КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/461/2018 Постанова винесена суддею Марченко М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_6 розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Попільня Житомирської області, громадянина України, звищою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 06 липня 2018 року о 03 год. по вул. Будівельників, 28 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Audio A4», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, огляд для встановлення стану сп'яніння проводився в установленому законом порядку у присутності двох свідків, за допомогою приладу «Drager», який показав результат 1,43 %, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перед складанням протоколу та перед проведенням його огляду на пристрої «Драгер», поліцейський не ознайомив його з правами, які передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та не розповів йому про порядок застосування пристрою «Драгер».

Тому, побачивши, як прилад «Драгер» показав алкогольне сп'яніння, яке перевищує норму, він розгубився, але потім скористався порадою поліцейського та не погодився з результатами огляду на «Драгері» і написав про це у протоколі.

Також зазначає, що ще до початку огляду поліцейський йому пояснив, що якщо він не буде згоден з результатами огляду, він має про це написати у протоколі в розділі пояснення особи, що він і зробив, написавши, що з висновком приладу «Драгер» не згоден, і це чули та бачили свідки, які весь час перебували на місці складання протоколу та підписували його останніми.

Проте, після того, як він в такий спосіб не погодився з результатами огляду на пристрої «Драгер», поліція не запропонувала йому пройти огляд у лікаря-нарколога в лікарні, а свідків задіяли для участі в огляді ще одного водія, що вказує на те, що свідки не покидали місця складання протоколу та чули його незгоду з показаннями приладу «Драгер».

Також на його прохання поліцією не було надано йому і документів на пристрій «Драгер».

При цьому, під час допиту у суді першої інстанції, свідок ОСОБА_4 підтвердив його пояснення та повідомив, що протокол відносно нього ОСОБА_2.) складався у його присутності і він бачив у протоколі запис про його незгоду з результатами огляду та чув від нього, що він не погодився з результатами огляду на пристрої «Драгер», а також пояснив суду, що поліцейські не запропонували йому пройти огляд у лікарні після його незгоди з результатами огляду на «Драгер», та, на його вимогу, поліція не надала йому документи на пристрій «Драгер», що вся процедура складання протоколу зайняла близько 20 хвилин.

Щодо свідка ОСОБА_5, то за викликом суду вона не з'явилася, надіслала письмове клопотання в якому повідомила, що він ОСОБА_2.) відмовився від огляду на стан сп'яніння, що взагалі не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, відео з відеореєстратора поліцейських не відображає всіх обставин, які повідомив суду він та свідок ОСОБА_4, оскільки поліцейські не здійснювали безперервну відеофіксацію події його огляду та процедури складання відносно нього протоколу, у зв'язку з чим він та його захисник наполягали на виклику поліцейського, який складав протокол, однак суд клопотання не задовольнив, помилково дійшовши висновку про повне та всебічне вивчення справи та обставин складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на думку апелянта, з вищенаведеного вбачається порушення з боку поліції під час складання/оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, недійсність такого огляду на стан алкогольного сп'яніння, та відповідно в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Александрова Д.О.на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2, роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 1,43 ‰, та містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з результатами тестування; Акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_2 було виявлено 1,43 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_2, яким він засвідчив, що з результатами згоден.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме те, що при його незгоді з результатами огляду на приладі «Драгер», працівники поліції не запропонували йому проїхати для огляду до лікаря-нарколога в лікарню, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_6 з якого вбачається, що ОСОБА_2 проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння добровільно, в присутності свідків, при цьому працівниками поліції йому було роз'яснено порядок проходження тестування на приладі «Драгер», і після того, як він видихнув у мундштук, показники тесту показали 1,43 ‰, між тим ОСОБА_2 будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як і намір пройти такий огляд в медичному закладі, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення роздруківка результатів тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 1,43 ‰, містять підпис ОСОБА_2 про ознайомлення та згоду з результатами тестування.

При цьому, ні в роздруківці результатів тестування, ні в Акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 не вказав про свою незгоду з результатами його перевірки на стан сп'яніння із застосуванням приладу «Драгер», і тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не погодився з результатами його огляду на стан алкогольного сп'яніння, проведеного з використанням приладу «Драгер», та відповідно і підстав для його направлення для огляду до закладу охорони здоров'я на підставі ч. 3 ст. 266 КУпАП у інспектора поліції не було.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу.

Не свідчать про протилежне і доводи ОСОБА_2 про те, що в протоколі про адміністративне правопорушенняу своїх поясненнях він зазначив про те, що не згоден з результатами приладу «Драгер», оскільки про свою незгоду з результатами огляду він написав у протоколі лише після його складання, а не одразу після проведення такого огляду.

Також є безпідставними і посилання ОСОБА_2 на пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що він також чув про його незгоду з результатами огляду на приладі «Драгер», оскільки, відповідно до наданих свідком ОСОБА_4 пояснень у суді першої інстанції, у його присутності було розпечатано прилад «Драгер» та роз'яснено водію ОСОБА_2, як потрібно у нього задувати, і після проходження водієм тесту йому показали результат, але він його не пам'ятає. Після чого інспекторами було складено документи, які він, як свідок, ознайомившись, підписав, так як відомості, які були там зазначені, вірні, а чи пропонували інспектори ОСОБА_2. пройти медичне обстеження, йому невідомо, оскільки він був зупинений та залучений як свідок під час тестування.

Щодо посилань апелянта на те, що поліцейськими не було відсторонено його від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.9 (а) ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо інших доводів, викладених ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, то вони суперечать як фактичним обставинам правопорушення, так і наявним доказам у справі, носять надуманий характер, а тому також не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду ГорбІ.М.