Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/3535/18 Головуючий в 1 інст. - Баруліна Т.Є.
Провадження № 33/778/427/18 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Запорізької області за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Ставного Г.І. справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 21 травня 2018 року приблизно о 2 год. 45 хв., в м. Запоріжжі по пр. Соборному 230, керував автомобілем «Renault TRAFIС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Про повторність попереджений, від керування відсторонений. Своїми діями порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати, провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, з протоколу про адміністративне правопорушення є незрозумілим те, в чому саме обвинувачується водій, у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння чи у відмові від проходження огляду, чим було порушено право на захист у зв'язку з тим, що особі не було відомо, в чому саме її звинувачують.

Крім того, у протоколі не вказано, від якого саме огляду відмовився водій, не зазначено те, який саме порядок огляду йому було запропоновано.

У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних заходів та від проводження огляду в закладі охорони здоров'я.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури та є підтвердженням того, що поліцейський не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду у зв'язку з чим водій був позбавлений можливості пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку.

Також зазначає, що водій не був відсторонений від керування, про що свідчить відсутність доказів передачі транспортного засобу під керування іншій особі.

Вважає, що пояснення свідків суперечать протоколу про адміністративне правопорушення в частині того, які ознаки алкогольного сп'яніння були виявлені у ОСОБА_2, а їх пояснення були написані не власноручно, і за наявності всіх суперечностей, суд першої інстанції не викликав та не допитав свідків у судовому засіданні, оскільки письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, так як їх пояснення не були надані в суді під присягою.

Також вважає, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки вказана справа підсудна Запорізькому районному суду Запорізької області за місцем проживання ОСОБА_2, а у разі, якщо законом передбачена альтернативна підсудність, питання про те, куди саме надсилати протокол про адміністративне правопорушення, має вирішувати відповідний орган внутрішніх справ.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Ставний Г.І. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 227591 від 21 травня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с. 1), відомостями щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі, викладеними в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння та засвідченими підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі (а.с. 5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці та в медичному закладі (а.с. 6-7), рапортом інспектора роти 2 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6, відповідно до якого, під час несення служби з охорони громадського порядку було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2, під час спілкування з яким у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя), від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків (а.с. 8), оглянути в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом правопорушення, з якого вбачається, як ОСОБА_2 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Правопорушником під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялися клопотання про допит свідків, проведення експертиз чи дослідження інших доказів, які не містяться в матеріалах справи, а отже твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не допитав свідків під час розгляду справи судом першої інстанції на правильність висновків суду не впливають, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, тим більш, що сам ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а в суді першої інстанції також підтвердив зазначений факт.

Підстав не довіряти письмовим поясненням свідків у суду також не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови ОСОБА_2 з боку свідків.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної постанови те, що ОСОБА_2 не було поінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу під час огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Так, відповідно до п. 4, п. 5, п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу. Огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

У разі відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці із застосуванням спеціального технічного засобу, обов'язкове роз'яснення такій особі порядку застосування спеціального технічного засобу вказаною Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Крім того, зі змісту відеозапису з нагрудної камери (відео реєстратору) поліцейського, зробленого у відповідності до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» вбачається, що ОСОБА_2 працівниками патрульної поліції було роз'яснено, що він має право пройти огляд на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів, він проходити такий огляд відмовився, після чого відмовився пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі, тому співробітники патрульної поліції цілком обґрунтовано не роз'яснювали ОСОБА_2 порядок застосування спеціального технічного засобу.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки вони спростовується матеріалами адміністративної справи та наявним у них вищезазначеним направленням (а.с. 5).

З приводу доводів апелянта про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Факт відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який був підписаний самим правопорушником, відомостями про отриманий останній тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, а також відеозаписом правопорушення, яким зафіксовано, як ОСОБА_2 під підпис було видано тимчасовий дозвіл № ТД 523097, йому було роз'яснено порядок використання та строк дії вказаного тимчасового дозволу, до того ж, на правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності факту відмови від проходження огляду на стан сп'яніння це не впливає.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків не можуть вважатись доказами по справі, оскільки вони були надані не в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, пояснення свідків є допустимими та належними доказами, до того ж, у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у цих документах обставини мали місце, тим більш, що сам апелянт у своїх поясненнях в суді першої інстанції та апеляційній скарзі не заперечував факту відмови від проходження огляду.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної постанови доводи апелянта про порушення правил підсудності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 КУпАП, можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

З огляду на те, що ОСОБА_2 було зупинено співробітниками поліції за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 230, що і є фактично місцем вчинення адміністративного правопорушення, а статтею 276 КУпАП передбачено альтернативну підсудність (за місцем вчинення адміністративного правопорушення, за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника) при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому при розгляді справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя не було порушено правил підсудності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер та в медичному закладі.

Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов'язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, і в разі відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.Я. Рассуждай