Справа № 408/1727/18-п
Провадження № 33/782/123/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» липня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В.

з участю особи, що притягається до відповідальності - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2018 року по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.130 ч.1, 122-2, 185 КУпАП,-

В с т а н о в и в:

Постановою Біловодського районного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.130 ч.1, 122-2, 185 КУпАП, та на нього в порядку ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Згідно оскаржуваної постанови суду 08.04.2018 року о 17-00 год. на вул. Комсомольській, смт. Станиця Луганська ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ-2108 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей, поведінка яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимогу п.2.5 ПДР України та ст.130 ч.1 КУпАП України.

Крім цього, 08.04.2018 року о 17-00 год. на вул. Комсомольській, смт. Станиця Луганська ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2108 державний номер НОМЕР_1, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку, був зупинений шляхом переслідування із застосуванням спеціальних сигналів, чим порушив вимогу п.2.4 ПДР України та ст.122-2 КУпАП України.

Також, 08.04.2018 року о 17-00 год. поблизу будинку №16 по вул. Комсомольській, смт. Станиця Луганська ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ-2108 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, на вимогу працівника поліції не зупинився, не реагував на законні вимоги працівника поліції про припинення вчинення протиправних дій, а саме висловлювання в бік працівників поліції нецензурною лайкою, кидався в бійку, чим порушив вимогу ст.185 КУпАП України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, а також посилається на порушення судом при розгляді справи норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_2 посилається на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я. Крім того апелянт зазначає, що протокол складався без його участі і можливість надати пояснення йому не пропонувалась, та йому не роз'яснювались права та обов'язки. Вважає, що посилання суду на покази поліцейських та свідків на те, що йому неодноразово пропонувалось пройти медичний огляд, на думку апелянта, не свідчить про його відмову від проходження саме цього огляду і в такому порядку. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд іде і у який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського. Більш того, на запису диску чітко чути, як він пропонував проїхати до скорої, бо йому було зле, де можна було пройти огляд на стан сп'яніння, але на що поліцейський не реагував, лише запитував, чи відмовляється він від проходження огляду. Тому апелянт вважає, що твердження суду про однозначну його відмову від проходження огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, оскільки в протоколі не зазначено, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та що він відмовився від проходження такого огляду у присутності свідків. У поясненнях свідків, як зазначає апелянт, не зазначено, що він відмовився від відмовився пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів або у закладах охорони здоров'я. Апелянт вважає, що працівником поліції під час складання протоколу було порушено п.12 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарським препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735. Тому протокол, на думку апелянта, є недопустимим доказом у справі за ч.1 ст.130 КУпАП, а показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не узгоджуються між собою, що ставить під сумній їх достовірність.

Окрім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію», яка встановлює порядок на підстави для зупинення транспортного засобу. При цьому посилається на показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які стверджували, що виявили порушення у вигляді порушення правил користування пасками безпеки, рухаючись на патрульній машині позаду його транспортного засобу на певній відстані, що в подальшому стало приводом до притягнення його до відповідальності за ст.122-2 КУпАП. Між тим, як вважає апелянт, незрозуміло, яким чином, рухаючись за його автомобілем, свідки могли розгледіти, що водій не був пристебнутий паском безпеки, та ніяких інших доказів суду з цього приводу не надано. Тому апелянт вважає, що доказів порушення ПДР з його боку надано суду не було, а тому у працівників поліції не було законних підстав його зупиняти. При цьому апелянт вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги його показання та показання свідка ОСОБА_8 з приводу того, що на лісовій дорозі їх намагалися зупинити якісь люди в поліцейському транспортному засобі, поводили себе брутально. Але у нього були підстави сумніватися, що це були дійсно працівники поліції, він боявся за своє життя та майно, оскільки у 2014 році люди у формі вже відбирали у нього автомобіль та який не знайшли до теперішнього часу.

Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд не прийняв до уваги його показання та показання свідка ОСОБА_8 з приводу того, що коли вони під'їхали до свого будинку, то працівники поліції витягли їх з автомобіля, йому наділи кайданки та почали бити, а перед цим зробили кулька пострілів в бік машини зі зброї. Опору він не вчиняв. Апелянт вказує, що за фактом перевищення службових повноважень співробітниками поліції відкрито кримінальне провадження та розпочате досудове розслідування.

