Провадження № 33/792/333/18
Справа № 686/8984/18 Головуючий в 1-й інстанції Місінкевич А. Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Пелюх О.С., особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_2, його захисника - адвоката Брензевич О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 червня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 червня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 17 квітня 2018 року в 01 год. 15 хв. в м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем «Volkswagen LТ 45», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме нестійка хода, невиразна мова та різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказував, що йому, в порушення ч. 1 ст. 256 КУпАП, не було надано можливості надати пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення, не вручено другий екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення. Вважає, що відеозапис з реєстратора поліцейської машини не може бути доказом по справі, оскільки запис датований 2016 роком. У протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища та адреси свідків, що не були допитані судом першої інстанції, а суду не було надано доказів в підтвердження того, що ОСОБА_2 керував автомобілем.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до відповідальності - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Брензевич О.В. в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційному суді щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, необґрунтованості висновків суду першої інстанції, що в справі відсутні належні та допустимі докази в підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а працівниками поліції були порушені вимоги відповідних нормативно-правових актів, якими регламентовано порядок направлення водія для проведення огляду на стан сп'яніння, оформлення матеріалів справи, не можуть бути враховані апеляційним судом, як підстави для скасування постанови суду, позаяк такі твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів.

Відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен пройти на вимогу працівника поліції у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 17 квітня 2018 року був складений інспектором роти № 4 БУПП в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_4, того ж дня, в 01 год. 15 хв. в м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе, 1, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Volkswagen LT 45», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, невиразна мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1). Підстав вважати складений протокол таким, що не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, позаяк, на переконання апелянта, свідки не були допитані, та в поясненнях свідків є суперечності, в апеляційного суду немає.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, нестійкої ходи (що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1), також наявність ознак сп'яніння вказані в акті, підписаного свідками (а.с. 2). За таких обставин апеляційний суд вважає, що в працівників поліції були підстави для проведення такого огляду, матеріалами справи не спростовано підставності зупинки його транспортного засобу.

Ті обставини, що щодо апелянта не було складено протоколу за порушення Правил дорожнього руху, не впливають на висновки суду щодо доведеності вини апелянта за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому такі твердження захисника на увагу не заслуговують.

В основу своїх висновків суд першої інстанції поклав показання працівників поліції - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вказавши, що свідки підтверджували факт перебування за кермом ОСОБА_2, який, будучи з явними ознаками алкогольного сп'яніння, спочатку намагався втекти від працівників поліції на автомобілі «Volkswagen LT 45», номерний знак НОМЕР_1, а потім, зупинившись в дворі будинку, на вимогу останніх пройти огляд на стан сп'яніння, відмовився в присутності свідків.

Суд обґрунтовано критично оцінив твердження ОСОБА_2, що він за кермом не перебував, а керувала автомобілем дружина, яка згодом пересіла на пасажирське сидіння, перелізши через нього, позаяк такі твердження спростовуються показаннями допитаних в суді поліцейських, а також відеозаписом з їх нагрудних камер. На них зафіксовано, як спочатку ОСОБА_2 вимагав у поліцейських надання доказів, що автомобіль рухався, що його не зупиняли, згодом почав заперечувати такий факт, відмовляючись від огляду, вказуючи, що за кермом не перебував, при цьому не вказував, що за кермом перебував хтось з присутніх на місці події. Обгрунтованих пояснень таких його суперечливих пояснень на місці події та в суді першої інстанції, в апеляційному суді не надав.

Згідно даних відеозапису видно, що ОСОБА_2 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння відповідав відмовою, крім того, відеозаписом зафіксовано, як рухається автомобіль «Volkswagen LT 45», номерний знак НОМЕР_1, зупиняється і відразу працівники поліції підходять до нього, та чітко проглядається, як ОСОБА_2 сидить на сидінні біля водійського, а біля нього справа сидить жінка. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтверджували, що вони, підійшовши до автомобіля, бачили, як ОСОБА_2 пересідав із водійського сидіння на пасажирське, але камери не зафіксували дані події, оскільки не були переключені відразу в режим нічної відеозйомки. З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи, що апелянт підтверджував в апеляційному суді, що працівники поліції давали такі показання в суді першої інстанції. Під час апеляційного розгляду апелянт та його захисник не навели обґрунтованих підстав сумніватись в таких показах працівників поліції.

Згідно з даними письмових пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, видно, що в їх присутності водій автомобіля «Volkswagen LT 45», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння. Ті обставини, що судом першої інстанції ці свідки не були допитані, не дають підстав сумніватись в фактичних обставинах правопорушення, встановлених судом. Факт відмови апелянта від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі, зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських в присутності двох свідків. З відео чітко видно, що ОСОБА_2 не вказував, що за кермом перебувала його дружина, яка згодом пересіла на інше сидіння. На місці зупинки він вважав, що в поліцейських не було доказів факту, що його автомобіль взагалі рухався по ОСОБА_10. Також, як видно з відеозаписів, на чітке запитання поліцейської, його дружина ОСОБА_11 категорично заперечила факт керування нею в той час автомобілем, тому суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі твердження ОСОБА_2 З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги показання в апеляційному суді його дружини ОСОБА_11 Твердження ОСОБА_11 (яка як встановлено в апеляційному суді має юридичну освіту, та на що вказував апелянт в ході фіксування обставин події) про те, що вона після зупинки автомобіля злякалась та побоялась повідомити, що за кермом була саме вона, апеляційний суд сприймає критично, зважаючи, що вона, як дружина ОСОБА_2, є зацікавленою особою. Крім того, її поведінка на місці події, зафіксована на відео, аж ніяк не вказує, що вона через переляк не могла повідомити такі обставини на місці події.

Зважаючи, що всі ці обставини були зафіксовані на відеозаписі, дослідженому судом, необхідності виклику та допиту свідків, про яких йдеться в апеляційній скарзі, в суду першої інстанції не було.

Твердження апелянта, що порушення, допущені при оформленні протоколу про правопорушення перешкоджали та перешкоджають встановленню обставин адміністративного правопорушення, впливають на переконливість доказів вини ОСОБА_2, не можуть вважатись обґрунтованими. Протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані, визначені ст. 256 КУпАП, які давали суду можливість, з врахуванням наданих за матеріалами справи доказів, дотриматись вимог ст.ст. 280, 283 КУпАП та встановити обставини, які підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відобразити їх в протоколі.

ОСОБА_2, який наділений правом на ознайомлення з матеріалами провадження, реалізував також своє право на ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції, також копію протоколу отримав 25 травня 2018 року. В своїх зверненнях до прокуратури (а.с. 13) ОСОБА_2 не оспорював факту його відмови від підписання протоколу, в зв'язку з чим поліцейськими для засвідчення такого факту були залучені два свідки, що узгоджується з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 Тому такі твердження апелянта не можуть слугувати підставою для скасування постанови і закриття провадження, з врахуванням тих обставин, що апелянт скористався своїм правом надання пояснень, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Відсутність в справі даних щодо вручення поліцейськими ОСОБА_2 копії протоколу, не спростовує висновків суду, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Апеляційний суд звертає увагу, що копію протоколу той отримав в суді (а.с. 1, зворот), скористався своїм правом надання пояснень в суді першої інстанції, та в апеляційному суді. Вказані апелянтом обставини отримання копії постанови не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду та закриття провадження, зважаючи, що такі права ОСОБА_2 поновлені в суді першої інстанції.

Підстави сумніватись в показаннях свідків (працівників поліції) та в даних, що містяться в письмових поясненнях свідків, в апеляційного суду відсутні, зважаючи, що обставини, які повідомили працівники поліції в суді першої інстанції та в письмових поясненнях свідків, підтверджуються даними відеозаписів, зроблених з камери відеоспостереження, встановленої в службовому автомобілі працівників поліції та нагрудних камер поліцейських, переглянутих в суді першої інстанції. В них зафіксовано, як водій на пропозицію працівника поліції відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою спеціального приладу «Drager» та в закладі охорони здоров'я. Доводи апеляційної скарги та пояснення апелянта не дають підстав для інакшої оцінки цих доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Підстав вважати запис з реєстратора автомобіля неналежним, недопустимим доказом, позаяк на ньому вказана дата запису - 2016 рік, в апеляційного суду немає. Такі обставини, на переконання апеляційного суду, пояснюються налаштуванням записувального пристрою. Також в апеляційному суді ОСОБА_2 не заперечив того факту, що такі події з ним відбулись лише один раз - 17 квітня 2018 року, що в сукупності з даними, зафіксованими на камери поліцейських, на яких зафіксовані ті ж учасники, в такому ж одязі, з таким же розташуванням автомобілів на місцевості, дає підстави для висновку, що запис з реєстратора патрульного автомобіля, зроблений саме в місці та в день події - 17 квітня 2018 року.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, давали суду прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських під час пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння, складення відповідних документів за наслідками такого огляду. Порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, не виявлено.

Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи, особу апелянта, та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 червня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар