Номер провадження: 33/785/706/18
Номер справи місцевого суду: 521/4641/18
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Джулай О. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя Джулай О.Б.,

за участю:

представника Одеської митниці ДФС Ткаченка О.В.

захисника особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою представника Одеської митниці ДФС Ткаченка О.В. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 19 квітня 2018,

встановив:

зазначеною постановою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень без конфіскації вилучених грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2018 року о 21 год. 40 хв. в оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса», в зоні діяльності митного посту «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль громадянин ОСОБА_4, який прибув до України з Туреччини літаком «В-738» авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №467 сполученням «Стамбул-Одеса».

Формою проходження митного контролю ОСОБА_4 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_4 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу інспектора митниці пред'явити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_4 надав наявну при ньому готівку, іноземну валюту. Після перерахунку валюти було встановлено, що загальна сума складає 13 520 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_4 було пропущено суму 12 320 доларів США, 1 200 доларів США було затримано.

Представник Одеської митниці ДФС Ткаченко О.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржена постанова є незаконною, необґрунтованою і такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси, від 19 квітня 2018 року і постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України і накласти на нього адміністративне стягнення у виді у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. із конфіскацією вилученої валюти в сумі 1200 доларів США.

Заслухавши представника Одеської митниці ДФС, який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно ОСОБА_4 був складений адміністративний протокол за ст.471 МК України, яка передбачає відповідальність за порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю.

ОСОБА_4 в своїх поясненнях наполягав на тому, що він не мав наміру порушувати митні правила, пояснював, що переміщені кошти є його заробітною платою, отриманні законним шляхом, що підтверджується довідкою про заробітну плату.

В оскарженій постанові зазначено, що ОСОБА_4 не мав умислу на порушення митних правил, що джерело походження переміщених коштів є законним, шкода, яку він міг завдати державі - незначна, крім того, ОСОБА_4 із багатодітної родини, відповідно, конфіскація грошових коштів позбавить його належного матеріального забезпечення

Відповідно до з п.1 розділу 2 «Інструкції про переміщення готівки через митний кордон України», затвердженої постановою Національного Банку України від 27.05.2008 року № 148, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за її межі готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Таким чином ОСОБА_4 протиправно перемістив через митний кордон України 1200 доларів США, які в нього були вилучені.

Відповідно, суддя суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України, в зв'язку з чим на нього було обґрунтовано накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в передбаченому законом розмірі.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення ОСОБА_4 додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації вилучених валютних цінностей, яке передбачено ст.471 МК України як обов'язкове, апеляційний суд вважає ці доводи такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

В даному випадку грошові кошти в іноземній валюті, що були вилучені в ОСОБА_4, є його майном, яке представник митного органу в апеляційній скарзі просить конфіскувати, посилаючись на ст. 471 МК України.

Апеляційний суд, розглядаючи зазначені вимоги і аналізуючи конкретні обставини вчинення правопорушення приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, відповідно до з ст.9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналогічна ситуація була розглянута ЄСПЛ 06.11.2008 року, по справі «Ісмаілов проти Російської Федерації». При цьому ЄСПЛ послався на такі обставини.

Згідно з Статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В даному випадку, майном ОСОБА_4 є грошова сума в доларах США, яка на думку представника Одеської митниці ДФС підлягає конфіскації.

За таких обставин, конфіскація є втручанням в право ОСОБА_4 на повагу до власності і, відповідно, повинна бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Об'єктивна сторона вчиненого ОСОБА_4 правопорушення полягає у недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі» тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Статтею 471 МК України за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

За таких обставин вимоги представника Одеської митниці ДФС, щодо застосування конфіскації, ґрунтуються на законі, тому подібне втручання держави в право ОСОБА_4 на повагу до власності слід розглядати як обґрунтоване і таке, яке відповідає вимогам закону.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, на думку апеляційного суду застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.

При цьому, слід з'ясувати чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і фундаментальними правами особи і чи не буде у разі застосування конфіскації покладено на ОСОБА_4 індивідуальний надмірний тягар.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з діючим законодавством, ввезення готівкової іноземної валюти в Україну не є незаконним.

Крім того, обмеженою є лише сума (10000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування, а сума, яка може бути законно ввезена, чи вивезена через митний кордон, за умови письмового декларування, є необмеженаою.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 було надано документи на підтвердження того, що він з 25.08.2017 року по 25.02.2018 року працював за контрактом за кордоном. З наданих документів вбачається, що його заробітна плата складала 3 000 євро на місяць. Також були надані суду довідка про заробітну плату, яка була йому нарахована.

Зазначені докази підтверджують той факт, що правопорушник працює лікарем дальнього плавання, а гроші, які він перевозив через кордон України, є його заробітною платою по контракту, тобто отримані ним займаючись законною діяльністю.

Таким чином єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

ЄСПЛ зазначив, що для визнання втручання держави спів розмірним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів, ухилення від сплати податків, тощо).

Шкода, яка могла бути заподіяна ОСОБА_4 державі, була незначна, оскільки ОСОБА_4 не ухилявся від сплати мита чи інших зборів і не заподіяв іншої майнової шкоди державі.

Якби грошові кошти, які перевозив ОСОБА_4 не були виявлені, українська влада лише не отримала б інформацію про те, що ці грошові кошти були ввезені в Україну. Таким чином конфіскація, на якій наполягає представник митниці, в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, оскільки державі не було завдано ніяких збитків в результаті недекларування переміщених грошових коштів.

Крім того, представником митниці, не доведено, що одного такого адміністративного стягнення, як штраф, не достатньо для досягнення стримуючого і карного впливу, а також для запобігання у подальшому порушення ОСОБА_4 вимог декларування.

Вимоги представника Одеської митниці ДФС щодо застосування конфіскації обґрунтовуються виключно тим, що таке додаткове адміністративне стягнення передбачене ст. 471 МК України як обов'язкове.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до висновку про те, що застосування конфіскації, в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» тобто є неспіврозмірним, оскільки покладає на ОСОБА_4 «індивідуальний надмірний тягар».

Крім того, враховуючи положення ст.9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, які передбачають, що міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про незастосування до ОСОБА_4 додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації не задекларованих грошових коштів в іноземній валюті, в сумі 1200 доларів США, в зв'язку з чим апеляційна скарга представника Одеської митниці ДФС Ткаченка О.В. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд:

постановив:

апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС Ткаченка О.В., залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.04.2018 року, якою ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації вилучених грошових коштів,залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області (підпис) О.Б. Джулай

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.Б. Джулай