Номер провадження 33/788/267/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/11843/17 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09 листопада 2017 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, яка була розглянута без його участі, чим порушене право на захист та справедливий суд, постанова судді ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, які були досліджені без нього, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Під час огляду лікарем йому було відмовлено у здачі біосередовища для лабораторного дослідження, внаслідок чого отриманий висновок є незаконним, суд був необєктивним та упередженим і у постанові безпідставно вказано про стягнення з нього в примусовому порядку 20400 грн.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.11.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 у порядку примусового виконання постанови штраф у розмірі 20400 грн. та на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 18.10.2017 о 00-05 годині в м. Суми по вул. Привокзальній, буд.33 керував транспортним засобом ВАЗ 2121 д.н.з. В3342СІ в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч.1 ст.285 КУпАП), і може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав і копію постанови судді отримав лише 15.05.2018, внаслідок чого він обєктивно не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на це рішення судді, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін, на думку апеляційного суду, був пропущений ОСОБА_3 з поважних (обєктивних) причин.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 096849 від 18.10.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- висновком СОНД щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.10.2017 № 5043 (а.с.2), згідно якого ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного спяніння;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.4, 5), згідно яких водій ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан спяніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру та повідомив, що готовий пройти медичний огляд в наркологічному диспансері.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_3, який в суді апеляційної інстанції категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у постанові судді.

Вказані показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, внаслідок чого справа була розглянута без його участі, чим порушене його право на захист та справедливий суд, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 надійшов до суду першої інстанції 23.10.2017 і його розгляд в суді був визначений вперше працівниками поліції на 30.10.2017. Цього дня від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи для звернення за правовою допомогою і ним подана заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою sms-повідомлення.

Наступне судове засідання було призначене на 09.11.2017, про що ОСОБА_3 відповідно до поданої ним заявки була направлена повістка за допомогою sms-повідомлення, яка була доставлена 30.10.2017 о 18:26:00 на вказаний особисто ним номер мобільного телефону, однак до суду ОСОБА_3 не зявився, а тому суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи його у відсутність, оскільки останній у передбачений законом спосіб був сповіщений про місце та час розгляду справи і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, що допускається згідно ст.268 КУпАП.

Таким чином, права та законні інтереси ОСОБА_3, в тому числі право на захист і доступ до правосуддя, на думку апеляційного суду, порушені не були.

З аналогічних підстав апеляційний суд не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо дослідження доказів в судовому засіданні без його участі.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги і про відмову у здачі біосередовища для лабораторного дослідження, оскільки той факт, що у ОСОБА_3 не відбиралися зразки біологічного середовища не свідчить про порушення працівниками закладу охорони здоровя порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Зокрема, установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення установленого порядку огляду на стан спяніння, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Зазначені вище положення законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду чітко передбачають межі повноважень службових осіб, які здійснюють такий огляд, їх права і обовязки, які на думку апеляційного суду були дотримані у повному обсязі.

Що стосується підстав, за яких огляд на стан спяніння визнається недійсним, то вони чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією захисту особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому доводи його апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому твердження апеляційної скарги щодо невідповідності висновків судді суду першої інстанції фактичним обставинам даної справи про адміністративне правопорушення також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про упередженість та необєктивність судді через те, що розгляд справи був здійснений без сторони обвинувачення не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки участь прокурора по даній категорії справ не передбачена КУпАП.

Не може свідчити про упереджене відношення судді також і те, що до прийняття рішення у справі був зроблений запит до ДФС щодо повідомлення реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_3, так як отримання суддею певних відомостей відносно цієї особи жодним чином не свідчило про те, що він буде в обовязковому порядку визнаний винуватим у вчиненні правопорушення і на нього буде накладене адміністративне стягнення.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про безпідставне стягнення з нього 20400 грн. поряд із сумою 10200 грн., оскільки подвійний розмір штрафу, що зазначений у постанові, сплачується лише за умов, коли порушник не сплачує його в установлений строк (не пізніш як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення). В такому випадку постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом (ст.ст.307 і 308 КУпАП).

В той же час, ухваливши рішення про стягнення із ОСОБА_3 одночасно і штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, і штрафу в розмірі 20400 грн. у порядку примусового виконання постанови, суддя суду першої інстанції допустив порушення вимог вказаних норм процесуального права.

У звязку з наведеним, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову, виключивши з її резолютивної частини вказівку судді про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в розмірі 20400 грн. у порядку примусового виконання постанови, задовольнивши таким чином частково його апеляційну скаргу.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.11.2017.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 змінити у звязку з порушенням норм процесуального права, виключивши з її резолютивної частини вказівку судді суду першої інстанції про стягнення штрафу в розмірі 20400 грн. у порядку примусового виконання постанови.

В іншій частині постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.11.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.