Справа №583/867/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 33/788/221/18 Суддя-доповідач - Рунов В. Ю.
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/867/18 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Собини П.М., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки автомобілем він не керував, після проведення огляду на місці він наполягав на проведенні огляду у закладі охорони здоров'я, але йому було відмовлено поліцейським, тому його огляд у Охтирській ЦРЛ проходив із власної ініціативи. Крім того, не були допитані свідки.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.04.2018 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 03.03.2018 о 03-23 год. в м. Охтирка по т. . Незалежності, 11 керував автомобілем Фольксваген Туарег д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Собину П.М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КупАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень т..9 Конституції України, т..19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та т..17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.7 КупАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно т..9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень т..1, завданням КупАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством, а згідно т..245 КупАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520769 від 03.03.2018, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП.

ОСОБА_3, будучи допитаним як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив та пояснив, що 03.03.2018 о 03-23 год. не керував автомобілем Фольксваген Туарег д.н.з. НОМЕР_1, а перебував у ньому в якості пасажира. За кермом вказаного автомобіля знаходився ОСОБА_6, у відношенні якого працівниками поліції також був складений аналогічний протокол про адміністративне правопорушення, який на даний час розглядається у Гадяцькому районному суді Полтавської області. Огляд на стан сп'яніння у Охтирській ЦРЛ проводився за участю поліцейського.

Суддя суду першої інстанції не погодилась з вказаними вище показаннями ОСОБА_3 і з правовою позицією його захисту та в обґрунтування висновків свого рішення поклала такі докази винуватості останнього, як: протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520769 від 03.03.2018, роздруківку показників технічного засобу Drager, згідно якого результат тесту відносно ОСОБА_3 склав 0,510/00, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також послався на п.2.9 ПДР і ч.1 ст.130 КупАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_3 до відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, за обставин, вказаних у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст.130 КупАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння виключно для особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій, обов'язковою та необхідною умовою є встановлення факту керування транспортним засобом саме цією особою.

Диспозиція даної норми закону є т. о кон, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (Правила дорожнього руху України - далі ПДР).

У відповідності до вимог п.2.9 ПДР, водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

г) передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані;

ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;

д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

е) користуватися розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю» за відсутності у водія чи пасажира документів, що підтверджують інвалідність (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Таким чином, для правової кваліфікації дій водія за невиконання п.2.9 ПДР необхідно вказувати також і відповідний (конкретний) підпункт цього пункту - від підпункту а) до підпункту е), що не було зроблено працівником поліції при складанні протоколу і залишилося поза увагою судді суду першої інстанції при розгляді справи, внаслідок чого була порушена норма матеріального права, оскільки офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона вчинила адміністративне правопорушення має містити як фактичні (вид правопорушення), так і юридичні відомості (назва і зміст відповідної статті КупАП і пункт (підпункт) ПДР), так як п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. визнає за особою право бути повідомленою не лише про фактичні підстави притягнення до адміністративної відповідальності, а й про юридичну кваліфікацію фактів.

При цьому, слід враховувати, що протокол про правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху ( т..ст.254 і 255 КупАП), тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів чітко визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч.1 ст.256 КупАП).

Як було встановлено під час апеляційного розгляду, 03.03.2018 о 03 год. 23 хв. ОСОБА_3 по т. . Незалежності, 11 в м. Охтирка транспортним засобом Фольксваген Туарег д.н.з. НОМЕР_1 не керував, а лише знаходився в ньому у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні. Керування вказаним транспортним засобом здійснював водій ОСОБА_6, який є сином ОСОБА_9 власника цього автомобіля і у відношенні якого (одночасно з протоколом відносно ОСОБА_3.) також був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КупАП, який на даний час знаходиться на розгляді у Гадяцькому районному суді Полтавської області.

Зазначені обставини об'єктивно підтверджуються безпосередніми показаннями допитаних апеляційним судом свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_6, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 387104 від 03.03.2018 (а.с.35, 38), які повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що є лікарем Охтирської ЦРЛ і медичний огляд ОСОБА_3 був проведений за участі поліцейського, хоча і після сплину двох годин, оскільки на час звернення до лікарні він не знаходився у ній і йому знадобився тривалий час, щоб до неї доїхати. ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння не перебував та відповідних ознак не мав, що підтверджується відповідним висновком КЗ «Охтирська ЦРЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.03.2018 (а.с.13, 19), актом КЗ «Охтирська ЦРЛ» № 51 від 03.03.2018 (а.с.18), заявою ОСОБА_3 від 03.03.2018 (03:30) на т.'я головного лікаря КЗ «Охтирська ЦРЛ» щодо освідування на стан сп'яніння, результатом токсикологічного дослідження біоматеріалу КДЛ КЗ «Охтирська ЦРЛ» № 49 від 06.03.2018.

Відповідно до ч.1 ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених т..255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог т..252 КупАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи із прецедентної судової практики ЄСПЛ (рішення від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia), заява № 51198/08) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_6, а також безпосередні показання самого ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції мають більше значення (пріоритет) для встановлення винуватості останнього у можливому порушенні правил дорожнього руху, ніж письмові пояснення інших свідків, ще й викладені власноруч поліцейським.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520769 від 03.03.2018 у відношенні ОСОБА_3 складений без дотримання вимог закону, оскільки працівниками поліції також невірно була визначена особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, що в усякому разі унеможливлює притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП, хоча б останній і знаходився у стані алкогольного сп'яніння, так як встановлення факту керування транспортним засобом конкретною особою має ключове (істотне) значення для правильного вирішення справи та прийняття законного, обґрунтованого, вмотивованого і справедливого судового рішення.

Решту зібраних по справі доказів апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції і суперечать вказаним вище дослідженим доказам.

Зокрема, у передбачений процесуальними нормами спосіб до апеляційного суду неодноразово викликалися зазначені у протоколі свідки та працівники поліції, які склали протоколи про адміністративне правопорушення і які відбирали письмові пояснення у свідків, але в судове засідання вони не з'явилися і будь-яких показань з приводу їх письмових пояснень не надали. При цьому, слід зазначити, що апеляційним судом були використані всі можливі заходи для того щоб максимально сприяти свідкам у явці в судове засідання, яке було призначено у передбачений законом спосіб в режимі т. о конференції із Охтирським міськрайонним судом Сумської області, який є найбільш наближеним до місця проживання свідків та несення служби працівників поліції.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 будь-яких протиправних дій, направлених на порушення п.2.9 ПДР.

Відповідно до т..8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), заява № 16437/04) з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), заява № 30628/02).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому це судове рішення підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КупАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі - закриттю (п.3 ч.1 ст.284 КупАП).

Керуючись ст.294 КупАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КупАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.