Справа №583/229/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/213/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 583/229/18 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки він не вчиняв правопорушення, підстав вважати, що він перебував у стані алкогольного спяніння у працівників поліції не було, останні не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння, не надавали алкотестер для продуву, не запрошували двох свідків, не розяснювали його права, не вручили копію протоколу, не вилучили посвідчення водія та не відсторонили його від керування автомобілем. Також зазначає, що суд вказав у постанові неправильні анкетні дані його особи та не викликав для допиту свідків.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2018 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 14.01.2018 о 23-00 год. по вул. Воздвиженській в с. Чупахівка Охтирського району Сумської області керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння в медичному закладі та на місці в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 в судове засідання 04.07.2018 не зявилися і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи від них не надійшло, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності цих осіб, враховуючи, що останні приймали участь у попередніх судових засіданнях і надали апеляційному суду свої доводи на підтримку апеляційної скарги і заперечення судового рішення.

Перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 523193 від 14.01.2018, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про те, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі та на місці в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- показаннями в суді першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який повністю визнав свою вину та пояснив, що 14.01.2018 він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння та після його зупинки працівниками поліції на вимогу останніх пройти огляд на стан спяніння відмовився;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 14.01.2018, згідно яких водій ОСОБА_3 у їх присутності відмовився пройти огляд на стан спяніння в установленому законом порядку;

- показаннями працівників поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, наданих останніми апеляційному суду в якості свідків, згідно яких 14.01.2018 під час виконання своїх службових обовязків ними був помічений автомобіль, який підозріло рухався, і вони вирішили його зупинити. Водієм транспортного засобу виявився ОСОБА_3, при цьому надати посвідчення водія останній відмовився та предявив його лише для огляду. Під час спілкування з водієм у працівників поліції виникла підозра, що водій ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного спяніння, про що свідчила така підстава як запах алкоголю з порожнини рота, а тому в присутності двох свідків йому було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на місці чи в закладі охорони здоровя, на що він відмовився. У звязку з чим був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, від отримання копії якого він також відмовився. При цьому ОСОБА_3 були розяснені передбачені законом права та наслідки відмови від проходження огляду на стан спяніння.

Слід зазначити, що незважаючи на те, що на неодноразові виклики апеляційного суду для допиту у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зявилися, їх письмові пояснення щодо відмови водієм ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці та в закладі охорони здоровя, є належними та допустимими доказами, оскільки повністю підтверджуються показаннями допитаних апеляційним судом працівників поліції. При цьому, неявка вказаних свідків в судове засідання не може свідчити про їх відсутність при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при відмові ОСОБА_3 пройти огляд на стан спяніння в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у постанові судді.

Вказані вище показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, крім іншого, настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (Правила дорожнього руху України далі ПДР).

У відповідності до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану спяніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10.11.2015), п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п.8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан спяніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції установленого порядку огляду на стан спяніння, оскільки підстави, за яких огляд на стан спяніння може бути недійсним чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією ОСОБА_3, якому детально була розяснена процедура проходження огляду на стан спяніння та наслідки відмови від його проходження.

Зазначені вище положення законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду чітко передбачають межі повноважень службових осіб, які здійснюють такий огляд, та водіїв транспортних засобів, їх права і обовязки, які на думку апеляційного суду були дотримані у повному обсязі.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

Про наявність у працівника поліції цілком обґрунтованих та обєктивних підстав вважати, що ОСОБА_3 підлягав огляду на стан алкогольного спяніння, свідчила така ознака як запах алкоголю з порожнини рота, що відповідає пунктам 2-4 розділу І вказаної «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Та обставина, що ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб фактично не був відсторонений від керування транспортним засобом, не може обєктивно свідчити про дотримання останнім вимог п.2.5 ПДР та іншого законодавства України про адміністративне правопорушення, яке регламентує підстави і порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану спяніння і проведення такого огляду. Тим більше, що згідно пояснень працівників поліції, ОСОБА_3 зачинив транспортний засіб, зобовязався ним не керувати автомобілем та подзвонив своєму товаришу, щоб той забрав автомобіль.

Що стосується тверджень апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що у нього не було вилучено посвідчення водія, не розяснені права та не вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, то вони також є необґрунтованими, оскільки спростовуються поясненнями допитаних в апеляційному суді працівників поліції про те, що ОСОБА_3 відмовився надавати їм для ознайомлення своє посвідчення в руки, ставити свій підпис у відповідній графі протоколу, внаслідок чого копія цього документа йому і не була надана, а також, що йому були розясненні передбачені законом права.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції не викликав свідків, оскільки ОСОБА_3 під час розгляду справи в судовому засіданні повністю визнавав свою вину у вчиненні правопорушення та питання допиту свідків ним не ставилося, а тому підстав для виклику останніх не вбачалося.

Доводи апеляційної скарги про невірне зазначення суддею у постанові анкетних даних ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б підтверджувати, чи навпаки, спростовували зазначені ним обставини.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.