З урахування наведеного, ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2018 року відносно нього по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.130 ч.1, 122-2, 185 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що підтримує повністю доводи апеляційної скарги та надані ним під час судового розгляду і наведені в оскаржуваному рішенні його показання. Заперечував, що 08.04.2018 року керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, а не зупинився на вимогу працівників поліції, оскільки останні вели себе зухвало, безпричинно намагалися зупинити його автомобіль, в якому крім нього перебували його дружина та дитина, підрізали його автомобіль своїм службовим автомобілем, стукали жезлом по даху його машини, а потім ще почали стріляти з пістолету. Коли він доїхав до свого будинку, працівники поліції їх наздогнали, після чого його та дружину витягли з машини, стали його бити, на руки наділи кайданки та поклали на землю. В цій час він дійсно став висловлюватися на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, висловлював на їх адресу непристойні речі, але не кидався на них на ніякого супротиву не вчиняв. Не заперечує, що на пропозицію працівників поліції пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» без свідків він відмовився, але наполягав, щоб його відвезли до лікарні для медичного огляду. Однак поліцейські на це ніяк не відреагували. Коли приїхала бригада швидкої допомоги та оглянула його, працівники поліції вже у присутності фельдшера ОСОБА_4 та водія ОСОБА_5 повторно пропонували йому пройти огляд, але він відмовився та наполягав на тому, щоб його відвезли на огляд до лікарні. В подальшому він звертався з офіційної заявою на незаконні дії працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не представлялися йому, але він встиг записати номери їх жетонів. Йому відомо, що за його заявою стосовно працівників поліції відкрито кримінальне провадження за ст.365 КК України та у цій справі його самого та його дружину визнано потерпілими.

Підтвердив правильність викладеного у судовому рішенні змісту показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Зауважив лише щодо показань свідка ОСОБА_4, який у суді першої інстанції не давав ніяких показань про те, що свідком у картці робилися записи про його діагноз після медичного огляду та щодо наявності у нього стану алкогольного сп'яніння. При цьому ОСОБА_2 стверджував, що свідок ОСОБА_4 давав пояснення про те, що зі слів водія ОСОБА_5 йому відомо, що той нібито чув від ОСОБА_2 запах алкоголю.

На цих зауваженнях також наголошував в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 в апеляційному суді підтвердила зміст викладених в рішенні суду першої інстанції її показань та додала, що саме вона просила свого чоловіка, ОСОБА_2, не зупинятися на вимогу працівників поліції, які намагалися зухвало зупинити їх автомобіль 08.04.2018 року. Вона побоювалася за дитину, яка перебувала з ними у машині та була дуже перелякана такою поведінкою поліцейських.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 252, 280, 283 КпАП України при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, підлягають з'ясуванню питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Мотивуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень за ст.ст.130 ч.1, 122-2, 185 КУпАП, суд першої інстанції послався на показання самої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на показання свідків та досліджені матеріали справи. Зокрема суд в оскаржуваній постанові заначив наступне.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що 08.04.2018р. він, керуючи автомобілем, їхав зі своєю дружиною та сином. Рухаючись через переїзд, він помітив позаду авто поліції, яке рухалось без маячків, без звукових сигналів. Він побачив, як водій почав затискати його автомобіль, кричати щоб він зупинився та стукати жезлом по даху машини. Злякавшись вказаних осіб, він не зупинився та пришвидшився. Дружина також сказала йому не зупинятись. Проїхавши другий переїзд, машина поліції почала знову їх затискати, він об'їхав автомобіль і поїхав в напрямку свого будинку. Він почув, на його думку, декілька пострілів з пістолету. Біля подвір'я працівники поліції зупинили його, вийняли з авто та надягли наручники. На його запитання працівники поліції не відповідали, застосовували до нього фізичну силу, газовий балончик. Йому стало погано, була викликана швидка, по приїзду швидкої він зайшов в будинок з фельдшером, йому надали допомогу. Як складались протоколи, як відбирались пояснення у свідків він не бачив. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся, опір працівникам поліції не чинив. Вказав, що по факту перевищення працівниками поліції своїх повноважень ним написано заяву до прокуратури, внесені відомості до ЄРДР.

Світок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що патрулюючи 08.04.2018р. з напарником ОСОБА_7, ним було помічено автомобіль, на якому рухався ОСОБА_2, що порушував ПДР, зокрема керував авто без пристебнутого паску безпеки, тобто порушив вимоги п.2.3 «в» ПДР. Ним було подано водію сигнал зупинки за допомогою диску з світло відбиваючим сигналом, на що водій не відреагував та продовжив рух. Побачивши це, вони з ввімкненими проблисковими сигналами та сиреною розпочали переслідування водія, повідомляли в гучномовець про необхідність зупинки водієм. За перехрестям вони заблокували автомобіль ОСОБА_2 службовим авто, однак, той, виконавши маневр, почав рух далі. Вони продовжили переслідування. Біля будинку №16 по вул.Комсомольській ними було заблоковано водія таким чином, що той не зміг продовжити рух далі. Підійшовши до водія, той поводив себе неадекватно, з автомобіля відмовився виходити. Інспектор ОСОБА_7, відкривши дверцята, вивів ОСОБА_2 з авто, той поводив себе агресивно, кидався в бійку, висловлювався нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, тому було прийнято рішення про застосування спецзасобів, зокрема наручників. Хто викликав швидку йому не відомо, однак до приїзду швидкої ОСОБА_2 заспокоївся і кайданки були зняті. По приїзду швидкої, ОСОБА_2 зайшов в будинок, де йому була надана медична допомога. Після виходу медичних працівників ОСОБА_2 було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, продути газоаналізатор драгер чи проїхати в лікарню, на що той відмовився. Ними було прийнято рішення про складення протоколів про адміністративне правопорушення. В присутності двох свідків складено протоколи за ст.ст. 122-2, 130, 185 КУпАП. Про дані події, зокрема переслідування водія, вчинення ОСОБА_2 злісної непокори, застосування спецзасобів ним належним чином повідомлялось керівництво та чергову частину відділу поліції. Слідчо-оперативна група, прибувши на місце, виявила, що події не потребують їх реагування та поїхала. Також пояснив, що по вказаним фактам проведено службові перевірки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав аналогічні пояснення показам свідка ОСОБА_6 Крім цього свідок пояснив, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія вони знайшли на землі біля коліс автомобіля ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 08.04.2018. рухаючись по лісовій дорозі, вона помітила автомобіль поліції, який рухався з великою швидкістю. Наблизившись до них, інспектор почав вимагати зупинитись, на що вона чоловіку сказала щоб той не зупинявся, оскільки побоювалась що це може бути не поліція. На автомобілі не було проблискових маячків, сигналу сирени чи будь-яких інших сигналів. ЇЇ чоловік продовжив рух, на що автомобіль поліції почав притискати їх до узбіччя. За перехрестям автомобіль поліції підрізавши їх зупинився, на що її чоловік виконав маневр об'їзду та продовжив рух в бік їхнього будинку. Біля подвіря поліцейська машина їх заблокувала, її витягнули з машини, потім витягнули чоловіка. Працівники поліції одразу почали застосовувати фізичну силу до її чоловіка, наносити удари ногами. Чоловіку стало погано і була викликана швидка допомога. Чоловік намагався з'ясувати причину зупинки, на що працівники поліції не відповідали. По приїзду швидкої її чоловіку була надана допомога, як складались протоколи про адміністративні правопорушення їй не відомо. Вважає, що дії працівників поліції були незаконні, її чоловік не порушував закон.

Свідок ОСОБА_4 в судовому зсіданні пояснив, що він працює фельдшером на швидкій допомозі. 08.04.2018р. ним було отримано виклик на вул.. Комсомольську. Приїхавши на місце ним було помічено авто поліцейських, ОСОБА_2, його дружину та двох інспекторів поліції. ОСОБА_2 поводив себе неадекватно, бігав по подвірю та поряд з ним, висловлювався нецензурною лайкою, кричав, кидався на інспекторів поліції. На зауваження не реагував. Згодом він разом з ОСОБА_2 зайшли в будинок, де той поводив себе нормально, ним було поміряно тиск та надано медичну допомогу ОСОБА_2 Ним було поставлено в картці попередній діагноз, та зазначено про наявний стан алкогольного сп'яніння. Вийшовши на вулицю, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що той відмовився, надалі висловлювався нецензурною лайкою. Згодом працівниками поліції було складено протоколи, відібрано у нього та водія ОСОБА_5 письмові пояснення. Зачитані судом письмові пояснення щодо подій 08.04.2018р. підтримав повністю. ОСОБА_2 інспекторами роз'яснювались його права.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_4 Додатково пояснив, що коли складались протоколи, ОСОБА_2 був на досить близькій відстані від нього, тоді ж він відчув запах алкоголю від того. Також підтримав повністю свої письмові пояснення відібрані 08.04.2018р.

