відсторонили від керування траснпортним засобом, у порушення вимог ст. 266 КпАП України.

Таким чином, апелянт вважає, що стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 у визначеному законом порядку встановлений не був.

Перевіривши витребувані із Сєвєродонецького міського суду Луганської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КпАП України, вислухавши доводи захисника ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній доводів, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами та відеоматеріалами, вважаю, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а, також, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із приписами ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто судом лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вимоги закону щодо забезпечення участі та належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 судом не виконані.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 мешкає на тимчасово окупованій території України - у АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції повідомив телефонограмою ОСОБА_3 особисто про розгляд матеріалів щодо нього на 15.05.2018 року, об 11 годині 20 хвилин ( а.п. 13).

Наступні поштові повідомлення направлялись судом на помилкову адресу - у АДРЕСА_1 ( а.п.16-17), які, відповідно, правопорушник не отримував, не з'явився у судове засідання.

Копія постанови суду від 13.06.2018 року була направлена звичайним поштовим зв'язком на тимчасово окуповану територію ( у м. Алчевськ Луганської області), де поштовий зв'язок не діє і, відповідно, ОСОБА_3 не зміг вчасно оскаржити судове рішення.

У зв'язку з цим вважаю доводи апеляційної скарги захисника у цій частині слушними та такими, що підлягають задоволенню, а пропущений строк апеляційного оскарження - підлягаючим поновленню як пропущений із поважних причин.

Оскільки у матеріалах провадження є достатньо доказів на підтвердження неналежного виконання судом першої інстанції вимог закону щодо порядку сповіщення особи про час розгляду справи та забезпечення, у зв'язку з цим, її права на захист, вважаю недоцільним задоволення письмового клопотання захисника ОСОБА_2 у частині необхідності призначення почеркознавчої експертизи щодо перевірки дій працівників суду по отриманню від ОСОБА_3 повідомлення електронною поштою про перенесеня слухання справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 120050, складеного 22 квітня 2018 року інспектором взводу № 2 роти № 3 УПП у Луганській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 ( а.п.3) у цей день, о 21 годині 55 хвилин, у м. Сєвєродонецьку, по проспекту Гвардійський був зупинений транспортний засіб "Honda Civic" НОМЕР_2, яким керував його власник ОСОБА_3.

У доданому до протоколу чеку технічного пристрою "Drager", який використовувався під час проведення процедури огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.п.4), акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що за результатами такого огляду проба позитивна: у ОСОБА_3 встановлено 1,87 проміллє алкоголя ( а.п. 5).

Особистим підписом ОСОБА_3 засвідчив результати огляду та обставину встановлення у нього стану алкогольного сп'яніння, додавши у протоколі про вживання ним 0,5 л алкогольного напою (пива). Іншу частину пояснень вивчити неможливо.

Доданим до протоколу про адміністративне правопорушення диском із відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції ( а.п. 11) підтерджена процедура зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 та проходження ним процедури огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Вважаю, що суд обгрунтовано, дослідивши зазначені вище докази на підставі вимог ст. 251 КпАП України,прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення працівниками поліції вимоги ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" вважаю безпідставними, оскільки із рапорта інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП у Луганській області ОСОБА_4 вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 рухався по проспекту Гвардійському із постійно увімкненим сигналом повороту, але нікуди не повертав. Зупинивши автомобіль, вони побачили водія із явними ознаками алкогольного сп'яніння: у нього була порушена координація рухів, мови та відчувався запах алкоголю із порожнини рота.

Відповідно до Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 для огляду на стан алкогольного сп'яніння, за вибором самого водія ( про що зазначено у рапорті ОСОБА_4 на а.п. 6) був використаний спеціальний технічний засіб -газоаналізатор "Drager Alcotest-6810", який встановив наявність у ОСОБА_3 стану алкогольного сп'яніння (1,87 проміллє алкоголю).

У відповідь на запит апеляційної інстанціїї від Департаменту УПП у Луганській області від 14.08.2018 було отримане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за № 12-01/9214, чинне до 06.12.2018 року, відповідно до якого газоаналізатор "Drager Alcotest-6810" відповідає вимогам ОСОБА_4 перевірки МПУ 066/05-2013.

Згідно із ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-ікінозйомки, відеозапису.

Відповідно до цих норм закону додані до протоколу відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції суд першої інстанції обгрунтовано визначив як підставу притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України.

Вимоги ст. 256 КпАП України не визначають обов'язковість зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення процедури ведення відеозйомки нагрудними камерами працівників поліції, на яке посилається захисник.

Підстав для скасування судового рішення за обставинами, наведеними у апеляційній скарзі захисник та закриття провадження щодо ОСОБА_3 за п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України не вбачається.

Керуючись ст.268, 294 КпАП України, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити захиснику строк апеляційного оскарження постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.06.2018 року як пропущений із поважних підстав.

Постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнаний винним за ч.1 ст. 130 КпАП України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун