Справа № 755/4525/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 31 серпня 2016 року о 21 год. 50 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_3, по вул. Березняківській, в м. Києві, перед зміною напрямку руху переконався, що це буде безпечно, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення перед розворотом наліво, перетнув дорожню горизонтальну розмітку 1.3, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_4, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1, 10.4, 8.5.1 ПДР України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, ОСОБА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Постановою Апеляційного суду м. Києва, від 17 липня 2017 року, дану постанову суд скасовано, а матеріали постанови направлено до УПП в м. Києві для дооформлення.

При цьому, як вказав в своєму рішенні Апеляційний суд м. Києва, працівники поліції, склавши протокол тільки на ОСОБА_1, не врахували те, що водій ОСОБА_4,, як видно зі схеми ДТП, також здійснювала маневр повороту ліворуч, і зобов'язана була перед зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим транспортним засобам. Однак, в процесі дооформлення Управлінням патрульної поліції у м. Києві не було виправлено недоліків, допущених при оформленні справи про адміністративне правопорушення в цій частині. Таким чином рішення суду виконано не було.

Поряд з цим відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

З п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим, у зв'язку з чим практика повернення протоколів про адміністративні правопорушення, які складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення є правильною.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, зокрема привести протоколи у відповідність до норм КУПАП, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст.ст. 1, 6, 7, 16, 23, 38, 124, 221, 245, 247, 252, 254, 256, 277, 278, 283 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - повернути до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві для усунення вище виявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Бірса