АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3853/17Суддя 1 інстанції Євтушенко О. І.
Номер провадження 33/774/186/К/18Суддя- доповідач Остапенко В. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області Остапенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу представника потерпілої, адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що народився в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого водієм автобази ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

якою, провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

За участю:

Правопорушника ОСОБА_4

Захисника ОСОБА_5

Представника потерпілої ОСОБА_6

Представника ПАТ «КЗК» ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При обставинах, зазначених в постанові, 26.06.2017 року о 07.15 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, який є службовим та належить ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», рухаючись по головній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг вул. Каспійська та вул. Світлогірська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахувавши у встановлених межах безпечної швидкості руху, дорожньої обстановки, а саме моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити, своєчасно не застосував мір для зниження швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, а натомість застосував технічно необґрунтований відворот керма вліво, виїхавши на смугу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_8 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. п. 10.1, 12.1, 12.3 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6, який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3

В поданій апеляційній скарзі представник адвокат ОСОБА_6 просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження закрити у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не надав належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, деякі з них оцінив неправильно та на клопотання потерпілої сторони не долучив до справи судової авто технічної експертизи № 7/10.4/176-7/10.1/177 від 18.05.2018 року, згідно до висновків якої в діях ОСОБА_4 вбачаються не відповідності вимогам п. 12.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП.

Також вказує на те, що суд першої інстанції в постанові безпідставно зазначив, що:

1.«Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 додатково зазначив, що схема місця ДТП складена не вірно, зокрема місце зіткнення автомобілів, зазначене на ній не відповідає дійсним обставинам», далі за текстом на сторінці 4 постанови « Протокол огляду місця ДТП, схема до нього, підписані обома учасниками ДТП, без будь - яких зауважень чи заперечень, що спростовує доводи представника потерпілої в частині незгоди з ним». На думку представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 таке твердження суду є безпідставним.

2.В своїй заяві від 26.06.2017 року потерпіла ОСОБА_3 вказала, що: «Местом столкновения считаю осыпь пластика, грунта, стёкл фар, а именно место его концетрации, которое находится на встречной полосе». Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 звертає свою увагу на те, що такі ж показання потерпіла дала при допиті в суді, що відображено в журналі судових засідань від 11.08.2017 року.

3.«ОСОБА_4 рухався, а не починав рух, не виконував маневр перестроювання, та не здійснював будь - якої зміни напрямку руху». Такий висновок представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 вважає не зрозумілим, адже ОСОБА_4 в своєму поясненні від 26.06.2018 року вказує, що «в останню мить надавив на гальма і взяв лівіше», а в журналі судового засідання від 02.08.2017 року відповідь ОСОБА_4, що «відвернув кермо в ліво вже перед самим ударом, гальмування і відворіт керма вліво застосував майже одночасно».

4.«Вина ОСОБА_4 за інкримінованим йому порушенням п. 12.3 ПДР України повністю спростовується тим, що останній вірно оцінив дорожню обстановку і виходячи з того, що автомобіль БМВ знаходився в нерухомому стані ОСОБА_4 міг безперешкодно продовжувати рух через перехрестя, не створюючи своїми діями небезпеки іншим учасникам». На думку представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 тлумачення судом п. 12.3 ПДР є невірним та помилковим, оскільки йдеться не про створення небезпеки для руху ОСОБА_4, а навпаки, що під час виникнення небезпеки для руху саме ОСОБА_4 його дії не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР.

5.«Крім того вина водія ОСОБА_4 за п. 12.3 ПДР України не підтверджується й тим, що відповідно до висновку комплексної судової експертизи від 27.02.2018 року № 23931/4133 сліди гальмування, які зафіксовані на проїзній частині, не належать автомобілю ГАЗ 33023-288, а отже за таких обставин суд приходить до висновку, що небезпека для руху вказаного транспортного засобу, яку водій ОСОБА_4 об'єктивно не спроможній був виявити виникла миттєво, а отже від моменту виникнення небезпеки до моменту зіткнення ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню». Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 вважає, що перша частина мови суду взагалі каламбурна, оскільки незрозуміло яким чином порушення вимог а. 12.3 ПДР пов'язана зі слідами гальмування. Друга частина прямої мови суду, що ОСОБА_4 об'єктивно не спроможній був виявити небезпеку руху, не відповідає встановленим обставинам ДТП, оскільки всі учасники ДТП, в тому числі і пасажири автомобіля ГАЗ-33023-288, об'єктивно бачили автомобіль БМВ, зі значної відстані, що підтверджується їх допитами в суді.

6. «Також слід зауважити, що в дорожній обстановці, що склалася, водій ОСОБА_4 прийняв вірне рішення про відворіт керма ліворуч відповідно до п. 12.3 ПДР, оскільки такий маневр за своїм характером був найбезпечнішим для інших учасників руху». Так, Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірних висновків, оскільки у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР на виниклу небезпеку для руху, водій повинен реагувати виключно гальмуванням, без будь - яких маневрів, окрім цього, суд сам собі протиричіть, щодо відвороту керма ліворуч, оскільки в своїй постанові вказував, що ОСОБА_4 не відвертав вліво, а рухався прямолінійно.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції послався на висновок експертизи № 23931/4133 від 27.02.2018 року, а висновок експертизи № 7/10.4/176-7/10.1/177 від 18.05.2018 року відмовився долучати до матеріалів адміністративної справи, оскільки справа розглядається щодо ОСОБА_4, враховуючи те, що висновок зроблено Дніпропетровським НДІ експертиз, суд приймаючи рішення роз'яснив, чому не призначив до цього закладу та вважає, що висновки зроблені упередженні цим закладом. Однак на думку представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 мотивації щодо упередженості висновку зробленого Дніпровським НДІ судом не наведено, не зрозуміло з яких причин суд послався лише висновок Харківського НДІСЕ.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_3, представник, адвокат ОСОБА_6 кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, підтвердили доводи викладені в ній та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, його захисник ОСОБА_5 кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили постанову суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «КЗК» ОСОБА_7 заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просила її залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши сторони судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_4 вказаних вимог закону дотримався.

Диспозиція статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст.124 КУпАП є обов'язкова наявність причинного зв'язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди (механічних пошкоджень транспортного засобу/засобів) як обов'язкового елементу об'єктивної сторони матеріального складу правопорушення. При цьому, порушення має бути настільки суттєвим, щоб наслідком його стало пошкодження як мінімум двох автомобілів, адже в диспозиції статті йде мова саме про «пошкодження транспортних засобів».

Ухвалюючи рішення у даній справі, апеляційний суд проводить перегляд виключно в межах апеляційної скарги, з'ясовує виключно питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, не визначаючи при цьому винуватості іншого учасника ДТП ОСОБА_3

Судом першої інстанції, при винесені постанови щодо ОСОБА_4 вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП відповідає матеріалам справи.

Як під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 вину не визнав та дав показання, які співпадають з його поясненнями як під час зібрання матеріалів, так і під час судових розглядів. Суть вказаних пояснень зводиться до обрання позиції його невинуватості в даній ДТП.

Окрім того, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд повинен визначити чи порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимоги Правил дорожнього руху і чи стало це порушення причиною ДТП.

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_4 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що з 1993 року та по теперішній час він працює водієм І класу автобази ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та 26.06.2017 року він працював згідно наряду на керування автомобілем НОМЕР_2, для перевезення працівників комбінату з 07.00 год. до 19.00 год. Цього дня близько 07.20 год. він керував вказаним автомобілем, рухаючись по головній дорозі з боку зупинки «Більшовик» в районі перехрестя вул. Каспійська та вул. Світлогірська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з дотриманням вимог п.п.10.1, 12.1, 12.3 ПДР України. Попереду нього інших автомобілів не було, оглядовість на дорозі йому нічим не обмежувалась. Оскільки під'їжджаючи до перехрестя він побачив, що світлофор не працює, що визначало характер перехрестя як нерегульованого, під час під'їзду до нього близько за 300-350 м він зменшив швидкість руху з 60 км/год. до 50 км/год., можливо й менше. Праворуч на перехресті знаходився автомобіль НОМЕР_3, близько в 200 м від нього, сигнали повороту в якому були вимкнені. Враховуючи характер перехрестя як нерегульованого, під час його проїзду він керувався наявними дорожніми знаками, у тому числі знаком «Головна дорога», у зв'язку з чим маючи право першочергового проїзду він продовжив рух. Рухаючись вже безпосередньо на перехресті без зміни смуги та напрямку руху, він побачив, як водій автомобіля НОМЕР_3, різко розпочав рух без увімкнення сигналу відповідного повороту, однак знаходячись від автомобіля на відстані близько 5 м він не мав технічної можливості загальмувати та повернути аби уникнути зіткнення, окрім як застосувати відворот керма вліво. Фактично водій автомобіля НОМЕР_3, своїми діями створив для нього небезпеку для руху. Внаслідок удару, їх автомобілі відкинуло в лівий бік дороги. Після зіткнення водій автомобіля НОМЕР_3, зробила йому зауваження, чому він не надав їй дорогу, адже інші водії надали їй можливість проїхати перехрестя, а він з незрозумілих для неї причин - ні. Акцентував увагу суду, що зіткнення автомобілів відбулося на його смузі руху, з правого боку дороги. До моменту зіткнення водій автомобіля НОМЕР_3, виїжджала на перехрестя на великій швидкості. На місці ДТП процесуальні права поліцейські йому не роз'яснювали, склали лише схему ДТП, а протокол складали в приміщенні Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП по вул. Волгоградська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, пояснення щодо обставин події він писав власноруч.

Відповідно п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку поясненням експерта ОСОБА_9, який в суді першої інстанції підтвердив всі висновки, викладені ним за результатами проведення призначеної експертизи. Суду пояснив, що зазначені на схемі місця ДТП сліди гальмування однозначно не належать автомобілю НОМЕР_2, оскільки з огляду на протяжність слідів, розташування на дорозі вказаного транспортного засобу та його кінцеве положення, слідові інформацію, автомобіль перед тим як зупинитися, не встиг доїхати до місця закінчення сліду гальмування. Оскільки перед експертами не ставилось питання ідентифікації вказаних слідів, вони не встановлювали, чи могли вони належати автомобілю НОМЕР_3. Під час проведення експертизи приймалась мінімальна швидкість автомобіля НОМЕР_3, в 46 км/год., і за такої швидкості в діях водія вказаного транспортного засобу складу правопорушення не вбачається. Сказати, чи є в діях ОСОБА_4 порушення ПДР України, сказати не зміг з огляду на недостатність інформації по вихідним даним. З огляду на умови дорожньої обстановки, що склалась, він зазначив, що водій автомобіля НОМЕР_3, повинен був надати дорогу автомобілю НОМЕР_2, водій якого рухався по головній дорозі. На його переконання, за даних обставин в дія водія автомобіля НОМЕР_3, є явне порушення п.16.1 ПДР України.

Експерта ОСОБА_10 підтвердив всі висновки, викладені ним за результатами проведення призначеної експертизи. Суду пояснив, що зазначені на схемі місця ДТП сліди гальмування однозначно не належать автомобілю НОМЕР_2. Якщо припустити, що вони належать автомобілю НОМЕР_3, то водій повинен був рухатись зі швидкістю 42,5 км/год. Однак така швидкість на правильність висновків експертизи ніяким чином не впливає. Якщо ж сліди гальмування автомобілю НОМЕР_3, не належать, то місце зіткнення транспортних засобів повинне знаходитись перед початком осипу скла, зазначеним на схемі. Висновку про допущення водіями порушення ПДР України робились виходячи з того, що водій автомобіля НОМЕР_3, рухався по другорядній дорозі, а водій автомобіля НОМЕР_2 - по головній. Зазначив, що експертиза проводилась на підставі вихідних даних, зазначених в постанові суду про призначення експертизи, поясненнях обох учасників ДТП, свідків.

Окрім того, відповідно до схеми місця ДТП, що визнано сторонами, підтверджено показами свідків та поясненнями експертів, які були надані в суді першої інстанції, автомобіль НОМЕР_3, рухався по другорядній дорозі, виїжджаючи на перехрестя, в той час як автомобіль НОМЕР_2 - по головній дорозі.

На схемі ДТП зафіксовано, що ділянка, де відбулася ДТП, є перехрестям нерівнозначних доріг вул. Каспійська та вул. Світлогірська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області із встановленим на ній світлофорним об'єктом, який на момент пригоди не працював.

Враховуючи встановлені умови дорожньої обстановки, в якій відбулася ДТП, а також характер дій обох учасників пригоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що під час проїзду вказаного перехрестя, яке є нерегульованим, у тому числі виконання на ньому маневрів, водії повинні були керуватись вимогами розділу 16 ПДР України.

Так, відповідно до п.16.11, 16.13 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Перед поворотом ліворуч водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина водія ОСОБА_4 за інкримінованим йому порушенням п.12.3 ПДР України спростовується тим, що наближаючись до перехрестя, останній вірно оцінив дорожню обстановку, у т.ч. те, що автомобіль НОМЕР_3, знаходився на перехресті на другорядній дорозі в нерухомому стані без увімкнення сигналу покажчика повороту. Вказані обставини є свідченням того, що ОСОБА_4 міг безперешкодно продовжувати рух через перехрестя, не створюючи своїми діями небезпеки іншим учасникам, розраховуючи, що водій автомобіль НОМЕР_3, виконує вимоги ПДР України щодо проїзду нерегульованих перехресть.

Також, як вірно зазначено в постанові суду, вина водія ОСОБА_4 за п.12.3 ПДР України не підтверджується й тим, що відповідно до висновку комплексної судової експертизи від 27.02.2018 року № 23931/4133 сліди гальмування, які зафіксовані на проїзній частині, не належать автомобілю ГАЗ 33023-288, а отже за таких обставин суд приходить до висновку, що небезпека для руху вказаного транспортного засобу, яку водій ОСОБА_4 об'єктивно не спроможний був виявити, виходячи з дій водія ОСОБА_3, виникла миттєво, а отже, за мінімально короткий проміжок часу від моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля НОМЕР_2, до моменту зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню вказаних транспортних засобів, діючи при цьому у відповідності до вимог ПДР, намагаючись зменшити наслідки даної пригоди.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами, які викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, показаннями свідків, висновком експертизи від 27 лютого 2018 року № 23931/4133 та пояснень експертів ОСОБА_9, ОСОБА_10, які зроблені ними є докладним описом проведених досліджень, оскільки ґрунтуються на їх наукових, технічних спеціальних знаннях. Отже, висновки експертів є науково обґрунтованими та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є недоведеним з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Під час судового розгляду не було встановлено належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення п.п. 10.1, 12.1, 12.3 ПДР України, і в апеляційній скарзі не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зважаючи на викладене, дії суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам діючого законодавства, отже підстав для скасування оскаржуваної постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року, про закриття провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_4 в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області В.О. Остапенко