10.10.2018
Справа № 494/986/18
Провадження № 3/494/228/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., за участю секретаря судовго засідання ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

До Березівського районного суду Одеської області від управління патрульної поліції в Миколаївській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, 26.01.1952 р.н, за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БД № 152086 про адміністративне правопорушення від 22.07.2018 року вбачається, що 22.07.2018 року о 06:30 год. ОСОБА_2 в Миколаївській області, Березанський р-н, на автодорозі М14, 57 км., керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, нечітка річ, від використання алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 (а) Правил дорожнього руху.

В судових засіданнях ОСОБА_2 свою вину у скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, зазначив, що в стані алкогольного спяніння не перебував, щодо проходження медичного огляду йому не пропонували. Поліцейські примушували складати протокол, оскільки останній поспішав на роботу. Свідків не бачив та не знає їх взагалі. Ніяких направлень до медичного закладу поліцейський не виписував та від водіння автомобілю не відсторонював, оскільки ніяких актів не складав. ОСОБА_2 просив закрити провадження по справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 статті 130 КУпАП.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП передбачено: «Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами».

Як зазначив ОСОБА_2. у судовому засіданні, з вказаним адміністративним протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП не погоджується, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню під час розгляду справи.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обовязок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Судом під час розгляду справи, винесено постанови від 28.08.2018 року щодо виклику свідків та витребування відеозапису.

Листом управління патрульної поліції в Миколаївській області від 28.08.2018 року повідомлено про те, що відеозапис з нагрудної відеокамери лейтенанта поліції ОСОБА_3 та відеозапис з відео регістратора патрульної машини щодо обставин складання адімнпротоколу відносно ОСОБА_2 не надається можливим, у звязку з їх відсутністю.

Поліцейський ОСОБА_3 у судові засідання 18.09.2018 року та 10.10.2018 року не зявився, хоча двічі належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення кореспонденції.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судові засідання також не зявились, поштові конверти повернулись з відміткою: за спливом строку зберігання.

Тобто обставини, які зазначені у протоколі управління патрульної поліції в Миколаївській області не підтвердило та поліцейський на неодноразовий виклик до суду для допиту - не зявився, що в свою чергу трактується судом як на недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, відповідно до ч..2,3 ст. 266 КУпАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі його незгоди з результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Згідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння «У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя».

Проте оформлення працівником поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоровя у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану спяніння на місці зупинки транспортного засобу, або незгоди з його результатами, відповідно до встановленого законом порядку - відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП «Особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Проте, в порушення вимог ч. 1ст. 266 КУпАП працівники поліції не відсторонили ОСОБА_2 від керування транспортним засобом.

Відповідний акт не складений та не долучений до матеріалів справи.

Згідно ст. 9 КУпАП «адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Відповідно до ст. 7 КУпАП встановлено: «Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає закрити провадження на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, оскільки зважаючи на надані заперечення порушника, відсутністю свідків у судових засіданнях та відеоматеріалів, неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення,суд доходить висновку про відсутність складу та події адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 ч.1 КУпАП, прямих, безспірних і безсумнівних доказів вини ОСОБА_2 в ході судового засідання не здобуто, вини в судовому засіданні не встановлено, суду не надано достатньо доказів про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі необхідно закрити

Враховуючи викладене, керуючись статями 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за частиною першою статті 130 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя І.А. Римар