Справа № 296/6870/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2018 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Янчук Н.П., за участю секретаря судового засідання Батюх А.М., прокурора Сичук О.П., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката ОСОБА_1, розглянувши адміністративну справу за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №33-04/257 від 11.07.2018 року, ОСОБА_2 будучи прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області, тобто субєктом, визначеним підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, на якого поширюється дія Закону, 10.10.2017 під час розгляду та підготовки листа-відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 30.08.2017 не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів свого безпосереднього керівника, чим порушив вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

Відповідно до наказу прокурора Житомирської області від 22.11.2015 № 393к, ОСОБА_2 призначений на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області.

Наказом прокуратури Житомирської області від 08.11.2017 року №207-а ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, звільнивши його з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону посадові та службові особи органів прокуратури є субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, а отже, дія вказаного Закону поширюється на ОСОБА_2

Згідно з частиною першою статті 28 Закону ОСОБА_2 є субєктом, на якого поширюються вимоги Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі і посадові та службові особи органів прокуратури, зобовязані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів та повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

25.09.2017 на імя прокурора Житомирської області Лубчука Д.І. надійшло доручення заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4 від 21.09.2017 № 04/2/3-2489-14 щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 30.08.2017 з питань неналежного стану досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000548 від 13.02.2013 за фактом пошкодження шляхом підпалу автомобіля, у якому з-поміж іншого оскаржувалися неправомірні, на думку ОСОБА_3, дії прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2

Згідно з резолюцією прокурора Житомирської області від 25.09.2017 розгляд вказаного звернення доручено заступникові прокурора області ОСОБА_5, який визначив подальшим виконавцем начальника управління нагляду у кримінальних провадженнях прокуратури Житомирської області ОСОБА_6, що у свою чергу його подальший розгляд доручив начальникові відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_7

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Однак у порушення вимог частини четвертої статті 7 вказаного Закону безпосередній розгляд звернення ОСОБА_3 ОСОБА_7 доручив ОСОБА_2, тобто посадовій особі, дії якої оскаржуються.

Надалі листом прокуратури Житомирської області від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 за підписом прокурора Демчука О.В. заявникові ОСОБА_3 було повідомлено, що його доводи з приводу порушення в діях ОСОБА_2 як процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000548 від 13.02.2013, а також щодо розголошення процесуальним прокурором Демчуком О.В. даних досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням не підтвердилися, а отже, для його зміни в порядку частини третьої статті 37 Кримінального процесуального кодексу України немає підстав.

Частиною першою статті 1 Закону визначено, що реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Із зазначеного поняття вбачається, що характерною ознакою реального конфлікту інтересів є наявність таких складових, як: приватний інтерес; службове та представницьке повноваження; протиріччя між такими повноваженнями, що впливає (може вплинути) на обєктивність або неупередженість рішення службової особи.

При цьому приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими

стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Наведені визначення понять «реальний конфлікт інтересів», «приватний інтерес», а також отримані Національним агентством в установленому законом порядку документи та інформація (зазначені вище) дають підстави констатувати, що 10.10.2017 під час підписання листа-відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 прокурор Демчук О.В. мав немайновий приватний інтерес, зумовлений бажанням спростувати зазначені ОСОБА_3 твердження щодо неправомірних, на його думку, дій прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2, а саме: його бездіяльності як процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000548 від 13.02.2013, та уникнути негативних наслідків, які надалі можуть вплинути на проходження ОСОБА_2 служби в органах прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури грунтується, зокрема, на засадах верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та обєктивності, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Відповідно до статей 4, 10 та 14 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, професійна діяльність прокурорів ґрунтується, зокрема: на принципах верховенства права та законності; справедливості, неупередженості та обєктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; недопущення конфлікту інтересів; доброчесності.

Прокурор зобовязаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути обєктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Прокурор повинен вживати всіх можливих заходів щодо недопущення виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли він дізнався чи повинен був дізнатися про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника.

Прокурор, який обіймає адміністративну посаду, не може прямо чи опосередковано спонукати підлеглих або інших прокурорів до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності на користь своїх приватних інтересів або інтересів третіх осіб.

