Справа № 181/1017/18
Провадження №3/181/333/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

за справою про адміністративне правопорушення

04 жовтня 2018 року смт Межова

Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Юрєв О.Ю., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла від Межівського відділення поліції Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, притягнутого по ч.4 ст.121 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2018 року о 1730 годині водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ваз 2108» номерний знак НОМЕР_1 по вул.Центральна, смт Межова, Дніпропетровської області, який переобладнаний з порушенням вимог стандартів правил і норм, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме: встановив газобалонне обладнання та не зареєстрував у законному порядку. Порушення вчинене повторно протягом року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що подібного правопорушення не допускав, тому вину не визнає.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07 листопада 2015 року, а саме п.1 розділу ІІ Протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності.

п.2 протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис, який засвідчується підписами двох свідків.

Проте інспектором СРПП №2 Межівського ВП СВПГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 в протоколі відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відповідний запис у разі відмови від підписання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім цього в протоколі зазначено свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак у разі їх наявності мають бути долучені письмові пояснення свідків правопорушення чого зроблено не було.

Тобто, за таких обставин співробітником поліції грубо порушено зазначену вище Інструкцію та допущено порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що в матеріалах адміністративної справи мається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХІ 180782, де в особливих відмітках зазначено «Встановлено ГБО, 1 балон ЗНГ.

За таких обставин вважаю, доведений факт порушення процедури складання протоколу та наявним порушенням зазначеної вище Інструкції.

Окрім цього крім протоколу про адміністративне правопорушення у справі немає жодного належного доказу вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, а тому приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, що має наслідком закриття провадження по даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий висновок суду цілком відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.6 Конвенції, справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від предявлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11 липня 2006 року, у справі «Биков проти РФ» від 10 березня 2009 року). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказах. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції можна вважати справедливим.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Керуючись ст.62 Конституції України, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07 листопада 2015 року, ч.1 ст.9, ч.4 ст.121, п.1 ч.1 ст.247, ст.280, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.4 ст.121 КУпАП закрити в звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Cуддя: О. Ю. Юр'єв