Справа №579/569/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 33/788/388/18 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 12 червня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий за ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 12 червня 2018 року, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він, 08 квітня 2018 року, о 03 год. 40 хв. в м. Кролевець, по проспекту Миру, 6, керував автомобілем БМВ, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді районного суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків судді обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, а провадження закрити на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При цьому, апелянт посилається на те, що з боку працівників поліції мали місце порушення «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затверджену наказом МВС № 1452/735 від 09 листопада 2015 року та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, оскільки на місці зупинки йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, при цьому поліцейськими не залучено свідків, які могли підтвердити або спростувати вказаний факт.

Також апелянт зазначає, коли його везли поліцейські до лікарні, через їх безпідставне звинувачення у вживанні алкогольних напоїв, він почав нервувати і його стан погіршився на стільки, що він навіть не міг розмовляти і повідомити про це поліцейських, і йому нічого не залишалося, як тільки вжити настоянку, яка була з ним і належала його батьку, і яка стимулює роботу серця, для врятування свого життя. В подальшому, у лікарні від прийнятих ліків та від того що він дещо заспокоївся, йому стало, а тому не повідомив лікарю, що з ним сталося та він вжив ліки. У лікарні було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння, що для нього дуло не зрозумілим, оскільки він вже довгий час не вживає спиртні напої, а коли повернувшись додому, то побачив, що ті ліки які він вжив були на спиртовій основі і це була «Настоянка глоду», а він про це не знав і під час освідування лікарю про це не сказав.

Крім того, апелянт посилається на те, що висновок лікаря складений з порушенням п. 13 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № МОЗ від 17 грудня 2008 року та п. 20 Інструкції від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки був складений у двох примірниках для лікарні та поліції, а йому копія висновку не надана, що унеможливило оскаржити отримані результати шляхом проведення більш детального, комплексного лабораторного обстеження, а тому цей висновок є недопустимим доказом і не може розглядатись судом як доказ.

Також апелянт зазначає, що його не повідомили, яким приладом було проведено огляд та чи проходив він відповідну сертифікацію

При цьому апелянт зазначає, що він зареєстрований і постійно проживає за адресою АДРЕСА_2, і на момент розгляду справи за рекомендацією лікаря, після перенесеного нервового потрясіння та незаконного складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, перебував на відпочинку і не мав фізичної змоги бути присутнім під час судового засідання та надати всі докази своєї невинуватості та спростувати покази поліцейських. До від'їзду за кордон ніякі повістки на його адресу не надходили, про розгляд справи повідомлений не був, а тому був позбавлений права на захист, оскільки про розгляд справи 12 червня 2018 року дізнався вже 16 червня 2018 року, коли повернувся додому та побачив повістку про виклик в судове засідання.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 було проведено апеляційним судом без його участі, що не суперечить вимогам ч.6 ст. 294 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду його апеляційної скарги ( про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення) до суду не з'явився і клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляв.

Тому перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону суддею суду першої інстанції були виконані.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Розглядаючи справу, суддя районного суду вірно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 387038 від 08 квітня 2018 року (а.с.2), вбачається, що 08 квітня 2018 року, о 03 год. 40 хв. в м. Кролевець по пр. Миру, 6 водій ОСОБА_3 керував автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився у Кролевецькій ЦРЛ. При цьому, ОСОБА_3 особисто підписав вказаний протокол, пояснення по суті порушення надати відмовився, однак і заперечень щодо змісту вказаного протоколу не складав.

Крім того, з наявного в матеріалах справи висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп'яніння №72 від 08 квітня 2018 року (а.с.3), вбачається, що ОСОБА_3 на час огляду, тобто, о 03 год. 55 хв. 08 квітня 2018 року був у стані алкогольного сп'яніння, а відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп'яніння №72 від 08 квітня 2018 року (а.с.9), за результатами у ОСОБА_3 було виявлено 1,6 проміле.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про те, що працівниками поліції на місці зупинки йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, а також, що поліцейськими не було залучено свідків, які могли підтвердити або спростувати вказаний факт, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з врахуванням того, що як вбачається з показань допитаного під час розгляду справи судом першої інстанції в якості свідка працівника поліції - ОСОБА_4, який складав протокол про адміністративне правопорушення, огляд на місці зупинки ОСОБА_3 проходити відмовився, а погодився пройти лише в Кролевецькій ЦРЛ, куди його і доставили, а будь-які об'єктивні дані про те, що дії працівників поліції були або могли бути протиправними, в матеріалах даної справи відсутні і апелянтом не надані.

При цьому, порушень «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затверджену наказом МВС № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок), апеляційним судом не встановлено, оскільки присутність свідків при проведенні огляду на стан сп'яніння в медичному закладі не передбачено.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 послався на порушення працівниками поліції Наказу МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року, яким затверджено «Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», однак не зазначив, в чому вони полягають і які саме пункти вказаної Інструкції були порушені поліцейськими.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що стан алкогольного сп'яніння у нього було виявлено внаслідок вживання «Настоянки глоду» на основі спирту, яку він випив під час руху до медичного закладу через сильні хвилювання, пов'язані з протиправними, на його думку, діями працівників поліції, то апеляційний суд, з врахування результату медичного огляду (1,6 проміле), вважає їх безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності за вчинене.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови, пояснення ОСОБА_3 щодо вживання «Бояришника» були предметом перевірки суддею районного суду під час розгляду справи, за результатом якої лікарем ОСОБА_5, який проводив огляд на стан сп'яніння були складені письмові пояснення про те, він може відрізнити запах спиртової настойки від запаху алкоголю і що з ротової порожнини рота ОСОБА_3 був відчутний запах саме алкоголю.

При цьому, посилання апелянта на недопустимість висновку лікаря, як доказу, через порушення п. 20 вищезазначеної Інструкції та п. 13 вищезазначеного Порядку при його складанні, апеляційний суд вважає необґрунтованими, за відсутності доказів на підтвердження тих обставин, що висновок лікаря був складений лише у двох примірниках, а не в трьох, крім того, матеріали справи не містять, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 звертався про отримання вказаного висновку, а йому було в цьому відмовлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що його не повідомили, яким приладом було проведено огляд та чи проходив він відповідну сертифікацію, то апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту акту медичного огляду (а.с.9) вбачається, що для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі при огляді ОСОБА_3 використовувався технічний засіб «Алконт»01СУ і що вказаний засіб не був сертифікований, останнім доказів також не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і при цьому порушень суддею норм матеріального права, на що посилається апелянт, не встановлено.

Не вбачає апеляційний суд і процесуальних порушень з боку судді районного суду при розгляді даної справи, а також порушень права ОСОБА_3 на захист, на що останній зауважує в апеляційній скарзі.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення розгляд даної адміністративної справи було призначено на 17 квітня 2018 року на 08 год. 30 хв.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у судове засідання 17 квітня 2018 року ОСОБА_3 прибув, надавав пояснення щодо обставин справи. В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі і на задоволення заяв ОСОБА_3, які він обґрунтовував неможливістю прибути в судові засідання через хворобу, перебування за межами Сумської області, зайнятістю на роботі, однак доказів на підтвердження поважності свого неприбуття у судові засідання останній не надавав.

За наявності вказаних обставин, суддею районного суду обґрунтовано було зроблено висновок про те, що зазначені дії свідчать про спосіб ОСОБА_3 затягнути розгляд справи з метою закінчення строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, і з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що в судове засідання 12 червня 2018 року він не з'явився, оскільки за рекомендаціями лікаря виїхав за кордон з метою відновлення перенесеного стресу, який він отримав внаслідок складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні і апелянтом не надані медичні довідки, якими б підтверджувалося те, що заходи для відновлення свого стану ОСОБА_3 мав пройти саме протягом того часу, коли в суді розглядається адміністративна справа відносно нього.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що суддею суду першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків судді, підстави для скасування постанови, як на тому наполягає апелянт, відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 12 червня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіФілонова Ю. О.