У разі виникнення конфлікту інтересів прокурор зобовязаний діяти відповідно до вимог законодавства.

Ураховуючи наявність у ОСОБА_2 зазначеного приватного немайнового інтересу, реалізація ним як прокурором процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області службових повноважень під час підготовки та підписання листа відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 відбулася під впливом цього приватного інтересу.

Це, у свою чергу, без вжиття передбачених Законом заходів запобігання такому впливу спричинило суперечність між службовими повноваженнями та приватним інтересом, що в розумінні Закону та Кодексу України про адміністративні правопорушення є реальним конфліктом інтересів.

Отже, ураховуючи вищенаведені норми Закону, Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, ОСОБА_2 зобовязаний був повідомити свого безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів під час розгляду та підписання листа-відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14, проте не виконав цього обовязку, що підтверджується листом прокуратури Житомирської області від 20.04.2018 №04/3-1565-14.

Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2, усвідомлюючи наявність приватного інтересу, не вжив заходів щодо недопущення виникнення у нього реального конфлікту інтересів під час розгляду та підписання листа-відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14, чим порушив вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-7 КУпАП, а саме : неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №33-04/256 від 11.07.2018 року, ОСОБА_2 будучи прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області, тобто субєктом, визначеним підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, на якого поширюється дія Закону, 10.10.2017 під час підписання листa-відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 30.08.2017 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимогу пункту 3 частини першої статті 28 Закону.

Відповідно до наказу прокурора Житомирської області від 22.11.2015 № 393к, ОСОБА_2 призначений на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області.

Наказом прокуратури Житомирської області від 08.11.2017 року №207а ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області, звільнивши його з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону посадові та службові особи органів прокуратури є субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, а отже, дія вказаного Закону поширюється на ОСОБА_2

Згідно з частиною першою статті 28 Закону ОСОБА_2 є субєктом, на якого поширюються вимоги Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі і посадові та службові особи органів прокуратури, зобовязані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

25.09.2017 року на імя прокурора Житомирської області Лубчука Д.І. надійшло доручення заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4 від 21.09.2017 № 04/2/3-2489-14 щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 30.08.2017 з питань неналежного стану досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000548 від 13.02.2013 за фактом пошкодження шляхом підпалу автомобіля, у якому з-поміж іншого оскаржувалися неправомірні, на думку ОСОБА_3 дії прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2

Згідно з резолюцією прокурора Житомирської області від 25.09.2017 року розгляд вказаного звернення доручено заступникові прокурора області ОСОБА_5, який визначив подальшим виконавцем начальника управління нагляду у кримінальних провадженнях прокуратури Житомирської області ОСОБА_6, щоу свою чергу його подальший розгляд доручив начальникові відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_7

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Однак у порушення вимог частини четвертої статті 7 вказаного Закону безпосередній розгляд звернення ОСОБА_3 ОСОБА_7 доручив ОСОБА_2, тобто посадовій особі, дії якої оскаржуються.

Надалі листом прокуратури Житомирської області від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 за підписом прокурора Демчука О.В. заявникові ОСОБА_3 було повідомлено, що його доводи з приводу порушення в діях ОСОБА_2 як процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000548 від 13.02.2013 року, а також щодо розголошення процесуальним прокурором Демчуком О.В. даних досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням не підтвердилися, а отже, для його зміни в порядку частини третьої статті 37 Кримінального процесуального кодексу України немає підстав.

Частиною першою статті 1 Закону визначено, що реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Із зазначеного поняття вбачається, що характерною ознакою реального конфлікту інтересів є наявність таких складових, як: приватний інтерес; службове та представницьке повноваження; протиріччя між такими повноваженнями, що впливає (може вплинути) на обєктивність або неупередженість рішення службової особи.

При цьому приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Наведені визначення понять «реальний конфлікт інтересів», «приватний інтерес», а також отримані Національним агентством в установленому законом порядку документи та інформація (зазначені вище) дають підстави констатувати, що 10.10.2017 під час підписання листа-відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 прокурор Демчук О.В. мав немайновий приватний інтерес, зумовлений бажанням спростувати зазначені ОСОБА_3 твердження щодо неправомірних, на його думку, дій прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2, а саме його бездіяльності як процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000548 від 13.02.2013, та уникнути негативних наслідків, які надалі можуть вплинути на проходження ОСОБА_2 служби в органах прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема: на засадах верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та обєктивності, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Відповідно до статей 4,10 та 14 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, професійна діяльність прокурорів ґрунтується, зокрема, на принципах верховенства права та законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; недопущення конфлікту інтересів; доброчесності.

Прокурор зобовязаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути обєктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Прокурор повинен вживати всіх можливих заходів щодо недопущення виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли він дізнався чи повинен був дізнатися про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника.

Прокурор, який обіймає адміністративну посаду, не може прямо чи опосередковано спонукати підлеглих або інших прокурорів до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності на користь своїх приватних інтересів або інтересів третіх осіб.

У разі виникнення конфлікту інтересів прокурор зобов'язаний діяти відповідно до вимог законодавства.

В ситуації, коли особа, виконуючи свої обвязки, має приватний інтерес (особисту заінтересованість), буде конфлікт інтересів у будь-якому випадку: навіть тоді, коли прийняті нею рішення за наявності приватного інтересу є неупередженими і відповідають закону. У цьому випадку буде мати місце втрата суспільної довіри до службової особи та органу влади, в якому вона працює.

Ураховуючи наявність у ОСОБА_2 зазначеного немайнового приватного інтересу, реалізація ним як прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області повноважень під час розгляду та підписання листа- відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 № 04/3-1565-14 відбулась під впливом цього приватного інтересу на його обєктивність та неупередженість. Це у свою чергу без вжиття передбачених Законом заходів запобігання такому впливу спричинило суперечність між службовими повноваженнями та приватним інтересом, що в розумінні Закону та Кодексу України про адміністративні правопорушення є реальним конфліктом інтересів.

Відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 1 Закону правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону за вчинення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті З Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Диспозиція частини другої статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за вчинення особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону.

Таким чином, прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_2 всупереч вказаним нормам законодавства, усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, з метою задоволення власного, корисливого приватного інтересу 10.10.2017 під час підписання листа-відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 30.08.2017 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги пункту З частини першої статті 28 Закону.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 172-7 КУпАП, а саме вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою судді від 18.07.2018 року адміністративні справи відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172 -7 КУпАП об»єднані в одне провадження.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172 -7 КУпАП не визнав. Зазначив, що будь-якого приватного інтересу не мав. З ОСОБА_3 перебував виключно у службових стосунках, у родинних, сімейних, дружніх чи інших неприязних чи зобов»язливих стосунках не перебував. Свої службові повноваження використовував виходячи зі суспільного інтересу, оскільки підготовка відповіді ОСОБА_3 входила в його безпосередні службові обов»язки, які органом доказування не долучені до справи. 10.10.2017 року під час написання листа відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 30.08.2017 року, постанови про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 не виносив у розумінні п.3 ст.110 КПК України. Відповідь на твердження ОСОБА_3 про те, що його доводи з приводу порушення в діях ОСОБА_2 як процесуального керівника у кримінальному провадженні 0000548 від 13.02.2013, а також розголошення процесуальним прокурором Демчуком О.В. даних досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням не підтвердилось, а отже, для його заміни в порядку частини третьої ст.37 КПК України немає підстав, готувалась з огляду на попередню відповідь ОСОБА_3, даних з тих самих питань за підписом прокурора області ОСОБА_8 в березні 2017 року, за наслідками особистого прийому ОСОБА_3 Твердження про його бездіяльність не має під собою ніякого змісту, оскільки особисто проводив з ОСОБА_3 слідчі дії, допитував свідків, проводив слідчий експеримент, надавав слідчому вказівки в порядку ст.36 КПК України та контролював їх виконання. Будь-яких негативних наслідків не мало бути, оскільки ОСОБА_3 з аналогічними зверненнями звертався до прокурора області на особистому прийомі, з приводу чого у березні 2017 року отримав вичерпну відповідь. Надана ним відповідь була аналогічною. Уникнення негативних наслідків, які давали б можливість вплинути на проходження служби є розмитим і неконкретизованим твердженням, оскільки надання власне відповіді скаржнику він бачив своїм завданням. Після надання зазначеної відповіді ОСОБА_3, іншої відповіді чи рішення в розумінні норм КПК за цією скаргою ОСОБА_3 ні прокуратурою області, ні Генеральною прокуратурою України не приймалось У послідуючих відповідях на скаргу ОСОБА_3 за підписами керівника ОСОБА_9, заступника прокурора області ОСОБА_10 міститься посилання на те, що ОСОБА_3 з приводу оскаржуваних ним питань уже отримував відповідь від 10.10.2017 за № 04/3-1565-14, підписану саме ним. Зміст цієї відповіді не суперечив позиції прокуратури області щодо вирішення претензій ОСОБА_11 Твердження в протоколах про те, що його вина підтверджується копією висновку про результати службового розслідування стану виконання прокурором відділу процесуального керівництва ОСОБА_2 доручення заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. від 21.09.2017 р. є безпідставним. Висновок про результати службового розслідування стану виконання прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2 доручення заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4 від 21.09.2017 №04/2/3-2489-14 та стану забезпечення контролю за виконанням вказаного доручення цього ж відділу ОСОБА_7, затверджений прокурором області ОСОБА_8 в режимі конфлікту інтересів, оскільки ОСОБА_3 висловлював незадоволення саме прокурору області ОСОБА_8 підписаною ним відповіддю.

Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» під реальним конфліктом інтересів розуміється суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об»єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов»язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший інтерес таких осіб або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

За змістом ст.172-7 КУпАП особистий інтерес це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Об»єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об»єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов»язків, тому зобов»язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб»єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»

Суб»єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ч.1 ст.172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікуту інтересів.

Згідно ч.2 ст.172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій при прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Як вбачається зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення №33-04/257 та №33-04/256 від 11.07.2018 року, в них лише маються загальні посилання на дії ОСОБА_2 При цьому, в протоколах не зазначено в чому саме полягає суперечність між приватним інтересом ОСОБА_2 та його службовими чи представницькими повноваженнями, яким чином це вплинуло на об»єктивність або неупередженість прийнятого ним рішення, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

В протоколах зазначено, що ОСОБА_2 мав немайновий приватний інтерес, зумовлений бажанням спростувати зазначені ОСОБА_3 твердження щодо неправомірних, на його думку, дій прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області ОСОБА_2, а саме його бездіяльність як процесуального керівника у кримінальному провадженні №000548 від 13.02.2013 року, та уникнути негативних наслідків, які надалі можуть вплинути на проходження ОСОБА_2 служби в органах прокуратури.

Такий висновок грунтується на припущеннях, долученими до протоколів та дослідженими в суді доказами не підтверджений.

З матеріалів справи втановлено, що зміст скарги ОСОБА_3 був доведений керівнику прокурора Демчука О.В. Глазунову С.В., саме за його рішенням скарга 27.09.2017 року надійшла прокурору Демчуку О.О. Оскільки скарга надійшла для розгляду прокурору Демчуку О.В. без письмових вказівок (ч.2 ст.308 КПК ) прокурора вищого рівня, надійшла саме від прокурора вищого рівня, в силу статті 36 КПК України прокурор Демчук О.В. мав право, та навіть був зобов»язаний її розглянути на предмет можливої наявності підстав для реалізації повноважень прокурора, визначених у ч.2ст.36 КПК України, а не в частині оцінки його дій.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені лише визначені ч.1 ст.303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність прокурора. Такі рішення, дії чи бездіяльність мають бути оскаржені слідчому судді і прокурору, в даному випадку прокурор Демчук О.В., не був суб»єктом розгляду таких скарг.

Підписання листа-відповіді ОСОБА_3 від 10.10.2017 №04/3-1565-14 не створюють корупційного правопорушення та конфлікту інтересів, оскільки в даному випадку це був прямий службовий обов»язок ОСОБА_2 як посадової особи, а належне виконання функціональних обов»язків не породжує буд-якого правопорушення.

Скарга ОСОБА_3 від 30.08.2017 року була повторна із її змісту слідує, що описані в ній факти, в тому числі ті, які стосуються прокурора Демчука О.В., вже були предметом розгляду та оцінки прокурорів вищого рівня. У скарзі заявником ОСОБА_3 не піднімались питання оцінки якимось новим процесуальним діям чи рішенням прокурора Демчука О.В. Оскільки Демчук О.В. не був усунутий від здійснення процесуального керівництва кримінальним провадженням та не був відведений через задоволення заяви про відвід, він повинен був розглянути скаргу в межах компетенції як процесуальний прокурор.

Із довідки від 21.03.2017 року складеної начальником відділу 04/3 ОСОБА_7 на звернення ОСОБА_3 до прокурора області на особистому прийомі зі скаргою, у якій порушує ряд питань в тому числі з приводу відсторонення від розслідування справи слідчого, процесуального прокурора Демчука О.В. зроблено висновок, що процесуальних підстав для відсторонення слідчого СУГУНП ОСОБА_12 від розслідування кримінального провадження, процесуального прокурора Демчука О.В. від здійснення процесуального керівництва у ньому не вбачається.

Як слідує з протоколів про адміністративне правопорушення №33-04/257 та № 33-04/256 від 11.07.2018 року, що листом прокуратури Житомирської області від 10.10.2017 року 304/3-1565-14 за підписом прокурора Демчука О.В. заявникові ОСОБА_3 було повідомлено, що його доводи з приводу порушення в діях ОСОБА_2 як процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000548 від 13.02.2013, ОСОБА_2 даних досудового розслідування за вказаними кримінальним провадженням не підтвердилися, а отже для зміни в порядку частини третьої статті 37 Кримінального процесуального кодексу немає підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що відповідь на вказане твердження готувалась з огляду на попередню відповідь ОСОБА_3, дану з тих самих питань за підписом прокурора області ОСОБА_8 в березні 2017 року, за наслідками особистого прийому ОСОБА_3

Як слідує із відповіді ОСОБА_3 від 24.03.2017 №04/3-1565 -14 за підписом прокурора області ОСОБА_8, що не знайшло свого підтвердження викладені Вами доводи щодо розголошення слідчим Міхніцькою О.В. та процесуальним прокурором Демчуком О.В. даних досудового розслідування. Установлено, що відомості про хід розслідування були ними надані 09.09.2016 року в судовому засіданні під час розгляду поданої Вами скарги на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в області, а тому підстав для заміни процесуального прокурора в порядку ч.3 ст.37 КПК України відсутні.

Відповідно Ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2016 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

В обгрунтування позиції висловленої у відповіді ОСОБА_3, ОСОБА_2 послався на судові рішення, які долучені останнім в ході розгляду протоколів, а саме: Ухвала слідчого судді Корольовського районного суду від 23.02.2016 року, якою у відкритті провадження в справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора Житомирської області Демчука О.В. відмовлено. Рішення залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Житомирськлї області від 09.03.2016 року; Ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28.07.2016 року, якою у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Житомирської області відмовлено. Рішення залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.09.2016 року; Ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07.11.2016 року, якою скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність працівників СУ УМВС України в Житомирській області по кримінальному провадженні 40000548 від 13.02.2013 року залишено без задоволення.

Посилання скаржника ОСОБА_3 у тексті скарги на прізвище прокурора Демчука О.В. не вплинуло на об»єктивність та неупередженість буд-яких дій чи рішень прокурора Демчука О.В.

Посилання на протилежне у складених щодо ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення відсутнє.

Окрім того відсутні факти підтверджуючі наявність у ОСОБА_2 повноважень на прийняття відповідного рішення та наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об»єктивність або неупередженість рішення.

Таким чином, проводячи аналіз матеріалів адміністративного правопорушення, приходжу висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутня наявність кофлікту інтересів, та умисел на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП, відсутні відомості та докази, які б достовірно свідчили про наявність у ОСОБА_2 особистих інтересів чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов»язків, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не вчиняв дій, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.283, 284, 247 п.1, ст.172-7 КУпАП, ст.1, ст.28 Закону України «Про запобігання корупції»,

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_2, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 04.10.2018 року.

Cуддя Н. П. Янчук