Справа № 352/1343/18
Провадження № 33/779/418/2018
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його законного представника - ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4, за участю ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, захисника ОСОБА_8, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2018 року, якою закрито провадження по справі щодо ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні за ст. 124 КУпАП. Апелянт вважає, що судовий розгляд проведено однобічно та поверхнево, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 є постраждалим внаслідок спричиненої ДТП за участю ОСОБА_2, що, відповідно до норм діючого закону, свідчить про те, що він є потерпілим у справі, проте суд розглянув справу без його участі, а також без участі іншого потерпілого - власника автомобіля «ВАЗ -2109» ОСОБА_5 Крім того, звертає увагу на те, що в судове засідання не викликався свідок - водій автомобіля марки «Опель» ОСОБА_6, не викликались працівники поліції, що склали протокол та схему до нього. За вказаних обставин вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 належить поновити, оскільки справу було розглянуто у його відсутність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині незаконності прийнятого судом рішення, апелянт посилається на те, що викладені ОСОБА_2 фактичні обставини справи не відповідають дійсності. Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду в частині невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону. На думку апелянта, працівники поліції помилково зазначили у протоколі таке формулювання як «недотримання безпечної дистанції», в той час як малось на увазі «недотримання безпечного інтервалу». Вважає, що висновки суду в частині того, що у протоколі не конкретизовано з яким саме транспортним засобом відбувся наїзд, а з яким зіткнення, є безпідставними, оскільки ця обставина установлена під час судового розгляду, підтверджена правопорушником та усунено під час розгляду справи по суті. Апелянт звертає увагу га те, що суддя погодився з таким протоколом при підготовці справи до розгляду, про що свідчить той факт, що протокол не було повернуто на дооформлення. Вважає помилковими висновки суду про те, що розташування автомобіля «Опель» на лівій стороні після події, свідчить про невинуватість ОСОБА_2 Апелянт стверджує, що дана дорога без асфальтного покриття та очевидна вузька, тому кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається самими водіями, відповідно до п. 11.1 ПДР України, з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними. Апелянт вважає, що обов'язку рухатися у правій смузі у водія «Опель» не було, внаслідок відсутності такої смуги на даній дорозі. На думку апелянта, пояснення ОСОБА_2 спрямовані на уникнення від відповідальності.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, просить постанову суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Погоджується з висновками суду в частині неконкретного обвинувачення, а саме об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, що міститься у протоколі. Вважає, що суд не вправі самостійного змінювати фабулу обвинувачення. На його думку, прийняте судом рішення про закриття провадження по справі є законним та обґрунтованим.

Постановою судді від 27.07.2018 року встановлено, що з наданих суду матеріалів вбачалось, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 02.07.2018 року серії БД № 394751, ОСОБА_2 18.06.2018 року 20 год. 00 хв. по вул. Надрічна, 54 в с. Драгомирчани керуючи транспортним засобом - мотоциклом марки «Benelli», без номера, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого здійснив наїзд та зіткнення з автомобілем марки «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_1, та автомобілем марки «ВАЗ-2109», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1, 12.3 ПДР України. При розгляді справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не підтверджується здобутими доказами, та закрив провадження по справі в зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення. Свої висновки, суд мотивував тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 394751 складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрито об'єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, та не конкретизовано з яким саме транспортним засобом відбувся наїзд, а з яким - зіткнення.

В судовому засіданні апеляційного суду роз'яснені процесуальні права, передбачені: ст. 268 КУпАП - ОСОБА_2; ст. 269 КУпАП - потерпілим; ст. 270 КУпАП - законному представнику; ст. 271 КУпАП - захисникам; ст. 272 КУпАП - свідку.

Клопотань учасниками процесу не заявлено.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати та визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП;

- ОСОБА_2, його законний представник та захисник просили постанову суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення;

- ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили постанову суду скасувати та визнати ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників провадження, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову місцевого суду - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що справа в суді першої інстанції розглядалась без участі потерпілих, копія судового рішення на їх адресу не направлялась, що вважаю підставою для поновленням строку апеляційне оскарження, у зв'язку із поважною причиною його пропуску.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що провадження в справі підлягає закриттю, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок того, що не знайшли свого підтвердження факти порушення останнім п.п. 12.1, 12.3 ПДР України.

Суд першої інстанції встановив, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 394751 складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрито об'єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, не вказано, за якими критеріями визначено, що саме ОСОБА_2 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки. Суддя дійшов висновку, що посилання в протоколі на недотримання водієм мотоцикла безпечної дистанції не відповідає обставинам дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що подія мала місце за умови руху мотоцикла за іншим транспортним засобом, наявність якого є безумовною вимогою до терміну «безпечна дистанція», наведеного у п. 1.10 Правил дорожнього руху України, крім цього, не конкретизовано, з яким саме транспортним засобом відбувся наїзд, а з яким - зіткнення (а.с. 31-33).

Вважаю вказаний висновок суду першої інстанції таким, що дійсно ґрунтується на змісті досліджуваних матеріалів.

Так, відповідно до схеми наслідків ДТП: ширина проїзної частини складає 4,4 м.; ширина правого узбіччя - 1,5 м; лівого - 0,6 м.; на правому узбіччі на відстані 0,55 м від паркана знаходиться автомобіль марки ВАЗ-2109 реєстраційний № НОМЕР_2; прямо навпроти цього автомобіля, біля протилежного паркана передньою правою частиною безпосередньо біля нього знаходиться автомобіль марки «Opel Insignia» реєстраційний НОМЕР_1, заднє праве колесо знаходиться на відстані 1,6 м від паркана; заднє ліве колесо цього автомобіля знаходиться на відстані 0,96 м від переднього лівого колеса автомобіля ВАЗ-2109 (а.с. 2).

Вбачається, що вказана схема підписана всіма учасниками ДТП.

Під час апеляційного розгляду учасники ДТП не заперечували правильності відомостях, викладених у схемі ДТП.

Відомості, що містяться на схемі ДТП, підтверджуються фотоматеріалами (фотознімками з місця ДТП), що долучені до матеріалів справи (а.с. 22-30).

Учасники судового розгляду підтвердили, що такі фотознімки дійсно відповідають обставинам події, взаємному розташуванню транспортних засобів після ДТП, та містять загальний вид місця ДТП.

Суд першої інстанції, на підставі аналізу вказаних фотознімків, дійшов висновку, що автомобіль марки ВАЗ-2109 знаходиться більшою частиною на правому узбіччі, а на лівому узбіччі біля паркана знаходиться автомобіль марки «Opel Insignia», розташований під кутом до осі дороги; задня частина цього автомобіля знаходиться на лівій стороні дороги; розташування автомобіля марки «Opel Insignia» вказує на те, що перед наїздом на паркан він рухався у напрямку від лівої сторони дороги на праву сторону.

Вказаний висновок є правильним та таким, що відповідає як схемі ДТП, фотознімкам ДТП, так й поясненням учасників ДТП, які були надані під час апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно у встановлений час рухався на мотоциклі, назустріч йому їхав автомобіль марки «Опель», праворуч був припаркований автомобіль марки «ВАЗ». Водій автомобіля марки «Опель» ОСОБА_6 спочатку виконала маневр повороту ліворуч. Він почав екстрене гальмування, та побачив як ОСОБА_7, який знаходився на пасажирському сидінні автомобіля марки «Опель», схопився за кермо вказаного автомобіля та різко повернув його праворуч. Внаслідок вказаного маневру автомобіля марки «Опель» перекрив йому шлях, тому він спочатку зіткнувся з автомобілем марки «Опель» в ліві задні двері, а потім його відкинуло на автомобіль «ВАЗ», після чого він упав разом з мотоциклом. В той жде час, автомобіль марки «Опель», внаслідок цього маневру, врізався паркан. Швидкість його руху була 30-40 км/год, швидкість руху автомобіля марки «Опель» - 30-40 км/год. Вважає, що ДТП виникла внаслідок порушення ПДР саме водієм автомобіля «Опель», який рухався по центру дороги. Він не зміг уникнути ДТП, оскільки автомобіль марки «Опель» перекрив йому шлях.

Посвідчення водія він не має.

ОСОБА_5 пояснив, що він є власником автомобіля марки «ВАЗ», який не рухався та стояв на узбіччі, частково на проїзній частини вулиці. Очевидцем ДТП він не був, а лише чув гулкий шум двигуна мотоциклу, після чого звук зіткнення транспортних засобів. Після чого, він побачив, що відбулось ДТП. Вважає, що ДТП виникла внаслідок порушення ПДР саме водієм мотоциклу.

ОСОБА_6 пояснила, що вона дійсно у встановлений час рухалась на автомобілі марки «Опель», справа на пасажирському сидінні сидів її чоловік ОСОБА_7, їм назустріч їхав мотоцикл під керуванням ОСОБА_2 на високій швидкості. Ліворуч був припаркований автомобіль марки «ВАЗ». Водій мотоциклу не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем під її керуванням. Маневру повороту ліворуч вона не виконувала. ЇЇ чоловік ОСОБА_7 дійсно викрутив кермо автомобіля праворуч для того, щоб уникнути зіткнення з мотоциклом та врятувати життя його водію. Внаслідок ДТП автомобіль отримав значні ушкодження. Швидкість руху її автомобіля була 20-25 км/год, швидкість руху мотоцикла - 70-80 км/год. Вважає, що ДТП виникла внаслідок порушення ПДР саме водієм мотоцикла, який рухався на великій швидкості. Уточнила, що водія мотоцикла вона побачила на відстані 50 м, та через 1-2 сек. відбулось зіткнення.

Посвідчення водія вона не має.

ОСОБА_7 підтвердив пояснення ОСОБА_6, та надав суду аналогічні показання щодо обставин ДТП. Додав, що він, дійсно, після того, як побачив на відстані 5-7 м від автомобіля мотоцикл, який дуже швидко рухався, схопився за кермо та потягнув його праворуч, після чого відбулося зіткнення з автомобіля з парканом. Вважає, що ДТП виникла внаслідок порушення ПДР саме водієм мотоцикла.

Проаналізувавши зміст як письмових пояснень учасників події (а.с. 4-7), так й безпосередньо наданих ними під час апеляційного перегляду, доходжу висновку про необхідність критичного ставлення до вказаних пояснень.

Вважаю непідтвердженими матеріалами провадження твердження ОСОБА_2 щодо виконання маневру - «різкий поворот ліворуч» водієм транспортного засобу «Опель» ОСОБА_6, оскільки таке його твердження не узгоджується зі схемою наслідків ДТП в частині можливості виконання такого маневру на вказаній ділянці дороги.

Вважаю також недоведеними матеріалами провадження, та такими, що спростовуються схемою наслідків ДТП та долученими фотознімками, твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо швидкості руху мотоциклу, оскільки після ДТП відстань між переднім бампером автомобіля «ВАЗ» та мотоциклом становила близько три метри, що свідчить про відсутність такої швидкості руху мотоциклу, яку вони повідомили суду у своїх поясненнях.

Твердження власника транспортного засобу марки «ВАЗ» ОСОБА_5 щодо швидкості руху мотоциклу також є неспроможним, виходячи як з наведеного вище, так і з урахуванням того, що швидкість руху мотоциклу він встановив на слух, оскільки не був очевидцем події.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що автомобіль марки «Опель» отримав ушкодження правої передньої частини від зіткнення з парканом, внаслідок незаконного втручання в процес керування транспортним засобом водієм ОСОБА_6 особою, яка перебувала на пасажирському сидінні, а саме ОСОБА_7, який не виконував на той час функцій водія, а був пасажиром.

Твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що водій мотоциклу мав технічну можливість уникнути ДТП, оскільки у нього була можливість проїзду між автомобілями, також спростовуються схемою ДТП, з якої вбачається, що ліве заднє колесо автомобіля «Опель» знаходиться на відстані 96 см від лівого переднього колеса автомобіля «ВАЗ», а відстань між лівим переднім крилом автомобіля «ВАЗ» та лівим заднім крилом автомобіля «Опель», є ще меншою.

Таким чином вважаю, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не доводять винуватість ОСОБА_2, та, відповідно, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що ДТП не може залишитись без встановлення винуватої особи та без встановлення факту порушення ПДР, є слушним.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, має бути зазначено суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення затверджений, додатком 2 до «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, має містити суть правопорушення з обов'язковим посиланням на пункт Правил дорожнього руху.

Посилання на пункт Правил дорожнього руху повинно логічно випливати з суті вказаного у протоколі правопорушення.

В даному випадку, суть правопорушення та встановлені працівником поліції пункти Правил дорожнього руху 12.1 та 12.3, є непідтвердженими матеріалами справи.

Відповідно ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Однак, суддя суду першої інстанції для усунення вказаного недоліку справу на доопрацювання не повертав, а суддя апеляційного суду, в межах своєї компетенції, яка визначена ст. 294 КУпАП, позбавлений можливості ухвалити постанову про скасування постанови судді суду першої інстанції з поверненням справи на доопрацювання.

Оскільки суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України, відсутня можливість дійти висновку про порушення ОСОБА_2 іншого відповідного пункту Правил дорожнього руху та про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення

Крім того, суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, та переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адмінправопорушення та з диспозицією ст. 124 КУпАП, і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со

Окрім цього, відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України"Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення».

Отже, встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд не має права у будь який спосіб істотно змінювати зміст обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, закріпленим у ст. 129 Конституції України та порушує право на захист.

Враховуючі наведене, встановити наявність інших порушень правил дорожнього руху будь яким учасником ДТП можливо виключно при наявності складеного уповноваженою посадовою особою поліції відповідного протоколу, та його подальшого судового розгляду.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме відсутність порушення п. 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, а тому провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як правильно й дійшов висновку суд першої інстанції про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні вказаних вище пунктів Правил дорожнього руху України, не підтверджується здобутими доказами.

Таким чином, суддя суду першої інстанції повно та всебічно дослідив докази по справі, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність вини в діях ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді належить залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження постанови судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2018 року, якою закрито провадження по справі щодо ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, у зв'язку із відсутністю події і складу правопорушення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло