Справа № 524/4403/18
Провадження 3/524/2733/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді - Обревко Л.О.

при секретарі - Лобко А.О.

з участю прокурора - Романова Я.В.

захисника ОСОБА_1

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці адміністративний протокол відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, приватний нотаріус, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 25 кв.79, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшов протокол про адміністративне корупційне правопорушення в якому зазначено, що ОСОБА_2, являючись з листопада 2015 року по теперішній час депутатом Кременчуцької міської ради сьомого скликання, будучи відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» - депутатом місцевої ради, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ст.. 45 Закону України «Про запобігання корупції» «Подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», без поважних причин, не своєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, тобто після встановленого терміну декларування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Обставини вчинення правопорушення наступні.

ОСОБА_2, рішенням Кременчуцької міської ради від 24.11.2015 року «Про підсумки виборів депутатів Кременчуцької міської ради сьомого кликання», визнано депутатом Кременчуцької міської ради сьомого скликання. Тобто відповідно до підпункту «б» він являється субєктом на якого поширюється дія цього Закону та субєктом відповідальності за вчинення правопорушень, повязаних з корупцією, у тому числі обмеження та зобовязання, передбачені законом.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Також, згідно з ст.. 8 вищевказаного закону депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження та повинен дотримуватись таких правил депутатської етики, а саме не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах, керуватися у своїй діяльності загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності.

Згідно примітки до ст.. 172-6 КУпАП, субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частини першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є депутати місцевих рад.

Статтею 1 Закону встановлено, що субєкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі-декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством.

Порядок декларування та форма декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено у Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який був затверджений рішенням Національного агентства № 3 від 10.06.2016 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089).

Відповідно до п.2 Розділу ІІ зазначеного Порядку, субєкти декларування подають до Реєстру документи шляхом заповнення електронних форм відповідних документів на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форм. Субєкти декларування подають зазначені документи через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, субєкти декларування подають декларації відповідно до ст.. 45 Закону з додержанням таких вимог:

1)щорічна декларація, яка подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 1 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Встановлено, що гр.. ОСОБА_2 подав щорічну декларацію за 2017 рік 16 квітня 2018 року о 18 годині 45 хвилин, тобто після встановленого терміну подачі, чим порушив п. 45 Закону України «Про запобігання корупції» Даний факт підтверджено відомостями отриманими з офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції «nazk.gov.ua».

В ході проведення перевірки було направлено запити до управління охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.04.2018 року з метою отримання інформації про перебування гр.. ОСОБА_2 на лікуванні; до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо дій гр.. ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Однак відповіді на вказані запити до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Окрім цього до протоколу надано запит до Кременчуцької міської ради з метою отримання інформації та підтверджуючих документів відносно ОСОБА_2, проте відповідно до відповіді керуючого справами виконкому міської ради Кременчуцька міська рада відмовила в наданні відповідних відомостей.

Таким чином, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення вважає, що ОСОБА_2 мав можливість своєчасно, тобто в установлений законом термін, подати електронну щорічну декларацію за 2017 рік, перевірити її фактичну наявність у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Допитаний в судовому засаданні ОСОБА_2 пояснив, що з правами та обов`язками ознайомлений, підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вину у вчиненому не визнав у повному обсязі, пояснивши, що декларацію намагався подати ще з 16.03.2018 року. В звязку з поганою роботою реєстру декларацій перевірити наявність декларації в реєстрі було неможливо. Тому, 16.04.2018 року, дізнавшись, що декларація відсутня, повторно її подав.

Захисник підтримав позицію ОСОБА_2, суду пояснив, що у ОСОБА_2 був відсутній будь-який умисел на неподання декларації, оскільки дану декларацію ним було подано ще 16.03.2018 року, проте в звязку з перебоями в роботі реєстру отримати інформацію про її подання вчасно не представилось можливим, а тому просив суд закрити справу за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_3, яка пояснила, що вона веде облік доходів та витрат, як бухгалтер у приватного нотаріуса ОСОБА_2 В середині березня 2018 року вона підготувала довідку про його доходи за 2017 рік та була свідком того, як він вносив дані до реєстру декларацій та подавав декларацію про доходи за 2017 рік.

На запит суду отримано лист Управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації НАЗК, в якому, направлено послідовність дій, вчинених ОСОБА_2 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» за період з 01.01.2018 року по 20.04.2018 року. Відповідно до вказаних даних, ОСОБА_2 увійшов до системи 16.03.2018 року о 20:37:47 та розпочав заповнення декларації. Продовжив 17.03.2018 року о 10:13:59 та натиснуто кнопку «Подати документ» та відкрито сторінку накладення ЕЦП. Субєкту повідомлено про логічні помилки о 10:14:12 17.03.2018 року, після цього о 10:44:22 17.03.2018 року знову натиснуто кнопку «Подати документ», відкрито сторінку накладення ЕЦП. Після цього 17.03.2018 року о 11:02:52 субєктом переглянуто розділ «Мої документи», а 17.03.2018 року о 11:03:59 переглянуто розділ «Мої повідомлення». Після цього, вже 16.04.2018 року о 15:27:39 натиснуто кнопку «Подати документ» та відкрито сторінку накладення ЕЦП. Субєкту повідомлено про логічні помилки о 15:28:09 16.04.2018 року, 16.04.2018 року о 15:31:07 натиснуто кнопку «Подати документ» та відкрито сторінку накладення ЕЦП. Субєкту повідомлено про логічні помилки о 15:31:24 16.04.2018 року, 16.04.2018 року о 15:35:29 натиснуто кнопку «Подати документ» та відкрито сторінку накладення ЕЦП. Субєкту повідомлено про логічні помилки о 15:36:29 16.04.2018 року, 16.04.2018 року о 15:40:53 натиснуто кнопку «Подати документ» та відкрито сторінку накладення ЕЦП. Субєкту повідомлено про логічні помилки о 15:41:08 16.04.2018 року. 16.04.2018 року о 18:46:28 знову натиснуто кнопку «Подати документ», відкрито сторінку накладення ЕЦП, о 18:46:41 подання документу підтверджено ЕЦП, документ подано.

Окрім цього інформовано, що Національним агентством до особистого кабінету ОСОБА_2 та на електронну адресу, зазначену ним під час реєстрації в ІТС Реєстр, не направлялись повідомлення про необхідність подання декларації.

Прокурор надав суду висновок в якому вказав, що ОСОБА_2 в порушення вимог ст.. 45 Закону України «Про запобігання корупції» «Подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», без поважних причин, не своєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, тобто після встановленого терміну декларування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній умисел як обовязкова ознака адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає за умови не своєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім матеріалів, як на підставу обовязку ОСОБА_2 подати декларацію в строк, особа яка склала протокол, посилається на Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 р. Зазначене Рішення НАЗК є підзаконним актом, який проводить тлумачення ЗУ «Про запобігання корупції», КУпАП, зокрема ст. 172-6 КУпАП.

Фактично, зазначене рішення НАЗК своїм тлумаченням змінило диспозицію ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», та ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але без внесення змін в відповідні закони.

Все вищезазначене, свідчить про те, що правове регулювання спірних правовідносин існує без дотримання принципу правової визначеності.

В судової практиці ЄСПЛ, з урахуванням загальних цінностей, розкривається складова частина правової визначеності через такі положення:

- для досягнення довіри до судової системи держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними;

- закон має бути сформульований досить точно, щоб людина могла регулювати свою поведінку;

- правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими й точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин.

Недотримання вказаних вимог у національних законах часто порушує основоположні права й свободи людини, що розглядається Європейським судом із прав людини. У його рішеннях чітко підкреслюється необхідність дотримання державами розглядуваних вимог до закону, що є одним з аспектів правової визначеності.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» однією з вимог заявника було те, що п. 2 ст. 127 КК України (1960 р.) не може бути застосований до його дій, оскільки зазначене положення сформульовано настільки нечітко, що він не міг передбачати, що за цей вчинок його можуть позбавити волі. На думку заявника, його дії підпадали під ст. 186-2 КУпАП, тому його не можна було карати за поширення інформації (п. 103).

У звязку із цим ЄСПЛ у рішенні зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Також, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мав прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, оскільки останній вчиняв дії по поданню декларації 16.03.2018 року о 10:13:59, о 10:44:22, о 11:02:48 року, що підтверджується відповіддю НАЗК, тому приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9,11, 278-292 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити в звязку з відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскарженою до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.О.Обревко