Справа № 344/6424/18
Провадження № 33/4808/1/18
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.07.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, Івано-Франківської міської ради

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд розглянув справу без його участі, хоча ним подавались підтверджуючі документи про неможливість бути присутнім в судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що стан наркотичного сп'яніння був визначений працівниками поліції тільки візуально, будь яких інших належних доказів на підтвердження перебування у наркотичному сп'янінні матеріали справи не містять. З цих підстав, постанову суду першої інстанції апелянт просив скасувати.

Постановою судді встановлено, що 10.05.2018 року о 20-40 год. ОСОБА_2 по вул.Тополина, 2 в м. Угорники, керував транспортним марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння, однак від проходження медичного огляду для встановлення стану наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку, відмовився. Таким чином, ОСОБА_2 допустив порушення вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 розяснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Захиснику ОСОБА_3 розяснена ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, повідомили, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження, що підтримали внесену апеляційну скаргу, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційна скарга належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалах провадження вбачається, що справа неодноразово була перенесення за клопотанням ОСОБА_2 на інший час, з підстав: 1) 04.06.2018 року - у звязку із зайнятістю захисника у розгляді іншої справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами провадження (а.п. 9-10); 2) 18.06.2018 року у звязку із зверненням ОСОБА_2 до сімейного лікаря внаслідок захворювання, згідно довідки від 18.06.2018 року (а.п. 13-14); 3) 02.07.2018 року у звязку із знаходженням ОСОБА_2 на лікуванні, згідно довідки №5422 від 30.06.2018 року (а.п. 17-18); 4) 09.07.2018 року - у звязку із його перебуванням на амбулаторному лікуванні, з долученням листка непрацездатності від 03.07.2018 року, згідно якого ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 03.07.2018 року по 06.07.2018 року та з 07.07.2018 року по 11.07.2018 року (а.п. 21-22).

Як вбачається з постанови суду першої інстанції. суддя розцінив вказані дії ОСОБА_2 як зловживанням правом на відкладання розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи з метою уникнення від відповідальності, та 09.07.2018 року розглянув справу у відсутність ОСОБА_2 та його захисника (а.п. 23).

Проте, вказані звернення ОСОБА_2 щодо неодноразового перенесення слухання по справі на інший час, неможливо розцінити як зловживання процесуальними правами, оскільки прохання щодо перенесення судових засідання підтверджувались медичними довідками про отримання медичної допомоги, а на час прийняття судового рішення 09.07.2018 року - листком непрацездатності, що є поважними причинами відсутності ОСОБА_2 у судових засіданнях.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що процесуальна поведінка як особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 так і його захисника, не давали суду правових підстав визнати факт зловживання ними правом на відкладення розгляду справи та розглянути справу без його участі, оскільки причини неявки підтверджуються відповідними документами, зокрема й листком непрацездатності.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова від проходження огляду на стан наркотичного спяніння.

Вважаю встановленим, що 10.05.2018 року о 20-40 год. по вул. Тополина, 2 в м.Угорники, ОСОБА_2 керував транспортним марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: неприродна блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці, що не реагують на світло. Від проходження медичного огляду для встановлення стану наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим порушив вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Доведеність вини ОСОБА_2 саме у відмові пройти огляд на вимогу працівників поліції на стан наркотичного спяніння, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах провадження, зокрема: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №161648 від 10.05.2018 року (а.п. 1); 2) поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 10.05.2018 року, у присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в медичному закладі (а.п. 2-3); 3) відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовляється проходити огляд в медичному закладі (а.п. 4).

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану, що передбачені у п. 3, п. 4 названої Інструкції.

В той же час, п. 4 Розділу І Інструкції вказаної вище Інструкції, встановлені ознаки наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до яких відносяться: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Оскільки згідно із п. 12 вказаної вище Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного чи іншого спяніння, згідно з ознаками, визначеними у п. 4 розділу І цієї ж Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Таким чином, працівники поліції можуть здійснювати огляд водія на стан спяніння лише за наявності вище вказаних ознак, усі інші приводи для такого огляду є безпідставними, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного спяніння, працівники поліції, відповідно до п. 12 Інструкції, направляють цю особу до найближчого закладу охорони здоровя, будь-яких інших дій, на місці зупинки транспортного засобу, поліцейськими стосовно цієї особи не проводиться.

Отже, ознаки стану наркотичного або іншого спяніння встановлюють працівники поліції на місці зупинки транспортного засобу шляхом огляду правопорушника, з урахуванням визначених ознак відповідного спяніння, що чітко зазначені у п. 4 Розділу І Інструкції.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що перевірка стану наркотичного спяніння щодо ОСОБА_2 проводилась працівниками поліції відповідно п. 4 Розділу І Інструкції та вимог, передбачених у ст. 266 КУпАП у звязку із виявленими ознаками наркотичного спяніння, зокрема: неприродна блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло.

Як вбачається з матеріалів провадження, працівники поліції діяли відповідно до вимог закону та після виявлення у ОСОБА_2 ознак наркотичного спяніння запропонували останньому пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі.

Оскільки, працівники поліції, на місці зупинки транспортного засобу, виявили у ОСОБА_2 саме такі ознаки як: неприродна блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці, що не реагують на світло, тому були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 перебуває у стані наркотичного спяніння, а тому у працівників поліції були законні підстави пропонувати останньому пройти огляд у закладі охорони здоровя.

В той же час, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вважаю правильним те, що невиконання такої вимоги з боку водія ОСОБА_2 є порушенням Правил дорожнього руху України.

Кваліфікації дій осіб за ч. 1 ст. 130 КУпАП як за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, то згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Оскільки, ОСОБА_2 відмовився від такого проходження, то це є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи наведене, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, та диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо клопотання апелянта про виклик свідків та працівників поліції, то вважаю його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки матеріали провадження містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті, в той час як свідки були запрошені працівниками поліції для засвідчення факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду в медичному закладі, будь-яких пояснень свідки не надавали, а відповідно до ст. 252 КУпАП, жодні докази не мають перед судом наперед встановленої сили та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Крім того, зміст відеозаписів повно висвітлив подію адміністративного правопорушення та дії кожної особи під час оформлення протоколу.

Стосовно накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доходжу наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю ,якщо на момент розгляду справи закінчились строки ,передбачені ст. 38 КУпАП.

Отже, на час прийняття рішення апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

Таким чином вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду - скасувати, прийняти нову, якою провадження по справі закрити, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.07.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло