АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/1144/18 Справа № 712/6120/18 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, його захисника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень та одного року позбавлення права керування транспортними засобами; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн., -

в с т а н о в и в :

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 27.05.2018 року о 19 год. 24 хв. в м. Черкаси по вул. Корольова, 12 керував автомобілем НОМЕР_1, (власник ОСОБА_5 М.), з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в медичному закладі в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2018 р. та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що постанова місцевого суду є незаконною і необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся без ОСОБА_3, чим порушено його право на захист. Зазначають, що, незважаючи на наявність клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату та надання суду документів, які підтверджують поважність причин неприбуття ОСОБА_3 та його захисника до суду, у зв'язку з перебуванням ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 20.08.2018 року, суд в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу про адміністративне правопорушення.

Також вказують, що судом першої інстанції не в повній мірі виконані вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Крім того, зазначають, що в порушення п.п. 6-7 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, одним із свідків відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння є ОСОБА_6, який є працівником патрульної поліції, що підтверджується відповіддю начальника УПП в Черкаській області № 42-А3/41/24/01-2018 від 15.06.2018 року, і, відповідно, є грубим порушенням вказаної інструкції.

Вказують, що при перегляді в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейських свідок ОСОБА_6 відсутній на місці складання протоколу, про що зазначалось захисником в судовому засіданні та свідчить про фальсифікацію поліцейськими матеріалів справи. Крім того, на відеозаписах відсутні дані про перебування ОСОБА_3 в автомобілі, не говорячи вже про перебування його за кермом автомобіля. Однак, суд першої інстанції не надав цьому факту будь-якої оцінки у своєму рішенні.

Зазначають, що суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення послався на пояснення свідків, не зазначаючи їх прізвищ та обставин, які вони підтверджують. Відповідно до матеріалів справи свідками є ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Однак, свідок ОСОБА_10 був свідком тільки того, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, хоча він не був свідком того, чи керував ОСОБА_3 транспортним засобом.

Пояснення свідка ОСОБА_6 взагалі не повинні братись судом до уваги, оскільки він є працівником патрульної поліції та є зацікавленою особою, і на місці складання протоколу взагалі був відсутній, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які досліджувались в судовому засіданні.

Письмові пояснення працівників магазину «Малина» ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які надавались при їх опитуванні працівником поліції і записані на нагрудну камеру поліцейського, містять суттєві протиріччя, однак судом не надано будь-якої оцінки з цього приводу. Свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд взагалі не викликав та відмовився допитувати останнього, явку якого було забезпечено в судове засідання захисником.

Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку доводам захисника щодо порушення працівниками поліції вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП при складанні протоколу стосовно ОСОБА_3 про вчинення адміністративного правопорушення. В протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції зазначено, що ОСОБА_3 від підпису відмовився.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 139206, складеного стосовно ОСОБА_3, свідки, які б свідчили про відмову ОСОБА_3 підписати протокол та отримати його копію, відсутні, що свідчить про те, що копія протоколу не вручалась, й останньому не було роз'яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Крім того, апелянти вважають також безпідставною відмову суду першої інстанції у залученні у справу сторони обвинувачення - прокурора. Вказують, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» (Karelin - Russia) № 926/08 від 20.09.2016 p., заявник був визнаний мировим суддею РФ винним у вчинені дрібного хуліганства. За результатом розгляду справи ЄСПЛ дійшов висновку, що у справі не було сторони обвинувачення. Це вплинуло на функціонування принципу презумпції невинуватості у ході судового розгляду й побічно торкнулося питання неупередженості суду першої інстанції. У ситуації, коли суд першої інстанції не мав жодної альтернативи, окрім як взяти на себе завдання представити обвинувачення, ЄСПЛ не переконаний у наявності достатніх гарантій аби виключити законні сумніви щодо будь-яких наслідків, які б така процедура мала на неупередженість суду першої інстанції. Наявність сторони обвинувачення с необхідним для того, щоб запобігти законним сумнівам (які в іншому випадку можуть виникати щодо неупередженості суду). ЄСПЛ дійшов до висновку, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за таких умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке фактично підтримується судом. Це рішення ЄСПЛ повністю обґрунтовує необхідність участі прокурора у справах про адміністративні правопорушення.

Зазначають, що в протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції навмисно зазначено невірну адресу проживання ОСОБА_3: АДРЕСА_1, хоча він називав їм правильну адресу АДРЕСА_2, і вказав цю адресу в своїх поясненнях, які написані ним власноручно і долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Ці маніпуляції з зазначенням невірної поштової адреси свідчать про наміри поліцейських, позбавити ОСОБА_3 можливості бути присутнім у судових засіданнях з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, й, таким чином приховати факти фальсифікації ними протоколу про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені. ОСОБА_3 категорично заперечив те, що він керував автомобілем. Стверджував, що він був лише пасажиром, а керував автомобілем ОСОБА_12

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що саме він був за кермом указаного вище автомобіля за указаних обставин. Однак, він не мав при собі посвідчення водія, й, злякавшись переслідування поліції, втік, залишивши машину своїм знайомим, серед яких був й ОСОБА_3, який до цього їхав в автомобілі як пасажир.

Аналогічні свідчення надав у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції й свідок ОСОБА_11, який також був пасажиром у тому ж автомобілі, яким керував ОСОБА_12

В судовому засіданні були переглянуті відеодані з камер спостереження поліцейських. На жодному з наявних записів немає даних про те, хто був за кермом автомобіля. Записи починаються з моменту, коли автомобіль вже без людей стоїть на місці, а ОСОБА_3 разом з іншими знайомими сидить на лавочці біля підїзду будинку. В ході довгих сперечань з працівниками поліції ОСОБА_3 постійно стверджує, що не керував автомобілем. Спроби поліцейських на місці знайти очевидців того, хто ж керував автомобілем до його зупинки біля будинку, безуспішні. Ніхто не бачив цього моменту. В тому числі не бачили цього і працівники магазину, який розташований поруч. Працівник поліції запитує у чоловіка і жінки, які знаходяться на рампі магазину, чи не бачили вони, хто був за кермом автомобіля? Жінка відповідає, що не бачила. Чоловік каже, що теж не бачив, але камера магазину може охоплювати місце зупинки автомобіля. Коли поліцейський проходить до місця технічного керування відеоспостереженням магазину, виявляється, що й камера магазину не зафіксувала цей момент.

Судом належно за клопотанням апелянтів викликалися у судове засідання поліцейські, які були на місці події, в тому числі й поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 (працівниця магазину), ОСОБА_8 (працівник магазину),однак в судове засіданні ніхто з них не прибув.

Заслухавши пояснення апелянтів, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції неналежно встановлені обставини, які могли б вказувати на достатність підстав для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, зі змісту оскаржуваного рішення неможливо встановити, на підставі яких досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3. О. В. за указаних у протоколі обставин керував автомобілем. Сам він це категорично заперечує. Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12, якого не допитував суд першої інстанції, хоча були заявлені відповідні клопотання, вказав, що саме він керував автомобілем. Дані з відеореєстраторів поліцейських не містять запису того, хто конкретно перебував за кермом автомобіля.

Крім цього, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8 (працівники магазину), за змістом яких ці особи чітко вказують, що бачили, як з місця водія вийшов чоловік у сірій футболці і сів на лавочку поруч з будинком. Однак, зміст цих показів суперечить їх первинним поясненням, які вони надавали поліцейському, коли їх опитували на місці події. Це зафіксовано на відео з камер поліцейських. Ці особи вказували, що вони нічого не бачили стосовно особи водія автомобіля. Тому, враховуючи такі розбіжності, а також неможливість дослідження їх показів безпосередньо у судовому засіданні, суддя апеляційного суду вбачає необхідним до вказаних письмових пояснень ставитися критично.

Також суддя апеляційної інстанції вбачає слушною позицію апелянтів щодо порушення порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення, адже свідком у ньому зазначено особу, яка є діючим працівником поліції (ОСОБА_6 В.), що підтверджується відповідним листом Начальника управління ГУНП в Черкаській області (а.с. 35).

Відповідно до п. 7 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Таким чином, підтверджується факт залучення у якості свідка неналежної особи.

Враховуючи це, а також відсутність доказів керування ОСОБА_13 автомобілем за указаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, суддя апеляційного суду вбачає необхідним скасувати оскаржувану постанову та, ухваливши нову, закрити провадження у справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, адже ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність саме особи, яка керувала транспортним засобом.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко