Справа № 592/7457/18
Провадження № 3/592/1372/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м.Суми Чернобай О.І., за участю секретаря судового засідання Тіптюк В.О., із застосуванням технічних засобів фіксування судового провадження, що відповідає вимогам ч.6 ст.11 Закону України Про судоустрій і статус суддів, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, гр-на України, працюючого автослюсарем ФОП ОСОБА_2, проживаючого за адресою: м.Суми, 1-ша Замостянська, буд.83,

за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

У протоколі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції зазначено, що 15.06.2018 року, о 17:30 год., в м.Суми, вул.Харитоненка, буд.26,. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ГАЗ 2410 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився у присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора Alkotect 6810 та в закладі охорони здоровя Сумському обласному наркологічному диспансері відмовився у присутності двох свідків, тим самим як зазначила інспектор у протоколі порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КпАП України.

При розгляді справи в суді, ОСОБА_1 винним себе у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України не визнав і суду показав, що у той день 15.06.2018 року, у вечірній час, він їхав після роботи на автомобілі Волга по вул.Дзержинській /нині Троїцька/ і на перехресті повертав праворуч на додаткову зелену стрілку світлофора. Повернувши направо поїхав далі та проїхавши більше кілометру, перед мостом його зупинили співробітники патрульної поліції, за допомогою маячків. Далі у нього попросили предявити документи, що він і зробив. На його запитання причина зупинки, патрульні відповіді, що на перехресті, повертаючи з вул.Дзержинської праворуч, він не пропустив машину. Він спитав чи зафіксовано це на їхньому відео, оскільки він нічого не порушував. Жінка поліцейська сказала, що є і пішла з його документами до свого службового автомобіля. В цей час до них підїхав другий патрульний автомобіль, з якого вийшло двоє поліцейських, які підійшли до нього і запропонували пройти тест на алкоголь. Він сказав щоб йому спочатку повідомили причину зупинки, а потім він буде проходити цей тест. Далі один з поліцейських дістав Алкотестер і став щось у ньому протирати, а інший поліцейський його прикривав. В цей час до них повернулась жінка поліцейська з його документами, яка стала казати, що він не адекватний. У нього спитали чи буде він проходити тест на їхньому приладі. Він сказав, що на цьому приладі не буде і запропонував їм проїхати в наркодиспансер і там він здасть аналіз мочи та крові. Далі його привезли в наркодиспансер, завели в кабінет лікаря і нічого не пояснюючи дали підписати лист-згоду на психіатричний огляд. Він сказав лікарю, що хоче здати кров чи мочу для визначення стану спяніння, пояснивши, що на роботі пив хлібний квас, який є продуктом бродіння, тому для точного визначення його стану вважав за необхідне здати кров та мочу. Але лікар запропонувала йому продути в такий же прилад, як і у поліцейських. Він відмовився дихати в цей прилад і наполягав щоб у нього взяли кров чи мочу на аналізи, але йому в цьому було відмовлено. Вподальшому поліцейські запросили двох понятих і склали відносно нього протокол, що він відмовився від медичного огляду на стан спяніння.

Вину свою не визнає, оскільки вважає, що від проходження огляду на стан спяніння він не відмовлявся, т.я. весь час наполягав щоб у нього взяли кров та мочу на аналізи, але лікарі цього не робили, а наполягали тільки щоб він дихнув у прилад.

За клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з метою реалізації права на захист, судом був допитаний в якості свідка ОСОБА_3, який суду пояснив, що він їхав в машині з ОСОБА_1 Стояли на перехресті, вул.Дзержинської, повернули праворуч на зелену стрілку, поїхали і були зупинені перед мостом. Перше, що пояснили поліцейські це те, що вони порушили правила, але вони проїхали на зелену стрілку, тому нічого не порушували. Він бачив, як інспектор дістав прилад з чемоданчика і щось на ньому тер, тому довіри до цього приладу у них не було.

Більше свідок нічого не пояснив.

ОСОБА_4 того, судом також за клопотанням ОСОБА_1 в якості свідка була допитана поліцейська роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_5, яка суду показала, що 15.06.2018 року, вона в складі патрульного екіпажу на службовому автомобілі стояли на червоне світло світлофора на перехресті вул.Леваневського та Троїцької /колишня Дзержинська/. Побачили, як тоді їм ще невідомий водій ОСОБА_1 на автомобілі ГАЗ повернув праворуч з вул.Троїцької на додаткову секцію світлофора зеленого кольору, тобто на дозволений сигнал, але основний сигнал світлофора для нього був червоний, тому він повинен був пропустити транспортний засіб, який рухався на основний зелений сигнал, чого він не зробив. Вони поїхали за ним, наздогнали та зупинили перед мостом вул.ОСОБА_4. Як тільки ОСОБА_1 трохи відкрив стекло на водійських дверцятах, то з його автомобіля почувся запах алкоголю. В його автомобілі було ще декілька чоловік, але скільки саме не знає, т.я. з машини вони не виходили. Коли ОСОБА_1 вийшов з машини, то перегар доносився від нього. На їхні запитання ОСОБА_1 плутався, та внятно нічого не міг пояснити з чого вона зробила висновок, що у нього була млява мова. Коли вони запросили його пройти до бордюра, то у нього походка була не чітка і він похитувався, з чого вона зробила висновок про порушення координації рухів. На місці зупинки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан спяніння, тому його доставили до наркодиспансеру де він також відмовився від такого огляду, про що лікарем був складений відповідний висновок.

На запитання суду з приводу порядку проведення медичного огляду на стан спяніння в закладах охорони здоровя, пояснила, що лікар сам встановлює такий порядок і лікарю видніше як його проводити. Якими нормативними актами передбачений порядок проведення медогляду на стан спяніння в закладах охорони здоровя пояснити не змогла.

У судовому засіданні також було переглянуто два DVD-диски на яких містяться відеофайли з боді-камер поліцейських і з яких вбачається, що відеозапис був розпочатий, коли поліцейські підійшли до автомобіля ОСОБА_1 після зупинки та до закінчення його огляду в наркологічному диспансері, тобто з наданого поліцейськими відео суд може зробити висновок та надати свої обґрунтування всім подіям, які відбувались між ОСОБА_1, поліцейськими та медичними працівниками з моменту його зупинки та до закінчення медичного огляду в наркодиспансері.

Так, з даного відео вбачається, що дійсно на місці зупинки, коли ОСОБА_1Ю, ще знаходився в своєму автомобілі, то він питав у поліцейських причину зупинки і ті повідомили йому, що він не пропустив транспортний засіб на перехресті. В процесі спілкування співробітники патрульної поліції пропонували ОСОБА_1 на місці зупинки пройти огляд на стан спяніння, але той запропонував поліцейським проїхати в наркодиспансер для такого огляду і повідомив, що там він здасть кров та мочу для визначення стану спяніння, який ним заперечувався. Після чого поліцейські на своєму службовому автомобілі доставили ОСОБА_1 в наркодиспансер. В наркодиспансері лікар спитала у ОСОБА_1 чи буде він проходити медогляд на стан спяніння, на що той відповів, що готовий здати мочу та кров для цього. Але лікар повідомила, що біосередовища в даному випадку не беруться і що йому потрібно буде продути у прилад. ОСОБА_1 спитав у який саме прилад. На що лікар відповіла у точно такий же, як і у поліцейських. Після чого, ОСОБА_1, неодноразово наполягав щоб у нього відібрали мочу та кров для встановлення стану спяніння, але лікар сказала, що біосередовища відбирати вони не будуть і знову спитала чи буде він дихати у прилад та попередила, якщо ні, то вона складе протокол про відмову від огляду. ОСОБА_1 ще декілька разів повідомив, що він не відмовляється від огляду, але наполягав щоб у нього взяли кров та мочу. На це лікар відповіла, щоб він їм не вказував, що треба робити і що в наркодиспансері саме лікар встановлює порядок медичного огляду на стан спяніння. Медична сестра, яка була присутня поруч повідомила, що за її тридцятирічну карєру не було випадків, коли для визначення стану алкогольного спяніння вони брали біосередовища.

Тобто, з переглянутого відео чітко вбачається, що перебуваючи в наркодиспансері, ОСОБА_1 неодноразово пропонував щоб у нього відібрали біосередовища /кров та мочу/ для визначення стану спяніння, але медичні працівники відмовили йому у цьому і пропонували продути в прилад Алкотестер.

Таким чином, для вирішення питання чи була в даному випадку відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан спяніння в медичному закладі, якщо він відмовився продувати у прилад Алкотестер за умови, що він неодноразово наполягав і просив щоб медичні працівники відібрали у нього для визначення такого стану біосередовища у виді крові та мочи, суддя повинен встановити який саме визначений порядок медичного огляду на стан алкогольного спяніння у закладах охорони здоровя.

Так, ч.1 ст.130 КпАП України передбачено, окрім іншого, також відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З вказаної норми закону вбачається, що законодавець передбачив відповідальність не за будь-яку відмову від проходження огляду, а відповідальність передбачна виключно за відмову від проходження такого огляду відповідно до встановленого прядку.

Тобто, огляд на стан алкогольного сп'яніння повинен проводитись відповідно до встановленого порядку, який може бути встановлений виключно нормативно-правовими актами.

Для з'ясування цього питання, судом був направлений запит до Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласного наркологічного диспансеру» та була отримана відповідь за підписом головного лікаря в якій зазначено, що медичний огляд на стан сп'яніння в даному випадку ОСОБА_1 проводився на підставі таких документів:

спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 11.11.2015 року за № 1413/27858 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

постанови Кабінему Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв трансопртних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду»;

приказа Министерства Здравоохранения СССР від 08.09.1988 р. № 694 «Про заходи по подальшому удосконаленню медцичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння»;

наказу Управління охорони здоров'я Сумської обласної державної адміністрації від 27.12.2015 року № 1146-о.д. «Про організацію роботи кабінетів медичного огляду на стан сп'яніння в лікувально-профілактичних закладах Сумської області щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Проаналізувавши вищеперелічені нормативні акти вбачається, що спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 11.11.2015 року за № 1413/27858, яким керуються співробітники патрульної поліції у своїй діяльності, постанова КМУ від 17.12.2008 року № 1103 та наказ Управління охорони здоров'я Сумської обласної державної адміністрації від 27.12.2015 року № 1146-о.д. не передбачають у який же саме спосіб повинен проводитись огляд на стан сп'яніння у закладах орони здоров'я, а цими нармативно-правовими актами передбачено тільки загальні правила, які саме заклади та співробітники мають право на проведення такого огляду і які при цьому повинні складатись документи.

Таким чином, із усіх вищенаведених актів, тільки один Наказ Міністерства охорони здоров'я СРСР від 08.09.1988 р. № 694 має пряме відношення до порядку проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я, але в самому цьому наказі такий порядок теж не визначений.

За часів незалежності України, інших Інструкцій, якими б визначався конкретний порядок проведення медичного освідування на стан сп'яніння прийнято та затверджено не було, тому заклади охорони здоров'я на даний час у своїй діяльності керуються Тимчасовою Інструкцією за часів СРСР від 01.08.1988 р. № 06-14/33-14та вищезазначеним наказом часів СРСР, які до теперішнього часу не втратили своєї чинності.

Однак, «Тимчасова Інструкція про порядок медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння», затверджена заступником Міністра охорони здоров'я СРСР від 01.08.1988 р. № 06-14/33-14, яка є чинною до теперішнього часу і якою керуються в закладах охорони здоров'я у тому числі в Сумському обласному наркологічному диспансері, оскільки у пункті 3 цієї Інструкції зазначено, що особа, яка проводить освідування зобов'язана керуватись Наказом Міністерства охорони здоров'я СРСР від 08.09.1988 р. № 694 і Сумський обласний наркологічний диспансер у своєму листі теж зазначає, що у своїй дільяності керується саме цим Наказом часів СРСР від 08.09.1988 р. № 694, з чого можна зробити висновок, що наркологічний диспансер також проводить освідування відповідно до вимог вказаної Тимчасової Інструкції теж часів СРСР.

Пунктом 7 вищевказаної «Тимчасової Інструкції …» СРСР від 01.08.1988 р. № 06-14/33-14 передбачено, що основою медичного висновку з питань стану, пов'язаного з вживанням алкоголю, повинні слугувати дані всебічного медичного освідування. Після завершення якого відбувається відбір видихаємого повітря чи біологічних рідин організма для дослідження їх на наявність алкоголю.

Лабораторні дослідження (видихаємого повітря, мочи, слюни) при проведенні осівдування являються обов'язковими. ОСОБА_4 на аналізи на алкоголь слід брати у виключних випадках тільки по медичним показникам (наприклад, тяжкі травми, тощо).

З переглянутого у судовому засіданні відео теж вбачається, що лікар, яка проводила медичне освідування ОСОБА_1 на стан сп'яніння декілька разів казала йому, що саме вона, одноособово, визначає порядок проведення освідування і щоб він їй не вказував, що потрібно робити.

Це також підтверджує, що у своїй діяльності вказана лікар керувалась вимогами пункту 8 вищеназваної «Тимчасової Інструкції часів СРСР», яким передбачено, що характер і послідовність проведення біологічних проб визначається лікарем в залежності від особливостей клінічного стану досліджуваного.

Однак, вказаним пунктом передбачена послідовність проведення не в цілому освідування, а тільки біологічних проб і слід також зазначити, що ні цією Тимчасовою Інструкцією і ніякими іншими нормативно-правовими актами не передбачено, що досліджувана особа спочатку повинна продути у прилад видихаєме повітря, а вже потім на розсуд лікаря здавати біологічні рідини свого організму.

Також суд звертає увагу на те, що вказаною Тимчасовою Інструкцією передбачено всебічний огляд досліджуваної особи у тому числі з дослідженням біологічних рідин організма, якими є моча, слюна та у деяких випадках і кров.

Стаття 9 Конституції України закріплює положення, згідно з яким чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Зокрема, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором у сфері прав людини, який погоджений державами членами Ради Європи та має обов'язковий характер для застосування.

Тому, при розгляді даної справи суд повинен керуватись вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеною практикою Європейського суду щодо забезпечення гарантованих національним законодавством прав захисту особи відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висловленої також у рішенні у справі «Корнєв і Карпенко проти України» п.61 ЄСПЛ зазначив, що Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України він уже розглядав подібні питання стосовно такої ж категорії проваджень і такої самої статті Кодексу про адміністративні правопорушення і визнавав, що … таке адміністративне провадження слід вважати по суті кримінальним і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції У справі, що розглядається, Суд не вбачає підстав відходити від своїх висновків і визнає статтю 6 Конвенції застосовною до провадження у справі заявниці.

У справі «Гурепко проти України» ( Заява № 61406/00 від 06.09.2005 року ЄСПЛ у пункті 55 зазначив: З огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальбний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

По даній справі ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України, санкція якої передбачає стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн., що значно перевищує мінімальну суму штрафу 850 грн., яка може бути застосована у кримінальних провадженнях, тому за своєю суттю та в силу суворості санкції дана адміністративна справа відносно ОСОБА_1 фактично носе кримінальний характер, тому на неї розповсюджуються усі гарантії ст.6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

Так, підпунктом «b» пункту 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, дана норма Конвенції може бути застосована і по даній справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, вказаною нормою Конвенції, яка є обов'язковою для Національних судів при прийнятті рішень, передбачено, що кожній особі, яка звинувачується у вчиненні злочинів, чи адміністративних правопорушень повинна бути надана можливість для свого захисту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості, і жодна з сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом. (Наприклад Справа «Ноймайстер проти Австрії» 1968 р.)

У даному випадку, такою можливістю для захисту прав ОСОБА_1, було його законне право здати на дослідження у медичному закладі біосередовища у виді мочи, слюни чи крові, на чому він наполягав, але не був почутий медичними працівниками і це надало б йому змогу мати рівні можливості по відношенню до патрульної поліції, співробітниками якої він звинувачувався у керуванні транспортним засобом у стані сп'яніння щоб довести їм про дійсний свій стан.

Статтею 23 КпАП України передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тобто, аналізуючи вказану норму Закону чітко вбачається, що адміністративне стягнення може бути застосоване виключно до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Згідно ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності з вимогами ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості…

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, проаналізувавши як Національне законодавство так і вищенаведені нормативно-правові акти України щодо порядку проведення освідування особи на стан сп'янінння, а також практику Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що застосовуючи принцип презумпції невинуватості, ОСОБА_1 не повинен доказувати свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а його вина повинна бути доведена співробітниками патрульної поліції, які склали відносно нього протокол, що його багаточисельні наполягання на здачі мочи та крові під час освідування але відмова від продуття в прилад Алкотестер повинна бути розцінена як відмова від медичного огляду на стан сп'яяніння до встановленого порядку.

Враховуючи, що з наданого патрульною поліцією відео чітко вбачається, що перебуваючи в наркологічному диспансері ОСОБА_1 неодноразово наполягав на тому, щоб у нього відібрали мочу чи кров для встановлення чи спростування стану сп'яніння, але цього зроблено не було, тому його відмова від продуття в прилад «Алкотест» за умови наполягання на здачі біосередовища не може бути розцінена у розумінні ч.1 ст.130 КпАП України як відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння у зв'язкку з чим провадженя відносно нього в даній справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому суд обґрунтував дане своє рішення, надавши оцінку всім доводам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснень свідків та нормативно-правових актів наведених у цьому рішенні.

Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ст.247 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях даного складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог ст.294 КпАП України може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м.Суми особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.І. Чернобай