Справа № 359/4623/18 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/685/18 Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
Категорія 429 19.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року м. Київ

Суддя апеляційного суду Київської області В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2018 року, якою

ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Сирія, місце проживання АДРЕСА_1, працює інженером на державній службі,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, без конфіскації валюти, вилучені грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США та 1 800 євро повернуто ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

01 травня 2018 року о 22 год. 05 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Катару ОСОБА_1 (ОСОБА_1), який прилетів до України з Катару, м. Доха, рейсом № 297 літаком а/к «Катарські авіалінії», обрав канал, позначений символами «зелений коридор», а після перетину «білої лінії» у нього було виявлено готівку в розмірі 21 126 доларів США та 1 815 євро, яка знаходились в одному з відділень сумки пасажира (ручна поклажа) без ознак приховування, 126 доларів США знаходились у гаманці, що був у чоловічій сумці, яка була на плечі пасажира.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином Катару ОСОБА_1, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі, відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ № 148 від 27 травня 2008 року зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25 липня 2012 року, є порушенням митних правил.

З виявленої суми громадянину Катару ОСОБА_1 було пропущено 12 126 доларів США та 15 євро (що становить 9 980 євро згідно курсу НБУ станом на 01 травня 2018 року). За протоколом про порушення митних правил вилучено 9 000 доларів США та 1 800 євро.

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, без конфіскації валюти, а вилучені грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США та 1 800 євро повернуто ОСОБА_1 Обґрунтовуючи постанову, суддя зазначив про те, що грошові кошти, які виявлені у ОСОБА_1, це його особисті кошти, які він віз до України на лікування, а тому онфіскація цих коштів, на які розраховував ОСОБА_1 покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС просить постанову скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та застосувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, та конфіскувати вилучену валюту. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на необґрунтованість посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що провадження у справах про порушення митних правил повинно здійснюватися відповідно до КУпАП та МК України. Також зазначає, що суддею жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягується до відповідальності, тому висновок щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянина ОСОБА_1 у зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим.

Заслухавши представника митниці, який підтримав апеляційну скаргу, захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки судді про доведеність факту порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, та винності ОСОБА_1 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові, крім особистого його визнання, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 01 травня 2018 року № 0367/12500/18, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 01 травня 2018 року, доповідними записками головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Бориспіль-аеропорт» від 01 травня 2018 року та іншими доказами.

На підставі вказаних доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст.33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1, а тому, втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «надмірний тягар».

Висновок судді про те, що накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти буде досягнутий, у даному випадку, розумний баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, є вірним.

Порушень процесуальних норм, які б могли слугувати підставами для скасування рішення судді не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_1 до - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль