Провадження №3/522/6924/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М., секретар судового засідання - Пешко Я.С., за участю прокурора Острик О.В., особи, стосовно якої складено протокол - ОСОБА_1, адвоката - ОСОБА_2, розглянувши у судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення, повязане із корупцією, яке надійшло з Одеського управління ДВБ Національної поліції України, стосовно

ОСОБА_1, який народився 06.04.1971 року у смт. Криве Озеро, Миколаївської області, громадянина України, директора департаменту Муніципальної безпеки Одеської міської ради, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

-за вчинення адміністративного правопорушення повязаного з корупцією за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП -

В С Т А Н О В И В :

24 липня 2018 року старшим оперуповноваженим Одеського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_3 складено протокол № 40 / 2018 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_1, після звільнення зі служби в поліції, з посади заступника начальника Головного управління Національної поліції в АР Крим та м. Севастополі, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не подав письмове повідомлення про суттєві зміни в майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до Національного агентства з питань запобігання корупції. Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Наказом Головного управління Національної поліції в АРК Крим та м. Севастополі № 52 о/с від 28.04.2017 р. заступника начальника Головного управління Національної поліції в АРК Крим та м. Севастополі полковника поліції ОСОБА_1, відповідно до ЗУ Про Національну поліцію за п. 2 ч. 1 ст. 77 звільнено з 03.05.2017 р. зі служби в поліції.

30 травня 2017 р. на вкладний рахунок ОСОБА_1 після звільнення зі служби в поліції перераховано наступне:

грошове забезпечення по 03.05.2017 р. (включно) та грошова компенсація за невикористану відпустку у сумі 10 218, 58 грн.

одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 320 735, 70 грн.

Факт набуття переведення на вкладний рахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні загальною сумою 330954,28 грн. (10218.58+320735.70) копією довідкою Додатком до листа ГУНП в АР Крим та м. Севастополі №7374 від 18.12.2017 року.

Таким чином, переведення на вкладний рахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні загальною сумою 330 954,28 грн. перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня відповідного року, що свідчить про суттєву зміну майнового стану.

За таких умов у ОСОБА_1 виник обовязок відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ Про запобігання корупції, а саме у 10-ти денний строк з моменту одержання грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні загальною сумою 330 954, 28 грн. повідомити про це НАЗК.

26.12.2017 р. у Єдиному державному реєстрі декларацій виявлені наступні декларації ОСОБА_1:

-щорічна за 2016 р., подана 03.03.2017 р.;

-кандидата на посаду за 2016 р., подана 12.04.2017 р.;

-повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, щодо придбання авто, подана 07.07.2017 р.

Разом з тим, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо одержання грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні загальною сумою 330 954, 28 грн., ОСОБА_1 до НАЗК не подавав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнав, зазначив що умислу на неподання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в нього не було, про необхідність повідомлення після звільнення із місця роботи він не знав.

Адвокат просив закрити провадження по справі у звязку із відсутністю складу правопорушення.

Прокурор Острик О.В. у судовому засіданні заперечувала проти клопотання адвоката ОСОБА_2 та просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши думку прокурора, пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення повязане з корупцією, а також дослідивши долучені до протоколу та у судовому засіданні матеріали, проходжу до висновку про наступне.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до п. 9 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» (далі закону) правопорушення повязане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, є невідємною складовою, для вирішення питання про притягнення осіб до відповідальності, і як зазначив ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, при розгляді справ про адміністративне правопорушення повязане із корупцією, зважаючи на важливість наслідків такого розгляду для особи, слід керуватися крім іншого, і рішеннями Європейського суду з прав людини та основоположних свобод.

Так, рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У відповідності до ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини ( далі-

Конвенція), нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчиненнякримінального правопорушення.

Так, у ч. 1 та ч. 2 ст. 45 Закону визначено лише обовязок подання річних декларацій осіб, які припинили діяльність, повязану із виконанням функцій держави чи місцевого самоврядування, але не передбачено обов'язок особи, яка припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, повідомляти про суттєві зміни у майновому стані.

Під час судового розгляду прокурором було надано копію Розяснення НАЗК, із якого вбачається, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до Закону) є субєктами декларування, які згідно з положеннями частини другої статті 52 Закону у разі суттєвої зміни в їх майновому стані зобовязані письмово повідомити про це Національне агентство.

Однак, суддя не може прийняти це факт до уваги, оскільки, розяснення з якого часу у суб`єкта декларування припиняється обов`язок подавати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані були затверджені від 02.02.2018 року рішенням НАЗК №118.

Тобто, на момент звільнення ОСОБА_1 з посади, та отримання ним доходу, порядок повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а також обовязок такого повідомлення, не були чітко прописані та зазначені в Законі. Не може вважатися порушенням особою вимог фінансового характеру, не повідомлення про суттєві змінив майновому стані після звільнення із посади, тільки з тих підстав, що в подальшому НАЗК своїм рішенням розяснить такий обовязок.

Відповідно до вимогст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначенихзакономобставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченогоЗаконом України «Про засади запобігання і протидії корупції»або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді,Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобовязана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обовязків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двухзначному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (субєктивних та обєктивних ознак).

Крім вище викладеного, суддя вважає за необхідне зазначити, що суб'єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 172-6 КУпАП, суддя мав отримати докази того, що останній усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції Українивстановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням вище наведеного, суддя вважає, що справді за викладених умов ОСОБА_1 не усвідомлював необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а тому в його діях відсутній умисл.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вище наведеного, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.1,3,52 Закону України "Про запобігання корупції", ст.ст.9, 172-6,245,247ч.1 п.1,251,284,294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя Приморського

районного суду міста ОСОБА_4