П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження закрите у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, -

за участю особи, яка притягнута до

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 06 січня 2018 року в 09 год. 30 хв., порушуючи п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керував автомобілем «Шевроле», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 32-б по проспекту Броварському в м. Києві в стані наркотичного сп'яніння.

Суд закрив провадження у справі, оскільки ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, 06 січня 2018 року, а відтак на момент розгляду справи закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк вона пропустила із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції вона та ОСОБА_3 не були присутніми. Захисник звертає увагу на те, що подали клопотання про закриття справи стосовно останнього у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП через канцелярію суду, проте судового засідання фактично не було та не їм не було оголошено постанову суду. Захисник ОСОБА_2 зазначає, що копію судового рішення отримала 13 липня 2018 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження вона пропустила з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що 06 січня 2018 року працівники поліції запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, на що він погодився, хоча в той момент не керував автомобілем, а спав у ньому після нічної зміни. Захисник ОСОБА_2 зазначає, що висновок лікаря - нарколога про те, що ОСОБА_3 начебто перебував в стані наркотичного сп'яніння є необґрунтованим, оскільки цей висновок є тільки попереднім методом дослідження, а тому не можуть братися судом беззаперечно до уваги. Вона звертає увагу на те, що достовірним методом визначення наявності або відсутності стану наркотичного сп'яніння є токсикологічне дослідження крові та сечі, а тому в суді першої інстанції вона надала висновок спеціалістів у галузі судово - медичної експертизи від 15 березня 2018 року на підтвердження відсутності в організмі ОСОБА_3 амфетаміну.

Захисник ОСОБА_2 зазначає, що під час проведення огляду та складання висновку лікар - нарколог керувалася Міжнародною класифікацією хвороб - 10, проте суд першої інстанції не врахував те, що в ОСОБА_3 виявлено лише клінічні ознаки, що можуть свідчити про вживання кофеїна та про перебування особи у стані сп'яніння.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що після 06 січня 2018 року працівники поліції неодноразово зупиняли ОСОБА_3 з вимогою пройти огляд на стан сп'яніння, на що він погоджувався, проте постановами суду провадження у справі було закрите у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КуПАП.

Захисник ОСОБА_2 зазначає, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучені письмові пояснення ОСОБА_3 та в протоколі не вірно викладено ту обставину, що ОСОБА_3 керував автомобілем, оскільки останній у ньому спав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що захисник ОСОБА_2 пропустила строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Оскільки ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2 не були присутніми при ухваленні судового рішення, десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ними постанови суду.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, 13 липня 2018 року захисник ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами провадження та отримала копію постанови суду, а з апеляційною скаргою звернулася 23 липня 2018 року.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що захисник ОСОБА_2 пропустила строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому її апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд у відповідності до вимог ст. 245 цього Кодексу, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дослідив всі докази, дав їм належну оцінку та прийняв рішення щодо винуватості особи у відповідності з законом.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апелянт стверджує, що вимоги інспектора поліції пройти ОСОБА_3 огляд на стан сп'яніння були незаконними, оскільки на той час його автомобіль був припаркований на узбіччі, а він відпочивав в ньому, відтак він не був особою, яка керувала транспортним засобом.

На думку апеляційного суду, такі доводи ОСОБА_3 і його захисника є непереконливими.

Так, відповідно до обставин, за яких зі слів ОСОБА_3 поліцейський вимагав від нього пройти огляд на стан сп'яніння, він був водієм транспортного засобу. Доїхавши до КП «Берковці», ОСОБА_3 зупинив свій автомобіль для відпочинку, після чого продовжив би рух, оскільки в автомобілі він був один, тобто інших осіб, які б могли керувати транспортним засобом не було, зупинка відбулася за межами населеного пункту, не в місці, де він міг би залишити транспортний засіб.

З огляду на це, вимоги поліцейського до водія надати відповідні документи, а в подальшому пройти огляд на стан сп'яніння, оскільки виникла підозра, що він перебуває в такому стані, були обґрунтованими.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 під час проходження військової служби отримав травму ока, тому в поліцейських під час спілкування з ОСОБА_3 виникла підозра, що останній перебуває у стані сп'яніння.

Відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), ознаками наркотичного сп'яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або наприродна блідість.

Отже, наявний у ОСОБА_3 фізичний стан давав підстави поліцейським обґрунтовано підозрювати його в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння.

Окаржуючи постанову суду, захисник звертає увагу на те, що суд безпідставно прийняв як докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення висновок лікаря Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» № 000170 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зроблений на підставі акту медичного огляду та результату лабораторного дослідження № 78 спростовується висновком № 357/Ж спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи від 15 березня 2018 року.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

Відповідно до вищевказаного висновку, експерт ставить під сумнів факт перебування ОСОБА_3 в стані наркотичного сп'яніння, проте він не заперечує той факт, що в організмі ОСОБА_3 було виявлено амфетамін. Крім того, експерт звертає увагу на те, що у даному випадку має місце проведення лише якісного аналізу, тобто встановлення лише наявності препарату, що позбавляє можливості судити про дозу прийнятого препарату й відповідно стан сп'яніння.

В той же час, відповідно до матеріалів справи, питання об'єктивності висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння ОСОБА_3 від 10 січня 2018 року було предметом дослідження судом першої інстанції.

Судом були витребувані акт медичного огляду з метою виявлення сп'яніння № 000170, відповідно до якого встановлений діагноз - стан сп'яніння внаслідок вживання стимуляторів, а також результат лабораторного дослідження № 78, де зазначено, що у зразку біологічного середовища ОСОБА_3 виявлений амфетамін (фенілалкіламіни).

Крім того, судоми допитана лікар - нарколог ОСОБА_4, яка проводила огляд ОСОБА_3 та складала відповідний висновок.

Відповідно до її пояснень, під час проведення огляду та складання висновку вона керувалась Міжнародною класифікацією хвороб - 10, затвердженого Наказом № 297 Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 1998 року. Лікар - нарколог пояснила, за якими ознаками при клінічному обстеженні було встановлено перебування ОСОБА_3 в стані сп'яніння, що узгоджується з результатом лабораторного дослідження, проведеного за допомогою тест смужки.

Отже, огляд ОСОБА_3 на стан наркотичного сп'яніння проводився в закладі охорони здоров'я у відповідності до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), тому підстав вважати вказані докази недопустимими немає.

В той же час, з метою реалізації права особи на захист, зокрема, надавати суду докази, судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та призначена експертиза для встановлення стану сп'яніння.

Проте експертиза не проведена, оскільки ОСОБА_3, на якого покладений був обов'язок сплатити відповідну суму за її проведення цього не зробив.

Отже, прийнявши постанову про призначення експертизи, суд сприяв особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, надати суду докази, які могли б вплинути на прийняття рішення, проте ОСОБА_3 таким правом не скористався.

Тому суд, виходячи з принципу диспозитивності, прийняв рішення на підставі тих доказів, які ним досліджені безпосередньо під час судового розгляду.

На думку апеляційного суду, постанова суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення немає.

В той же час, відповідно до ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення процесуального права.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, суд допустив формулювання, яке не відповідає положенням ст. 38 КУпАП.

Так, дана норма закону визначає строки накладення адміністративного стягнення. У разі їх закінчення провадження підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Проте суд у своєму рішенні вказав, що провадження у справі закривається у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що в цій частині постанова суду підлягає зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В порядку ст. 294 КУпАП постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Вважати, що провадження стосовно ОСОБА_3 закрите на підставі ст.ст. 38, 247 п. 7 КуПАП у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун