Номер провадження: 33/785/927/18
Головуючий у першій інстанції Попревич В. М.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Копіца О.В., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Острик О.В. на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 18.06.2018 р. про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито, у зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

25.06.2018 року прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 Острик О.В. звернулась до Апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою, у якій не погодилась із зазначеною постановою, просить її скасувати та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції статті.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала, за наступних підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, ст. 7 КУпАП передбачає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас, ч. 1 ст. 287 КУпАП передбачає, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Разом з тим, ст. 250 КУпАП, якою керувався прокурор при подачі апеляційної скарги регулюють прокурорський нагляд за виконанням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення та набрання постановою судді у справі про адміністративне правопорушення законної сили та перегляд постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Отже, прокурор, відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, не є особою, яка вправі подавати апеляційну скаргу на постанову суду 1-ої інстанції у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, тому зазначена апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного розгляду.

Посилання прокурора на ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України як мотивування можливості прокурора оскарження зазначеної постанови суду 1-ої інстанції є безпідставним, оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Більш того, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право прокурора на оскарження зазначеної категорії постанов не передбачено прямо нормами Глави 24 КУпАП, яка регулює оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, нормою ч. 5 ст. 7 КУпАП передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. При цьому, оскаржуваною постановою суду 1-ої інстанції до ОСОБА_3 не застосовувались заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян.

Разом з тим, в діючому КУпАП відсутня норма, що прямо передбачала б порядок дій у випадку подання апеляційної скарги особою, яка не має на цього права, однак ч. 2 ст. 294 КУпАП встановлює, що апеляційна скарга, подана після закінчення встановленого десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, у зв'язку з тим, що вона не має права оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 294 КУпАП він не має права її оскаржувати.

Керуючись ст.ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, суддя-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Острик О.В. на постанову Приморського райсуду м. Одеси від 18.06.2018 р. про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3, -повернути прокурору Острик О.В., у зв'язку з відсутністю права прокурора на оскарження постанови суду 1-ої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца