Справа №585/2274/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В.О.
Номер провадження 33/788/389/18 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючий,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він, 02 червня 2018 року о 04 год. 30 хв., в м.Ромни на вул. Полтавська керував автомобілем DAEWOO NEXIA д.р. № НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати вищезазначену постанову судді.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що зазначена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на припущеннях, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв всебічному, повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

Крім того ОСОБА_3 вказує, що визнаючи його винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя послався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення та долучені до справи письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були відібрані працівником поліції, проте, поза увагою судді залишилося те, що зазначений протокол складений з порушенням ст. 256 КУпАП, не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки в оригіналі протоколу не було зазначено, якою частиною ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за, нібито, вчинене ним адміністративне правопорушення, пізніше поліцейський сфальсифікував протокол і самостійно дописав частину першу, однак в наданій йому копії протоколу частина перша не вказана.

При цьому апелянт наголошує, що судом не наведено мотивів, по яким не взяті до уваги його покази, з приводу того, що на місці зупинки на вимогу працівника поліції ОСОБА_7 він проходив огляд на стан сп'яніння із застосуванням технічного приладу, за результатами якого не було виявлено алкогольного сп'яніння, однак поліцейський став наполягати на проходженні ним огляду у медичному закладі, від чого він відмовився, оскільки вже пройшов такий огляд.

Також апелянт вказує, що під час його огляду на місці зупинки були відсутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_8, на покази яких послався суд у оскаржуваній постанові, ці свідки були зупинені працівником поліції вже після того, як був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того апелянт зазначає, що під час розгляду справи суддя задовольнив клопотання захисника про виклик в судове засідання інспектора ОСОБА_7., свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак, незважаючи на задоволене клопотання, коли зазначені свідки не з'явилися в судове засідання, суддя відмовився відкладати розгляд справи для повторного їх виклику і у постанові не навів мотивів такого рішення.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді районного суду, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону суддею суду першої інстанції були виконані.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними, обгрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були повно та всебічно дослідженні в суді першої інстанції, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 389315 від 02 червня 2018 року (а.с.2), з якого вбачається, що 02 червня 2018 року, о 04 год. 30 хв. в м. Ромни на вул. Полтавська керуючи автомобілем DAEWOO NEXIA д.р. № НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були присутніми під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та підтвердили, що останній відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.(а.с.4-5).

Вказані докази отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Що стосується доводів апелянта про те, що врахувавши як доказ протокол про адміністративне правопорушення, суд не врахував те, що в ньому з самого початку не було зазначено частини ст. 130 КУпАП, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги і вважає, що вказана обставина не є безумовною підставою для визнання зазначеного протоколу таким, що складений з порушенням ст. 256 КУпАП і є недопустимим доказом, при тому, що суддею було обґрунтовано враховано зміст наданого до суду протоколу, в якому чітко зазначено, що для його складання стала та обставина, що водій транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, що зазначено у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, як вбачається з вищезазначеного протоколу, ОСОБА_3 його власноручно підписав та в поясненнях зазначив, що «в лікарню їхати не хочу, тому що вважаю себе тверезим», що також вірно було враховано суддею при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 щодо змісту зазначеного протоколу своїх заперечень не склав.

Необргунтованими є і посилання апелянта на те, що в рішенні не наведено мотивів, по яким не були взяті до уваги його покази, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при її прийнятті суддею були враховані саме показання ОСОБА_3, під час надання яких останній вказував на те, що працівники поліції пропонували проїхати йому в медичний заклад для огляду на стан сп'яніння, а він відмовився і при цьому були свідки, що в свою чергу, також, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що свідки були зупинені працівниками поліції вже після складання протоколу.

Що стосується тверджень апелянта про те, що його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі була обумовлена лише тим, що на місці зупинки такий огляд був проведений працівниками поліції за допомогою приладу і за його результатом не виявлено алкогольного сп'яніння, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім того, погодившись на проведення огляду в лікарні, ОСОБА_3 мав можливість довести те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння і підтвердити ті обставини, про які він зазначає.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд задовольнив клопотання щодо виклику свідків, однак, зазначених свідків так і не допитав, то вони, на думку апеляційного суду, за наявності письмових пояснень у протоколі та наданих під час розгляду справ в суді першої інстанції показань самого ОСОБА_3 щодо відмови їхати в медичний заклад для огляду на стан сп'яніння, жодним чином не впливають на правильність висновків судді щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та таких висновків не спростовують.

Таким чином, при апеляційному розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення знайшов своє підтвердження факт відмови водія ОСОБА_3 від проходження ним медичного огляду на виявлення такого стану, що призвело до порушення останнім вимог п. 2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є безпідставними і необґрунтованими, і сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати причетність ОСОБА_3 до вказаного правопорушення, апеляційному суду не надано.

За таких обставин вважаю, що суддею районного суду прийнято законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, як на тому наполягає апелянт, не вбачається, у зв'язку з чим у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіФілонова Ю. О.