П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.12.2018 року м.Львів

суддя Франківського районного суду м.Львова Ванівський Ю.М.., за участю прокурора Зіньчука Р.В. захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, які надійшли від УЗЕ у Львівській області ДЗЕ Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого на посаді заступника начальника кафедри інженерної техніки факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3,-

за ст. 172-6 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, продав автомобіль Ssang Yong, 2014 року випуску та отримав дохід в розмірі 249517,8 гривень. Згідно розписки укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.07.2017 року ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 79000 гривень, а 16.02.2018 року отримав решту доходу, у розмірі 170517,8 грн. Упродовж періоду з 00:00 год. 17.02.2018 по 23:59 год. 26.02.2018 у ОСОБА_2 виник обовязок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Таким чином, ОСОБА_2, обіймаючи посаду заступника начальника кафедри інженерної техніки факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_3, який відповідно до пункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, примітки до статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Особа відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у судовому засіданні своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення не визнала, просить провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення.

Прокурор Зіньчук Р.В.. вважає, що протокол складений з дотриманням вимог КУпАП. В діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, як і відсутня подія правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172- 6 КУпАП, з наступних підстав.

ОСОБА_2 відповідно до статті 50 Закону України Про запобігання корупції відноситься до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України Про запобігання корупції із змінами, внесеними згідно із Законом № 1540-VIII від 22.09.2016 (в редакції на 19.10.2016року) у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Судом встановлено, що 25.07.2017року гр. ОСОБА_4 передав гр. ОСОБА_2 кошти в сумі 79 000,00 гривень, а решту 170517,82 гривень, зобовязувався оплатити протягом півроку. Цю домовленість підтверджує розписка, написана власноручно гр. ОСОБА_4 від 25.07.2017р. та пояснення гр. ОСОБА_4 від 03.10.2018р.

Крім того, встановлено, що решту суми коштів 170 517,82 гривень гр. ОСОБА_2 отримав від гр. ОСОБА_4 16 лютого 2018 року, що підтверджує напис про це на розписці, написаний власноручно гр. ОСОБА_2 та пояснення гр. ОСОБА_2 від 02.10.2018р..

Наведене у протоколі твердження, про неповідомлення ОСОБА_2 суттєвих змін у майновому стані не відповідає дійсності, оскільки, 21 лютого 2018 року о 9 год 40 хв., гр. ОСОБА_2 подав декларацію за 2017 рік, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 22.05.2017року № 223-943/0/4-17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією предметом правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціям.

Електронна декларація за 2017 рік подана ОСОБА_2 шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції 21 лютого 2018 року і це таким чином виключало подачу будь-яких даних щодо зміни у майновому стані.

Згідно пункту 6 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № З, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089 (далі Порядок), згідно якого субєкти декларування письмово повідомляють НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другою статті 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на офіційному веб-сайті НАЗК.

Згідно з пунктом 2 розділу 2 зазначеного Порядку повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається через електронну мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті субєкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Згідно пункту 3 розділу II Порядку, субєкт декларування повинен зареєструватися у Реєстрі з використанням особистого ключа та посиленого сертифіката відкритого ключа електронного цифрового підпису.

Отримавши пояснення та наведені доводи особи, відносно якої складено протокол про адміністративні правопорушення, оцінивши її дії і наміри своєчасного подання суттєвих змін, суд вважає, що в його діях відсутній умисел на порушення вимог чинного законодавства.

За правилом, встановленим ст.10 КУпАП, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, з об'єктивної сторони корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернено увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Викладене стосується й диспозицій ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, поважні причини неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані виключають умисність дій даної особи, тобто за наявності останніх, відповідальність за ч.2 ст. 172-6 КУпАП виключається.

Так, згідно ч. 2 п.1) вищенаведених розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ згідно конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою, тощо; згідно ч. 2 п. 2) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті кримінальне обвинувачення і суперечки про громадянські права. У справі Кадубец проти Словаччини Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. Представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17 Закону України Про міжнародні договори від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи викладене, вважаю, що в даному випадку правомірним і доцільним для суду буде застосування аналогії процесуального закону за правилами, закріпленими у тому числі в КПК України.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приймаючи певне рішення, орган влади, а особливо суд, повинен довести, що діє згідно з наведеним приписом. Такі доводи містяться в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд обґрунтовано приходить до висновку про відсутність події самого адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в діях останнього, у звязку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, суд вважає за доцільне провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 40, п. 1 ч. 1 ст. 247 та п. 1 ч.1 ст. 248, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Ванівський Ю.М.