Справа № 500/3392/18
Провадження № 3/500/916/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України (паспорт серії КЕ №167353, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 01.07.1996 року, РНОКПП у матеріалах справи відсутній), не працює, який мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, буд. 35, -

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2, ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду, Одеської області надійшов протокол серія БД № 406772 згідно якого гр. ОСОБА_1 27.05.2018 року о 14.30 год. в м. Ізмаїл Одеської, по вул. Болградська, буд. 15, керував автомобілем «Toyota Landcruiser 150», д/з ВН 6791 СХ, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору та спеціальним звуковим сигналом не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі шляхом створення штучного затору, чим порушив п.2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст..122-2 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу серія БР № 406669 від 27.05.2018 року, згідно якого 27.05.2018 року о 14.30 год. в м. Ізмаїл Одеської, по вул. Болградська, буд. 15 гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Landcruiser 150», д/з ВН 6791 СХ з явними ознаками алкогольного спяніння, пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810 ARCD 0550». Проба позитивна і становить 2.18 %, огляд проводився, у звязку з виявленими ознаками спяніння: хитка хода, почервоніння обличчя, почервоніння очей, характерний запах алкоголю з порожнини рота чим порушив п.2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Оскільки до суду надійшли дві справи про вчинення гр. ОСОБА_1 правопорушень та такі розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то відповідно до ст.36 КУАП суддя обєднує справи № 500/3392/18, 500/3394/18, в одне провадження та присвоює 500/3392/18.

Вислухавши пояснення правопорушника та його представника-адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного , законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого уКУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «ОСОБА_3 та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенцї не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Тобто у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суду при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП -адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які обєднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - обєкт адміністративного проступку, - обєктивну сторону проступку; - субєкт адміністративного проступку; - субєктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обовязкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

Відповідно до статей 245,280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи. Згідно з вимогами ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами . За невиконання вимоги зупинитися за ст. 122-2 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД №406772 від 27.05.2018 року, згідно якого гр. ОСОБА_1 27.05.2018 року о 14.30 год. в м. Ізмаїл Одеської, по вул. Болградська, буд. 15, керував автомобілем «Toyota Landcruiser 150», д/з ВН 6791 СХ, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору та спеціальним звуковим сигналом не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі шляхом створення штучного затору, чим порушив п.2.4 ПДР.

ОСОБА_1 заперечував факт невиконання вимоги зупинитися, оскільки не бачив працівників поліції, які б зупиняли його автомобіль та у подальшому писав пояснення зі слів працівника поліції.

Відповідно до ст. 251, 252 КУпАП суду не надано доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Суду не надано належних доказів, свідки події відсутні, оскільки у графі протоколу про адміністративне правопорушення - «свідки чи потерпілі», нічого не зазначено, що вказує на відсутність свідків при складанні даного протоколу.

Незважаючи на виклики суду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, Інспектор роти 5 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_4, що складав протокол до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. При розгляді справи суд не вбачає наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.122-2 КУпАП, для якого необхідна сукупність обовязкових елементів: перебування працівника поліції при виконанні службових обовязків; законність розпорядження або вимоги поліцейського; злісна непокора.

За Кодексом України про адміністративні правопорушення,Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, щоб зробити обєктивний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та порушенням ним п.2.4 ПДР, а тому провадження у справі про адміністративного правопорушення підлягає закриттю. Що стосується протоколу серія БР №406669 від 27.05.2018 року, згідно якого 27.05.2018 року о 14.30 год. гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «ToyotaLandcruiser 150», д/з ВН 6791 СХ з явними ознаками алкогольного спяніння, пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810 ARCD 0550». Проба позитивна і становить 2.18 %, огляд проводився, у звязку з виявленими ознаками спяніння: хитка хода, почервоніння обличчя, почервоніння очей, характерний запах алкоголю з порожнини рота чим порушив п.2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція 1452/735). За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: 1) запах алкоголю з порожнини рота; 2) порушення координації рухів; 3) порушення мови; 4) виражене тремтіння пальців рук; 5) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; 6) поведінка, що не відповідає обстановці. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, то в ньому не зазначено жодної ознаки алкогольного сп'яніння, що свідчить про те, що фабула адміністративного правопорушення зазначена у протоколі, не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення передбаченого ч.1 ст..130 КУпАП.

Відповідно до п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103 в редакції від 28.10.2015 року - огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до розділу 1 п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735 зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 р. за N1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, встановленим порядком проходження огляду на стан спяніння водіїв транспортних засобів є порядок відповідно до якого особі пропонується пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, за наслідками якого, у разі підтвердження стану спяніння, складається в присутності двох свідків та додається до протоколу акт огляду на стан алкогольного спяніння та роздруківка із результатом огляду. В разі відмови особи від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з його результатами особа одразу направляється до закладу охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння. У разі підтвердження стану спяніння за результатами огляду в закладі охорони здоровя відповідний висновок додається до протоколу про адміністративне правопорушення.

У протоколі не зазначено, що правопорушнику видавалось направлення до закладу охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння.

У даному випадку, правопорушник пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810 ARCD 0550», як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2010 за № 262/17557 спеціальними технічними засобами для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння є: газоаналізатор "Alco Quant 6020"; газоаналізатор "Alcotest 6510"; газоаналізатор "Alcotest 6810"; газоаналізатор "Alcotest 7410 Pluscom"; прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, "Алконт 01". Як вбачається із наведеного переліку тест (Drager Alcotest 6810 ARCD-0550) у ньому відсутній та який не відноситься до числа дозволених для застосування Газоаналізаторів на території України.

За таких обставин показники Газоаналізатору «Drager Alcotest 6810 ARCD-0550», не можуть вважатися допустимим доказом.

Відповідно до п.22 вищезазначеної Інструкції 1452/7351452/735, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складенні з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Суд зобовязаний дотримуватися принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України моє право на захист від пред'явленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

В п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що якщо водій ухиляється від проходження огляду, то його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на неодноразові виклики, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 до суду не з'явилися, поштове відправлення отримали, причини неявки не повідомили. Ці обставини позбавляють суд можливості допитати свідків та оцінити їх показання у відповідності до положень ст.252 КУпАП. З наведених підстав суд вважає, що показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, та Інспектора роти 4 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_7, що складав протокол, допит яких не можливо провести в судовому засіданні з наведених вище підстав та надати їм оцінку, не можуть слугувати доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суть правопорушення викладено не конкретно, зважаючи на те, що перед судом не доведено того факту, що останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння сертифікованим технічним засобом та відповідно до встановленого законом порядку, як того вимагає ч.1ст. 130 КпАП України, та за умови неможливості усунення зазначених порушень, суд не вбачає в діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України (паспорт серії КЕ №167353, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 01.07.1996 року, РНОКПП у матеріалах справи відсутній), за ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст..122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: ОСОБА_3