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.2-3), 08.04.2018р. ОСОБА_2 у їх присутності відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на предмет вживання алкогольних напоїв у встановленому законом порядку із застосування спеціального технічного засобу «драгера» або пройти огляд у медичній установі. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 постійно погрожував фізичною розправою, вів себе неадекватно та мав візуальні ознаки алкогольного сп'яніння. Від ознайомлення з адміністративним протоколом та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, а також відмовився від підпису протоколу. Зміст положень ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України водію ОСОБА_2 було доведено працівниками поліції у їх присутності.

Згідно з відеозаписами подій 08.04.2018р., які були відтворені під час розгляду справи у суді першої інстанції, підтверджується той факт, що незважаючи на неодноразові пропозиції поліцейських пройти медичний огляд, які не були висловлені в грубій або принижуючій людську гідність формі, ОСОБА_2 категорично відмовлявся проходити огляд, що поза будь-яким сумнівом свідчить про ухилення ним від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с.11-12).

Сам протокол про адміністративне правопорушення серії БР №096908 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) було складено відповідно до вимог ст.ст.254, 256 КУпАП у присутності двох свідків - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.2,3), та до протоколу були долучені: пояснення цих свідків та рапорт патрульного поліцейського ОСОБА_7 (а.с.4). Крім того, в протоколі зроблені відмітки про роз'яснення водію ОСОБА_2 його прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, про розгляд справи в суді, а також про відмову водія ОСОБА_2 від надання пояснень та від підпису протоколу у присутності двох свідків.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктами 2, 3, 6 - 8 розділу 1 та пунктами 1, 6 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп'яніння проводиться, зокрема, поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби). Огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп'яніння учасників цієї пригоди є обов'язковим у закладі охорони здоров'я.

Отже висновки суду першої інстанції про доведеність факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння є обгрунтованими, а провина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є цілком доведеною. При цьому апеляційний суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про відсутність у справі доказів того, що ОСОБА_2 працівниками поліції було видано направлення до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння та що останній відмовився від проходження такого огляду, оскільки вони спростовуються не тільки показами свідків - працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, долученими до матеріалів справи відеозаписами подій 08.04.2018р., але й показами інших свідків - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які засвідчили, що ОСОБА_2 у їх присутності відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляд на предмет вживання алкогольних напоїв у встановленому законом порядку із застосування спеціального технічного засобу «драгера» або пройти огляд у медичній установі. Не довіряти показам свідків не було підстав у суду першої інстанції, та не вбачає таких підстав апеляційний суд, оскільки, як пояснив сам ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду, із свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він раніше не був знайомим та підстав для його обумови у них не має. Таким чином сукупність досліджених та вищенаведених доказів свідчить про те, що працівники поліції при встановлених судом обставинах мали підстави для проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» чи у закладах охорони здоров'я, але від проходження якого ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків. При цьому досліджені судом відеозаписами подій 08.04.2018р. не містять в собі підтверджень того, що ОСОБА_2 пропонував працівникам поліції провести його огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі. Заперечення ОСОБА_2 та його захисником щодо наведених судом у постанові показань свідка ОСОБА_4 з приводу того, що ним у картці робилися записи про діагноз ОСОБА_2 після медичного огляду та щодо наявності у нього стану алкогольного сп'яніння, не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення під час складання адмінпротоколу, прав ОСОБА_2, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, викладених ними у письмових поясненнях (а.с.2,3), правильність яких була підтверджена ними у суді першої інстанції, та які стверджували, що від ознайомлення з адміністративним протоколом та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, а також відмовився від підпису протоколу. Зміст положень ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України водію ОСОБА_2 було доведено працівниками поліції у їх присутності.

Крім того, відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» працівник поліції має право зупинити транспортний засіб в передбачених законом випадках, у тому числі у разі порушення Правил дорожнього руху.

Згідно з пп. «а» п.2.4. Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 цих Правил. Невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.122-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, оскільки вони підтверджуються наведеними у рішенні суду поясненнями працівників поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також даними в судовому засіданні поясненнями самого ОСОБА_2 та його дружини-свідка ОСОБА_8, які підтвердили, що двічі не зупинились на вимогу працівників поліції, оскільки вважали їх дії незаконними та побоювались їх, а були зупинені вже шляхом блокування їх автомобіля службовим автомобілем поліції біля їхнього будинку.

