Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/2518/18 Головуючий в 1 інст. Соболєва І.П.
Провадження №33/778/525/18 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Турчинського М.І., розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, 04 березня 2018 о 02:00 годині в м. Запоріжжі по пр. Соборному, 143, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Audi А4». д.н. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» в присутності двох свідків, результат 0.72 проміле. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Крім цього, 04 березня 2018 о 02:00 годині в м. Запоріжжі по пр.Соборному, 143, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Audi А4». д.н. НОМЕР_1. не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на рекламний щит. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_2 автомобіль отримав механічні ушкодження, завдано матеріальних збитків, потерпілих немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд. Вважає постанову незаконною, оскільки про день та час розгляду справи його не було повідомлено належним чином та, в порушення вимог ст.268 КУпАП, справа розглянута буз його участі, що позбавило його права надати свої заперечення стосовно фактичних обставин справи і докази на підтвердження своєї невинуватості у скоєнні правопорушення, та як наслідок порушило його право на захист.

Зазначає, що при оформленні протоколу були відсутні свідки, до бланку протоколу записані невідомі особи, які безпосередньо не були присутні на місці складання протоколу. Будь-яких документів він не підписував, та йому поліцейським наданий незаповнений протокол.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до даних Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеного на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України технічний пристрій газоаналізатор «Drager Alcotest - 6810» не внесений до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України відповідно до свідоцтва №14455/2014 затвердженого Наказом Держлікслужби України від 29 грудня 2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів». При цьому, свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 щодо приладу електродіагностичного - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», згідно Наказу МОЗ від 10 лютого 2010 року №95, було дійсне тільки до 10 лютого 2015 року. Отже застосування зазначених технічних засобів є протиправним та нелегальним, а показники вищевказаного технічного засобу не можна вважати достовірними та брати до уваги при вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в акті огляду взагалі не вказано ідентифікаційного номеру спеціального технічного засобу Drager, тобто не можна встановити дійсність сертифікату відповідності та свідоцтва про державну повірку конкретного спеціального технічного засобу. Також в матеріалах справи містяться розбіжності щодо часу здійснення огляду на стан сп'яніння.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Турчинського М.І. на підтримання апеляційної скарги, які просили постанову суду скасувати та провадження в справі закрити, додатково зазначили, що ОСОБА_2 позбавлено права керування транспортними засобами в той час, коли він такого права ніколи не мав, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказавши, що автомобілем він не керував, разом з ним в автомобілі перебувала ще одна особа - ОСОБА_5, який і сидів за кермом.

До вказаних пояснень суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам, та вважає, що така позиція ОСОБА_2 викликана бажанням уникнути відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №414958 від 04 березня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_2 у своїх власноруч викладених поясненнях підтвердив факт вживання спиртних напоїв, (а.с.1), а також актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та роздруківкою результатів приладу «Драгер», з яких вбачається, що ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Драгер», та результат тестування склав 0,72 проміле (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, а також факт проходження ним огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», його результати (а.с.5-6).

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №076127 від 04 березня 2018 року за ст.124 КУпАП (а.с.1); схемі місця ДТП від 04 березня 2018 року та фото таблиці до неї (а.с.3, 6), в яких відображене місце розташування транспортного засобу та його пошкодження унаслідок ДТП; письмовим поясненням свідка ОСОБА_8 (а.с.4).

Так, у своїх письмових поясненнях одразу після ДТП ОСОБА_2 зазначив, що 04 березня 2018 року приблизно о 02.00 годині, він рухався на автомобілі «Audi А4», д.н. НОМЕР_1, в місті Запоріжжя по проспекту Соборному. Оскільки дорога була слизькою, він втратив керування автомобілем, внаслідок чого здійснив зіткнення з рекламним щитом.

Вищевказані пояснення узгоджуються зі схемою наслідків ДТП та фото таблицею, на яких в т.ч. зафіксовано пошкодження автомобілю та рекламного щита.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протоколи про адміністративні правопорушення серії БД №414958 від 04 березня 2018 року та БР №076127 від 04 березня 2018 року відносно ОСОБА_2, містять всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Крім того, зауважень ані до протоколу ані до акту огляду від ОСОБА_2 не надійшло, він власноруч розписався в протоколі та в акті, з результатом огляду був згоден, зазначивши, що сів за кермо в нетверезому стані, оскільки святкував день народження друга, зауважень на складання ані протоколу, ані акту від останнього не надходило. Також не надходило від нього будь-яких зауважень і під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст.268 КупАП, пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, йому запропоновані тестові трубки у запечатаному вигляді на вибір, одну з яких ОСОБА_2 обрав власноруч. Огляд проводився у присутності двох свідків.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, а за кермом сидів його знайомий ОСОБА_5 спростовуються матеріалами справи, а саме його поясненнями, відповідно до яких він сидів за кермом. Під час складання протоколів він також не заперечував цього факту.

В судовому засіданні апеляційного суду інспектор поліції ОСОБА_9 пояснив, що він дійсно складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 Приїхавши на місце ДТП, вони встановили особу за паспортом. Водійського посвідчення у ОСОБА_2 не було. Відповідно до поліцейської бази даних, він ніколи такого посвідчення не отримував. На місці ДТП разом із ОСОБА_2 була присутня ще одна особа. Але на пропозицію працівників поліції надати пояснення, останній категорично відмовився.

Отже, на думку апеляційного суду, твердження апелянта, що він не керував автомобілем, є безпідставними та надані з метою уникнути відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 про те, що його огляд на стан сп'яніння проведений працівниками поліції за допомогою приладу Alcotest Drager №6810, який відсутній у переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, повинен бути визнаний незаконним, а його результати недійсними, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МВС/МОЗ від 09 листопада 2015 року №1452/735, поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, у тому числі і Alcotest Drager №6810, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Всім вказаним вимогам Alcotest Drager №6810, номер приладу ARСD-0503, відповідає, з роздруківки результатів тестування вбачається, що останнє калібрування зазначений технічний засіб пройшов 31 серпня 2017 року, міжповірочний інтервал складає 1 рік.

Викладене узгоджується і з листом (який є загальнодоступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18 січня 2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, згідно з яким, використання медичних виробів «Газоаналізатори Alcotest Drager №6810, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи апелянта про незаконність та безпідставність використання газоаналізатора Алкотестер Драгер №6810 ARСD-0503.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд першої інстанції використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений, матеріали справи містять телефонограму та доповідну помічника судді, відповідно до яких ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи за телефоном, зазначеним у протоколі, але в судове засідання не з'явився.

Викладене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неповідомлення його про час та місце розгляду справи в суді, є безпідставними.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в тому числі право на захист, але висновки суду першої інстанції стороною захисту ним не спростовані.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 інкримінованих йому правопорушень.

Разом з цим, при накладенні на правопорушника адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд не врахував правову позицію, викладену у Постанові пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними згідно з Постановою №18 від 19 грудня 2008 року, відповідно до якої суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 взагалі не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керував транспортним засобом без наявності такого права, у зв'язку з чим відносно нього 04 березня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу (а.с.7).

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржувану постанову в частині накладеного стягнення та виключити з неї стягнення у виді позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду на призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

У решті оскаржувану постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева