Справа № 314/4052/18
Провадження № 3/314/1011/2018
П О С Т А Н О В А

03.10.2018 року м.Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Беспалько Т.Д., за участю прокурора Велєвої К.С., особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення оперуповноваженого управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_1, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_2, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, паспорт громадянина України серії СВ № 920367, виданий 25.03.2005 Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово не працює,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 234, від 07.09.2018 року, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Кам»янська виправна колонія (№101)» та відповідно до ч.1 примітки до ст.172-6 КУпАП та п. п. «д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6 КУпАП, достовірно знаючи про необхідність подати у період з 01.01.2018 по 01.04.2018 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, у порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 №2 подав її несвоєчасно, лише 13.04.2018, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП (в редакції Закону № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року) несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат ОСОБА_2 зазначила, що вона разом зі своїм підзахисним не погоджуються з моментом виявлення адміністративного правопорушення, адже це є суттєвим фактором. В протоколі зазначено, що фактичним днем виявлення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, відповідно до ст. 251, 252 КУпАП є 07.09.2018, однак, на думку адвоката, днем виявлення адміністративного правопорушення є 15.04.2018 день звернення ОСОБА_3 до Національного агентства запобігання корупції про надання розяснення щодо дій повязаних з подання декларації.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він до 26.03.2018 працював на посаді психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Кам»янська виправна колонія (№101)», потім був звільнений за власним бажанням. Він намагався подати декларацію, але по технічним причинам цього зробити не зміг, на підтвердження чого надав електронну переписку з НАЗК. При прийнятті рішення просив врахувати, що він не мав наміру приховати власний дохід або майно, а лише не з його вини несвоєчасно подав декларацію.

У судовому засіданні оперуповноважений управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенант поліції ОСОБА_1 пояснив, що днем виявлення адміністративного правопорушення, на його думку, є день складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки всі надані документи потрібно дослідити, надати їй оцінку, визначити, чи є склад адміністративного правопорушення в тому чи іншому діянні, і у випадку його наявності складається адміністративний протокол.

Прокурор підтримав позицію особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вважає, що ОСОБА_3 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, строк накладення стягнення не сплив.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, які долучені до протоколу, встановив, що ОСОБА_3 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підтверджено матеріалами справи:

-протоколом про адміністративне правопорушення № 234 від 07.09.2018 року;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3;

-копією електронної декларації ОСОБА_3 за 2017 рік;

-копією відомостей з публічної частини Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування;

-витягом з наказу від 13.09.2011 № 99 о/с про призначення ОСОБА_3 на посаду психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи;

-копією ознайомлення ОСОБА_3 з вимогами Закону України «Закону України «Про запобігання корупції»;

-копією посадової інструкції психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Кам»янська виправна колонія (№101)».

Частиною першою ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Об'єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у бездіяльності суб'єктів декларування - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи.

Відповідно до пп. «д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_3 є суб'єктом декларування та зобов'язаний у визначеному Законом порядку подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної пенітенціарної служби, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, достовірно знаючи про необхідність подати декларацію за 2017 рік до 01.04.2018 року подав її лише 13.04.2018 року.

При цьому, будь-яких обставин, які б об'єктивно унеможливлювали подання ОСОБА_3 декларації у передбачений Законом строк, не вбачається, а ті, на які вказав останній, не можуть бути визнані поважними.

З урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 винний у скоєному правопорушенні.

Згідно з вимогами ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.

Разом з цим, діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Про це ЄСПЛ зокрема зазначає у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст.8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звертався 15.04.2018 року до Національного агентства запобігання корупції зі зверненням про надання розяснення щодо дій повязаних з подання декларації та 25.05.2018 року надавав Управлінню захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України пояснювальну записку, з якою вбачається, що ним було несвоєчасно подано декларацію.

Таким чином, станом на 25 травня 2018 року спеціально уповноважений орган у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції») володів достатньою інформацію про вищевказане правопорушення, тобто правопорушення фактично було виявлене.

Викладене свідчить про те, що на час розгляду справи судом першої інстанції, тобто станом на 03 жовтня 2018 року, строки, передбачені ст.38 КУпАП, закінчились.

З доводами оперуповноваженого управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенант поліції ОСОБА_1 про те, що датою виявлення правопорушення в даному випадку є 07 вересня 2018 року, погодитись неможна, як з такими, що не узгоджуються з принципом правової визначеності, оскільки несвоєчасне проведення ефективної адміністративної перевірки не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією.

Таким чином, на момент розгляду судом першої інстанції даної справи закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення до моменту розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Розглядаючи матеріали справи та враховуючи вимоги ст. 247 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАПу відношенні ОСОБА_3, оскільки справа надійшла до суду після закінчення, на момент розгляду, строків притягнення до відповідальності.

На підставі вкладеного, керуючись ст.ст.38, 247 п.7 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАПвідносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи, строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 10 діб з дня її оголошення

Суддя : ОСОБА_4

03.10.2018