Твердження сторони захисту на те, що в даній ситуації у працівників поліції не було законних підстав для зупинення транспортного засобу ОСОБА_2, оскільки службовий автомобіль рухався позаду його автомобіля та поліцейські не мали змоги бачити, що водій керував автомобілем без ременів безпеки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які були допитані судом першої інстанції, та законність дій яких перевірялась під час службового розслідування. Згідно висновків службового розслідування від 16 травня 2018 року (а.с.49-66) та висновків від 20.04.2018 року перевірки скарги ОСОБА_2 (а.с.81-82) не було встановлено неправомірності дій зазначених осіб відносно ОСОБА_2, зокрема під час складання адміністративних матеріалів. Окрім того, згідно наявної у матеріалах справи довідки (а.с.9) ОСОБА_2 за порушення п.2.3 «в» ПДР - порушення правил користування ременем безпеки, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 51 грн. На спростування зазначених обставин стороною захисту апеляційному суду належних доказів не надано.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду про доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, є належним чином мотивованими та гуртуються на наявних доказах по справі.

Відповідно до диспозиції ст.185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В обґрунтування своїх висновків про доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні ним злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, суд в оскаржуваній постанові послався на роз'яснення, які містяться в абзаці другому пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 (зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 року №12) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», та визначають, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків у зв'язку з участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Зокрема, до таких законних вимог працівників поліції належить право вимагати від громадян, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень поліції, тощо.

Суд першої інстанції правильно у своєму рішенні зазначив, що наявними у справі доказами підтверджується той факт, що незважаючи на неодноразові вимоги поліцейських, пройти медичний огляд, припинення протиправних дій ОСОБА_2, які не були висловлені в грубій або принижуючій людську гідність формі, ОСОБА_2 категорично відмовлявся проходити огляд, висловлювався грубою нецензурною лайкою, голосно кричав в бік поліцейських, що поза будь-яким сумнівом також свідчить про злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків. Такі висновки суду підтверджуються дослідженими під час судового розгляду та перевіреними апеляційним судом відеозаписами подій 08.04.2018р. (а.с.11-12), зокрема відеофайлом №20180408_180326 від 08.04.2018 року, на якому зафіксовані зухвалі та неадекватні дії ОСОБА_2 відносно працівників поліції. Окрім того, з відеофайлу IMG_3924 вбачається, що ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції стверджував, що він взагалі не перебував за кермом свого транспортного засобу. Вищевказані незаконні дії ОСОБА_2 також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та це вбачається з їхніх письмових пояснень (а.с.2,3), правильність яких засвідчили самі свідки у судовому засіданні, а також рапорту інспектора поліції ОСОБА_7 щодо злісної непокори ОСОБА_2 законним вимогам працівників поліції (а.с.5). За вказаним фактом інспектором ОСОБА_6 було повідомлено чергову частину про вчинення злісної непокори (матеріали №1542). З висновку №1174 від 13.04.2018р. про результати розгляду за повідомленням співробітника СРПП Станично-Луганського ВП вбачається, що 08.04.2018р. інспектором СРПП ОСОБА_6 повідомлено про вчинення злісної непокори працівникам поліції зі сторони ОСОБА_2, але в його діях ознак кримінального правопорушення не встановлено (67-79).

Суд апеляційної інстанції вважає також безпідставними посилання сторони захисту, як на доказ незаконності дій працівників поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2, на наявний в матеріалах справи (а.с.94) витяг з ЄРДР №0000129 про розпочате кримінальне провадження за ст.365 ч.2 КК України, оскільки воно розпочате за фактом перевищення влади та службових повноважень працівниками поліції, які 08.04.2018 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2, спричинили тілесні ушкодження дружині заявника ОСОБА_2, та це жодним чином не спростовує обставин вчинення самим ОСОБА_2 адміністративних правопорушень за ст.ст.130 ч.1, 122-2, 185 КУпАП, та висновків суду першої інстанції щодо доведеності його вини у вчиненні цих правопорушень.

Як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні сам факт внесення відомостей до ЄРДР ще не є доказом вчинення неправомірних дій працівниками поліції відносно ОСОБА_2, оскільки належна оцінка їхнім діям може бути надана лише остаточним процесуальним рішенням органів досудового розслідування або суду по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000129.

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності, які були перевірені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку показам свідка ОСОБА_8 та самого ОСОБА_2 під час розгляду справи щодо обставин вчинених правопорушень, його версії подій та навів належні мотиви, з яких дійшов висновків про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-2, ст.185 КУпАП. Суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, та дійшов висновків, які ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.122-2, ст.185 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-36 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_2 безпідставними, а постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2018 року вважає законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.122-2, ст.185 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО