Провадження №33/792/230/18
Справа №686/4614/18 Головуючий в 1 інстанції Данькова С.О.
Категорія: ч.2 ст.172-15 КУпАП Доповідач Вітюк І.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В., з участю секретаря Бондара О.В., прокурора Кучерявого П.Й., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Порозова Д.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, одружену,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сто сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.
Провадження в частині обвинувачення ОСОБА_1 в порушенні нормативно правових актів під час перевірки підстав та нарахування грошових компенсацій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з постанови суду, ОСОБА_1 вчинила недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто військове адміністративне правопорушення при наступних обставинах.
Так, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2017 №2 та від 27.10.2017 №99 старшого сержанта ОСОБА_5 та сержанта ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу військової частини та зазначено про те, що ОСОБА_5 щорічну основну відпустку за 2017 рік не використав, а ОСОБА_6 використав лише 12 днів щорічної основної відпустки за цей рік. Разом з тим вказані військовослужбовці, на підставі п. 37.10 Інструкції мали право за 5 повних місяців служби на використання відпустки тривалістю 13 днів.
Разом з тим, ОСОБА_1 , недбало ставлячись до військової служби, зазначила дані у роздавальних відомостях та в подальшому нарахувала та провела виплату грошової компенсації ОСОБА_5 лише за 12 днів невикористаної основної щорічної відпустки за 2017 рік, а ОСОБА_6 , який використав 12 днів відпустки, компенсацію за 1 день щорічної відпустки не нарахувала та не виплатила.
Таким чином, внаслідок недбалого ставлення до військової служби ОСОБА_1 при звільненні та виключенні зі списків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останнім не виплачено грошову компенсацію за 1 день невикористаної щорічної відпустки на суму 163,53 грн. та 152,20 грн. відповідно.
Крім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2017 №64 солдата ОСОБА_7 виключено зі списків особового складу військової частини через звільнення з військової служби за станом здоров`я, а також наказом командира цієї ж частини від 28.11.2017 №125 старшого солдата ОСОБА_8 виключено зі списків особового складу зазначеної військової частини через звільнення у зв`язку із службовою невідповідністю.
Однак при звільненні, внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, ОСОБА_7 , в порушення п. 3.9 Інструкції, у роздавальну відомість не внесено, у подальшому не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 5 днів у сумі 756,04 грн.
Також, внаслідок недбалого ставлення до військової служби ОСОБА_1 , при виключенні зі списків ОСОБА_8 , останньому у роздавальну відомість не внесено, не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за 12 днів невикористаної щорічної основної відпустки, а ще додатково стягнуто із останнього грошові кошти за 5 днів нібито використаної щорічної відпустки, чим спричинено матеріальної шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 3024,17 грн.
Таким чином, сержант ОСОБА_1 у червні, вересні, жовтні та листопаді 2017 року, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 у м. Хмельницькому, будучи військовою службовою особою, діючи у порушення ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п. 37.9, 37.10, 37.14 Інструкції, а також п.п. 1, 6, 7, 8, 12, 14 Розділу 2 Посадової інструкції, з необережності, тобто, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, вчинила недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, яке полягало у неналежному здійсненні перевірки наданих для нарахування грошового забезпечення первинних документів, в частині, що стосується правильності оформлення та відповідності вимогам законодавчих та інших нормативно-правових актів; невикористанні у повній мірі в повсякденній діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення; не витребовуванні від посадових осіб військової частини всіх необхідних документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та складанні роздавальних відомостей по нарахуванню грошового забезпечення військовослужбовцям за відповідний місяць, одноразових видів забезпечення з неналежним проведенням відповідних утримань і нарахувань, внаслідок чого остання внесла до роздавальних відомостей дані, які не відповідають дійсності, а саме: при звільнені 4 військовослужбовців - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 згідно складених ОСОБА_1 роздавальних відомостей за червень, вересень, жовтень, листопад 2017 року не виплачено грошову компенсацію за повну чи частину невикористаної щорічної відпустки на суми 163,53 грн., 152,20 грн., 756,04 грн. та 3024,17 грн. відповідно, а всього на суму 4095,94 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї.

Свої вимоги аргументує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що на вимогу ОСОБА_1 відповідним виконавцем строкової частини були надані відповідні дані для складання розрахунку, у неї не було підстав не довіряти посадовій особі строкової частини, у посадові обов`язки якої входить саме обробка та надання достовірних даних (кількість днів використаної відпустки) у відділ фінансово-економічної служби, і відповідно не було необхідності доповідати невідкладно начальнику фінансово-економічної служби про нібито неотримання даних.

Крім того, судом першої інстанції не була досліджена її посадова інструкція від 23 червня 2017 року, на що звертав увагу її захисник, а досліджена інструкція від 26 грудня 2017 року тобто та, яка діяла після інкримінованого їй періоду.

Вказує, що якщо навіть припустити, що в її діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, то відповідно до вимог ст.38 КУпАП справа підлягала закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи трьохмісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступних підстав.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень та запобігання таким правопорушенням.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок місцевого суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, обґрунтований і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, навівши у постанові переконливі і достатні мотиви прийнятого рішення.

Тому посилання апелянта на однобічність, поверхневість та неповноту судового розгляду, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується відомостями, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.02.2018 року; копією посадової інструкції провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , затвердженої 23.06.2017 року командиром вказаної частини; копією довідки розрахунку належних та використаних днів відпустки звільненими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ; копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2017 року №97; копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2017 року №97; копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2017 №2; копією витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2017 №30.
Вказані обставини підтвердила і сама правопорушниця в поясненнях, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, вказавши, що з обставинами правопорушення, викладеними в протоколі, згідна в повному обсязі та допустила їх у зв`язку з великим навантаженням на роботі.
Отже, висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений доказами, зібраними та дослідженими у судовому засіданні, в передбаченому законом порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.172-15 КУпАП, не врахував, що на момент розгляду справи закінчилися передбачені ст.38 КУпАП строки накладення на винну особу адміністративного стягнення, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність закриття справи відносно ОСОБА_1 з цих підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.294, п.7 ст.247 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області І.В. Вітюк