КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/1195/2018 Постанова винесена суддею Трубніковим А.В.
Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю прокурора Петрика В.А., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисників Демченка Ю.В. та Дьоміна Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ДьомінаД.С. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, засновника ТОВ &qu ;Київ-фарм&q?В ;, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_5, перебуваючи на посаді заступника генерального директора із зовнішньо - економічної діяльності Державного концерну «Укроборонпром», являючись, згідно пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон №1700-УІІ), суб'єктом на якого поширюється дія Закону №1700-УІІ, всупереч вимогам ч. 2 ст. 52 Закону №1700-УІІ, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані у десятиденний строк (до 20.12.2017 року), з моменту отримання 10.12.2017 року доходу від продажу рухомого майна у виді транспортного засобу &q?хо;HYNDAI SONATA&q? ;, 2011 року випуску, вартістю 302 400 гривень, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №6200/17/003354 від 10.12.2017 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_5наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та закрив провадження в справі, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, захисник Дьомін Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, оскільки в діях ОСОБА_5 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а судом першої інстанції надано невірну оцінку доказам у справі та не перевірено склад вказаного правопорушення, просить її змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови вказівку суду щодо закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, розглядаючи справу, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки в постанові судом надано оцінку лише суб'єкту адміністративного правопорушення та частково об'єктивній стороні, як елементам складу адміністративного правопорушення. При цьому наявність в діях ОСОБА_5 об'єктивної та суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення не доведено доказами у справі та не досліджено судом повною мірою.

Так, із суб'єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується умисною формою вини, при якій відповідальність настає за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Між тим, ОСОБА_5, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, знав про обов'язок задекларувати дохід, отриманий з продажу транспортного засобу &qupa;HYNDAI SONATA&quty;, 2011 року випуску, в розмірі 302 400 гривень, що він і зробив, та не мав умислу на приховування отриманого доходу від продажу транспортного засобу або уникнення декларування, адже вважав, що має задекларувати цей дохід шляхом подання щорічної декларації за 2017 рік, як він і зробив.

А тому ОСОБА_5 не бажав та свідомо не допускав настання негативних наслідків за неподання повідомлення про суттєві зміни у своєму майновому стані, з чого слідує, що в його діях відсутня вина у формі прямого або непрямого умислу, і як результат - відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Однак, у даній справі суд не здійснив повне, всебічне та об'єктивне дослідження суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, адже не взяв до уваги докази на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_5 умислу та не мотивував неприйняття даних доказів до уваги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, чи дійсно ОСОБА_5 був ознайомлений із вимогами ч. 2 ст. 52 Закону України &qu б;Про запобігання корупції&q?. ; щодо надіслання повідомлення про суттєву зміну майнового стану, а сам наказ №159 від 26.05.2016 року чи його копія, на який послався суд першої інстанції, відсутній у матеріалах справи, і тому неможливо виявити те, що він передбачений саме для того, щоб ознайомити суб'єктів декларування із Антикорупційною програмою Концерну, яка розроблена відповідно до вимог Закону України &q?ер;Про запобігання корупції&q?о ;, а відтак, неможливо пересвідчитись під яким саме наказом стояв підпис ОСОБА_5 та із чим саме він був ознайомлений, що робить висновки суду про обізнаність ОСОБА_5 подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані необґрунтованими та безпідставними, і в свою чергу доводить відсутність у нього умислу на його неподання.

Також в оскаржуваній постанові відсутній не лише аналіз такого елементу складу правопорушення, як мотиви, а взагалі відсутня згадка про їх наявність або відсутність в діях ОСОБА_5, однак в діяннях ОСОБА_5 відсутні мотиви на уникнення фінансового контролю, оскільки майно було відчужене суб'єктом декларування у законний спосіб, про що подано відповідну декларацію, що свідчить про відсутність умислу приховувати отриманий дохід або уникати декларування та відповідно і будь-яких мотивів приховати суттєві зміни у своєму майновому стані, тобто вчиняти корупційне правопорушення.

Тому апелянт вважає, що, за відсутності таких елементів суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, як вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотивів вчинення корупційного правопорушення, відсутній склад адміністративного правопорушення, що виключає провадження у даній справі, яка підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також звертає увагу й на те, що ні Департамент захисту економіки Національної поліції України, працівниками якого складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, ні Генеральна прокуратура України, якою було встановлено факт неповідомлення ОСОБА_5 НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, відповідне повідомлення якої за №10/2/1-20789-17 від 03.05.2018 року стало підставою для складання вищевказаного протоколу, не мають повноважень з контролю та моніторингу суб'єктів декларування відповідно до Закону України &q?нг;Про запобігання корупції&q?по;, а перебрали на себе відповідні повноваження НАЗК. При цьому, в матеріалах провадження відсутні повідомлення, листи, відповіді на запити від НАЗК про відсутність повідомлення ОСОБА_5 про суттєві зміни в його майновому стані, а як наслідок - відсутні допустимі безспірні докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_5 об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Також протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП, якою встановлено, що він складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, а ці обставини було виявлено Управлінням захисту економіки у м. Києві ДЗЕ Національної поліції України 03.05.2018 року, тобто в день надходження повідомлення Генеральної прокуратури України, тому складання відповідними посадовими особами протоколу лише 28.08.2018 року є незаконним, здійсненим з порушенням вимог ст. 19 Конституції України.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутній підпис ОСОБА_5, як особи, яка притягається до відповідальності, не зазначені свідки, в присутності яких ОСОБА_5 відмовився від підписання протоколу, а докази того, що ОСОБА_5 дійсно відмовився підписувати протокол та від ознайомлення з правами особи у матеріалах справи відсутні, тому даний протокол є незаконним та недопустимим доказом у справі.

Також суд першої інстанції закрив провадження у справі щодо ОСОБА_5 за ст. 172-6 КУпАП з нереабілітуючої обставини - закінчення строків накладення адміністративного стягнення, але при цьому опосередковано встановлює винуватість останнього, обґрунтувавши дійсне вчинення ним корупційного правопорушення всіма наявними доказами, що має негативні наслідки для ОСОБА_5, який вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, і тому провадження у справі має бути закрито саме з цих підстав , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вважаючи апеляційну скаргу, з наведеними в ній мотивами та підставами для скасування постанови районного суду, безпідставною та необґрунтованою, просить її залишити без задоволення.

В той же час, в цих запереченнях прокурор просить змінити постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2018 року та визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, і призначити йому покарання у виді штрафу, вказуючи на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 38 КУпАП, оскільки датою виявлення правопорушення слід вважати дату складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а останній складено 28.08.2018 року, тобто заперечення прокурора фактично містять апеляційні вимоги.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно зі ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, відповідно до положень ч. 5 ст. 7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже, оскільки правом на оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, прокурор не наділений, і дана справа ніяким чином не пов'язана із застосуванням заходів примусового характеру, що пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, то його апеляційні вимоги, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу захисника Дьоміна Д.С. в інтересах ОСОБА_5, як такі, що подані особою, яка не має на це право, не підлягають розгляду у даному провадженні.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_5 та його захисників ДемченкаЮ.В. і Дьоміна Д.С. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 суддя місцевого суду дотримав.

Висновки судді районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і є обґрунтованими.

Так, частиною 2 статті 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно з пунктом 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №959/29089, суб'єкти декларування письмово повідомляють Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону, шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми.

Відповідно до частини 2 Форми повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, затвердженої Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №961/29091, суб'єкт декларування повинен повідомити про отриманий дохід, якщо його сума перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Для кожного випадку отримання доходу або придбання майна подається окреме повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року в сумі 1600 грн.

Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП у 2017 року настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, якщо ним отримано дохід або придбано майно на суму, яка перевищує 80 000 грн.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 з 11 серпня 2014 року призначений на посаду заступника генерального директора із зовнішньоекономічної діяльності Державного концерну «Укроборонпром», який є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1221, тобто є юридичною особою публічного права.

Виходячи з положень підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_5 є суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №6200/17/003354 від 10.12.2017 року, ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ», на підставі Договору комісії №6200 від 12.11.2013 року, укладеного з власником транспортного засобу ОСОБА_5, здійснив продаж, належного останньому, автомобіля «HYNDAI SONATA», 2011 року випуску, ОСОБА_7 за 302 400 грн., які того ж дня були передані ОСОБА_5, тобто 10.12.2017 року він отримав дохід в сумі 302 400 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (тобто суму 80 000 гривень), та є підставою, у відповідності до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», для письмового повідомлення про це Національного агентства з питань запобігання корупції у десятиденний строк з моменту придбання майна, шляхом внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За таких обставин, саме з 10.12.2017 року у ОСОБА_5 виник обов'язок, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», письмово, шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет, повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції у десятиденний строк про зміну у майновому стані, який він не виконав та взагалі не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, зокрема щодо отримання ним 10.12.2017 року доходу від продажу транспортного засобу в сумі 302 400 грн.

Твердження в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_5 суб'єктивної сторони складу правопорушення через відсутність умислу на приховування отриманого доходу від продажу транспортного засобу або уникнення декларування, адже ОСОБА_5 був необізнаний із вимогами ч. 2 ст. 52 Закону України &q?об;Про запобігання корупції&q?я,; щодо необхідності надіслання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані та вважав, що має задекларувати цей дохід шляхом подання щорічної декларації за 2017 рік, як він і зробив, є безпідставними.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони й обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Суб'єктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, як це визначено ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, незалежно від ознак суб'єктивної сторони, є адміністративним правопорушенням з формальним складом, при цьому обов'язковою складовою складу даного правопорушення є існування об'єктивної сторони, тобто протиправного діяння.

З матеріалів справи убачається, що із встановленими Законом України «Про запобігання корупції» вимогами та обмеженнями ОСОБА_5 був ознайомлений, згідно інформації отриманої із ДК «Укроборонпром» (вих. №UOP 2/3-4483, абзац 4-5), а саме - ОСОБА_5 ознайомлений із вимогами Антикорупційної програми Концерну, яка розроблена відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчить його підпис у Списку розсилки до наказів №159, 160 від 26.05.16 року та розпорядження №43/р від 26.05.16 року, де останній особистим підписом засвідчив факт ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» (а.с. 53-54, 65).

На користь обізнаності ОСОБА_5 із встановленими Законом України «Про запобігання корупції» вимогами та обмеженнями вказує і твердження в апеляційній скарзі про обізнаність ОСОБА_5 з вимогами законодавства щодо необхідності подання щорічної декларації, що також передбачено виключно Законом України &qu1/;Про запобігання корупції&qu0.;, а тому, і відсутність в даному випадку в матеріалах справи самого тексту наказу №159 від 26.05.2016 року ДК «Укроборонпром», яким затверджено Антикорупційну програму Концерну, яка розроблена відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», не свідчить про протилежне.

За таких обставин, слід дійти висновку, що ОСОБА_5 усвідомлював про обов'язок повідомляти у десятиденний термін про суттєві зміни у майновому стані, проте не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про отримання доходу від продажу рухомого майна в сумі 302 400 грн., тобто про суттєві зміни у своєму майновому стані.

Обставин, які об'єктивно могли завадити ОСОБА_5 своєчасно повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, апелянтом не зазначено та судом не встановлено, а належне виконання суб'єктом декларування в подальшому обов'язку щодо подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, жодним чином не звільняє таку особу від обов'язку виконання вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

До того ж посилання апелянта про його необізнаність з питання необхідності повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалося вище, ОСОБА_5 було доведено зміст Закону України «Про запобігання корупції», а зміст ст. 52 цього Закону не є складним для сприйняття і зрозумілим для виконання, і тому, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, ОСОБА_5 повинен був вжити усіх заходів для виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», а незнання законiв відповідно до ст. 68 Конституції України не звiльняє вiд юридичної відповідальності.

Таким чином, апеляційні доводи про відсутність у діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення у зв'язку із відсутністю у нього умислу та мотивів на його вчинення, апеляційним судом визнаються необґрунтованими.

Щодо посилань апелянта про відсутність у працівників Управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Генеральної прокуратури України повноважень з контролю та моніторингу суб'єктів декларування відповідно до Закону України &qu;н;Про запобігання корупції&q?дп; та наділення такими повноваженнями НАЗК, і тому за відсутності даних про проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_5 та повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України, всі докази по справі є недопустимими, що є підставою для скасування оскарженої постанови і, відповідно, закриття провадження по справі, то слід вказати наступне.

Як встановлено у ст. 1 Закону України &quта;Про запобігання корупції&q?нн;, спеціально уповноваженими суб'єкти у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 51 Закону України &que:;Про запобігання корупції&qusp;,. Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб'єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім'ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Тому ані Управлінням захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, ані Генеральною прокуратурою України моніторинг способу життя ОСОБА_5 не здійснювався, а лише констатовано факт можливого порушення законодавства, у зв'язку з неповідомленням про суттєві зміни у майновому стані.

При цьому Генеральною прокуратурою України направлено інформацію, до якої НАЗК надає відкритий доступ, суб'єкту, який має право складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, для підтвердження або спростування факту вчинення адміністративного правопорушення та наявності або відсутності підстав для складання відповідного протоколу.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а останньою встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення мають право складати протоколи про правопорушення, в т.ч. і за ст. 176-2 КУпАП, уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно ж до Положення про управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №3 від 16.11.2015 року, працівники вказаного Управління уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а повноваження щодо здійснення перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування, працівниками Управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України випливають із загальних завдань цього Управління, визначених у Положенні, в т.ч. і щодо боротьби з корупцією та хабарництвом і протидії корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов'язаних з корупцію, задля чого у Положенні визначені функції Управління, зокрема і щодо розгляду звернень установ з питань, що належать до його компетенції, а також права його працівників.

Тому твердження апелянта про наявність повноважень на здійснення перевірки декларацій та повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування виключно у працівників Національного агентства з питань запобігання корупції є необґрунтованими.

З вищевказаних мотивів та положень законодавства є безґрунтовними і доводи апелянта щодо недотримання, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, вимог ч. 2 ст. 254 та ст. 256 КУпАП, адже складання протоколу можливе після проведення перевірки та зібрання доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, а відомості про те, що відмова від підписання протоколу та ознайомлення з правами особи ОСОБА_5 здійснювались в присутності свідків у матеріалах справи відсутні, та натомість наявні дані щодо ухилення ОСОБА_5 від підписання протоколу, про складання якого йому було повідомлено через дверний отвір квартири за місцем його проживання при черговій спробі працівників УЗЕ у м. Києві ознайомити ОСОБА_5 зі складеним протоколом та його правами, відповідно до рапортів старшого оперуповноваженого сектору протидії корупції УЗЕ у м. Києві ДЗЕ Національної поліції України (а.с. 11-13).

А відтак, відсутні підстави і для визнання, зібраних у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 працівниками Управлінням захисту економіки у м. Києві Департамент захисту економіки Національної поліції України, доказів недопустимими.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримав вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та, на підставі наявних у справі доказів, дійшов вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_5. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Врахувавши, що вчинене ОСОБА_5 адміністративне правопорушення було виявлено 03 травня 2018 року, коли Департамент захисту економіки Національної поліції України отримав повідомлення від Генеральної прокуратури України за вих. № 10/2/1-20789-17 від 03.05.2018 року, у якому наведено відомості про виявлення ознак порушення ОСОБА_5 вимог Закону України «Про запобігання корупції», а отже, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції пройшли передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення, за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суддя місцевого суду правомірно закрив провадження в справі за цією обставиною.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, отже постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ДьомінаД.С. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника Дьоміна Д.С. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року, якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.