Справа № 196/923/18
№ провадження 3/196/454/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Зубій А.В., за участю ОСОБА_1, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, 23.05.1984р.н., громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 фізична особа - підприємець

за ст. 41 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпродзержинському регіоні Управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_2 складений протокол № ДН719/274/НД/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, фізичної особи підприємця, в частині порушення трудового законодавства, а саме:

- в порушення вимог ч.1 ст.24 КЗпП, ФОП ОСОБА_1уклав 01.04.2018р.та 02.05.2018р. дванадцять договорів цивільно-правового характеру на виконання робіт-послуг "маркетингу", "мерчендайзингу", "клінінгу", які мають постійний характер виконання та види економічної діяльності не включені до єдиного державного реєстру по коду КВЕДу застосування в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 Цивільно-правові угоди укладені між ФОП ОСОБА_1та 12 фізичними особами: ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - мають ознаки трудових договорів.Тобто йдеться про підміну трудових договорів цивільно-правовими.

За вчинене правопорушення передбачена відповідальність за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 як в судовому засіданні, так і в своїх письмових поясненнях вину у вчиненому правопорушенні не визнав та вказав суду на порушення строку складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.254 КУпАП. Крім того, зазначив, що висновок інспектора праці про те, що такі послуги як маркетинг, мерчендайзинг, клінінг, не включені до єдиного державного реєстру по коду КВЕДу застосування в підприємницькій діяльності ОСОБА_1, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки основним призначенням КВЕД є визначення та кодування основного та другорядних видів економічної діяльності на території України. Отже КВЕД жодним чином не регламентує які послуги він може чи не може отримувати під час провадження підприємницької діяльності, а лише класифікує та кодує послуги, які надає суб'єкт господарювання. У зв'язку з викладеним, вважає, що його вина не доведена, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1.ч.1ст.247 КУпАП.

Суд, заслухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

В Україні, яка є демократичною та правовою державою визнається і діє принцип верховенства права, що закріплено у ст.8 Конституції України.

Згідно до Преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-VІ від 23.02.2006 р. цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено обов'язок держави України гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Отже, вирішуючи питання щодо винуватості особи у правопорушенні, суд зобов'язаний дотримуватись засад законності, верховенства права, враховувати практику Європейського суду з прав людини та дотримуватись основоположних прав та свобод людини закріплених у Європейській Конвенції.

Відповідно до п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року (заява №10519/83, п. п. 29, 30), тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого. Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

КУпАП не містить прямої норми, яка б вказувала на недопустимість доказів чи які отримані з порушенням порядку, визначеного законом, а отже підлягають застосуванню до вказаних правовідносин загальні засади і зміст законодавства за відсутності конкретної норми, що регулює подібні відносини, зокрема КПК України. Крім того, критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від пред'явлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказах. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

Із системного аналізу норм КУпАП, зокрема ст.ст.254, 256, протокол про адміністративне правопорушення (крім випадків, передбачених ст.258 КУпАП) є основним доказом у справі, який складається за встановленою формою та змістом. Зокрема, ч.2 ст.254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було розпочато 07.06.2018р. і завершено 12.06.2018р. При цьому протокол про адміністративне правопорушення інспектором складено лише 14.06.2018р., що, відповідно до практики ЄСПЛ, є порушенням принципу правової визначеності.

Дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їх дій, мінімізують ризик помилок. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("ОСОБА_14 проти Хорватії", заява № 55555/08 від 20.05.2010р.; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03 від 25.11.2008р.).

Крім того, у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому («Гефген проти Німеччини» заява № 22978/05, п. 168, 1 червня 2010 року).

Виходячи з наведеного, протокол про адміністративне правопорушення від № ДН719/274/НД/АВ/П/ПТ від 14.06.2018р., складений з порушенням вимог КУпАП та являється недопустимим доказом в даній справі, у зв'язку з чим інші докази, на які посилається головний державний інспектор в даному протоколі, судом не приймаються до уваги.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, суддя закриває провадження по справі.

За таких підстав, оскільки належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП в справі немає, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 3 ст. 41 КУпАП, отже, у відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,7,23, 245, 247,254,256, 283- 285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.В. ЗУБІЙ