КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1284/2018
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисників - адвокатів Самойленка А.В., Ковальова В.М., іншого учасника ДТП ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 рокупровадження у справі щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як встановлено постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 09.07.2016 приблизно о 19 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Hyundai» р.н. НОМЕР_1 по а/д М-06 Київ-Чоп 21 км, не врахував дорожньої обстановки при перестроюванні не пропустив транспортний засіб ВАЗ 210700-20 р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, який їхав у попутному напрямку, у результаті чого відбулося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень та порушення п. п. 10.1; 10.3 ПДР.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2018 та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити стосовно нього провадження, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та належним чином не обґрунтованою і такою, що прийнята з грубим порушенням норм матеріального права та істотним порушенням вимог КУпАП, що підтверджується рядом обставин та доказів, які мають суттєве значення для оцінки фактичних обставин та механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, котрі взагалі залишилися поза увагою суду, а висновки при прийнятті рішення зроблені передчасно та не об'єктивно.

Зокрема, як зазначає апелянт, під час розгляду даної справи судом були грубо порушені вимоги ст.ст. 269, 277-2, 278, 279 КУпАП, внаслідок чого були грубо порушені права потерпілого у справі ОСОБА_5, якого суд взагалі, навмисно, не повідомив про день, місце та час розгляду даної справи.

На думку апелянта, висновки судді про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать вимогам діючого законодавства, в тому числі тим, на які суддя посилається в оскаржуваній постанові.

При цьому, як зазначається у скарзі, незважаючи на наявні у справі докази, зокрема пояснення учасників ДТП та свідків, суд не спромігся надати їм належної правової оцінки, залишивши їх взагалі поза увагою, не кажучи про необхідність отримання відповідних пояснень безпосередньо від учасників даної пригоди, та безпідставне відхилення, як доказів, схеми з місця ДТП та висновків працівників поліції, які, на підставі наданих їм матеріалів, склали стосовно ОСОБА_2 обґрунтований протокол.

Проігнорувавши висновки Дніпровського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва у справі № 755/11438/16-п стосовно ОСОБА_7, за якими судді змогли розглянути справу і визначитись з відсутністю вини в даній пригоді останнього, вбачаючи невідповідність дій, в даній дорожній обстановці, іншого учасника ДТП, суддя Святошинського районного суду м. Києва дійшла до хибного висновку про нібито недоведеність вини ОСОБА_2, пославшись на відсутність доказів, яких для судді апеляційного суду було достатньо, щоб зробити обґрунтований висновок про механізм даної пригоди, про розташування транспортних засобів на наявні на них пошкодження, які свідчили, що саме ОСОБА_2, змінюючи напрямок руху та перелаштовуючись зі смуги в смугу, спричинив цю аварійну ситуацію, грубо порушивши Правила дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, які наступили.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд навіть не звернув увагу на наявні в матеріалах справи пояснення водія ОСОБА_7, які він надавав працівникам патрульної поліції стосовно механізму дорожньо-транспортної пригоди, деталізуючи в послідуючому на вимогу останніх всі обставини пригоди, виходячи з яких вбачається, що ОСОБА_2 змінював напрямок руху по смугах, маючи намір зайняти крайню ліву, щоб здійснити поворот на ліво, але він не встиг завершити свій маневр та не зміг зайняти крайню ліву смугу, так як вона була зайнята іншими автомобілями, що вже стояли, а можливо в цей момент повільно рухались, маючи намір також здійснювати поворот, а тому його автомобіль несподівано для інших учасників руху призупинився під кутом, створивши таким чином аварійну ситуацію для автомобіля під керуванням ОСОБА_7, який рухався саме в цій смузі і не мав можливості уникнути зіткнення.

Враховуючи ці та інші наведені у скарзі обставини, а також виходячи із суті зібраних по справі матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, рішень суду першої та апеляційної інстанцій по справі № 755/11438/16-п, апелянт стверджує, що в даному випадку водій ОСОБА_2, всупереч вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, перед початком перестроювання та зміною напрямку рух, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу транспортним засобам, що рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, розпочав маневр з другої в четверту смугу руху, створивши таким чином перешкоду та небезпеку для водія ОСОБА_7 та керованого ним автомобіля, який рухався в третій смузі.

У справі, як вважає апелянт, наявні достатні дані, які в повному обсязі підтверджують той факт, що в діях водія ОСОБА_2 наявні беззаперечні порушення вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України, які стали причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, за якої транспортний засіб ОСОБА_7 отримав механічні пошкодження, внаслідок яких йому було завдано матеріальних збитків.

Заслухавши пояснення ОСОБА_7 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисників, які заперечували проти задоволення скарги та просили залишити постанову судді без змін; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на висновки судді, наведені в оскаржуваній постанові, якими обґрунтовується відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції не може з ними погодитися, з огляду таке.

Як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, з посиланням на вимоги ст. 252 КУпАП, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі оцінки доказів, яка повинна ґрунтуватись на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Однак, всупереч вимогам зазначеної вище норми закону, суддя, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, фактично обмежилась оцінкою лише двох доказів, з числа наявних у матеріалах справи, а саме схеми місця ДТП та протоколу про адміністративне правопорушення від 25 липня 2018 року, який було складено на останнього, залишивши поза увагою інші докази, приєднані до справи, зокрема: письмові пояснення обох учасників дорожньо-транспортної пригоди щодо її обставин; постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року у справі № 755/11438/16-п, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_7 було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного вище правопорушення; постанову судді Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_7 - без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичні дані, зафіксовані на схемі місця ДТП, зокрема щодо місця зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_2, характеру та локалізації механічних пошкоджень, які отримали ці транспортні засоби в результаті їх зіткнення; в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 312213 від 25 липня 2018 року, який було складено на ОСОБА_2, щодо допущених останнім порушень правил дорожнього руху; в письмових поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_7, щодо обставин ДТП, яка мала місце приблизно о 19 год. 10 хв. 09 липня 2016 року на 21 км а/д М-06 Київ -Чоп, а також в наведених вище судових рішеннях, які були прийняті щодо ОСОБА_7 та стосувалися саме цієї дорожньо-транспортної пригоди, дозволяють стверджувати, що зазначена пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, який, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, перед початком перестроювання та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надав дорогу транспортному засобу, під керуванням водія ОСОБА_7, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись ОСОБА_2 з метою подальшого перестроювання в крайню ліву смугу, передбачену для розвороту.

Висновок судді в оскаржуваній постанові про те, що відомості, які відображені на схемі місця ДТП свідчать тільки про те, що між транспортними засобами сталася ДТП, однак останні однозначно вказують на те, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що полягає у недотриманні п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки він зроблений без урахування всіх обставин справи в їх сукупності та є однобічним.

Більш того, сама по собі схема місця ДТП, без урахування інших доказів по справі, перш за все безпосередніх пояснень про обставини пригоди її учасників, не може служити беззаперечним доказом того, що в діях водія ОСОБА_2 відсутні порушення правил дорожнього руху, які полягають у недотриманні п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

У своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував того факту, що перед зіткненням він здійснював перестроювання в крайню ліву смугу, яка передбачена для розвороту і що зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7 відбулося в смузі руху останнього, що, крім пояснень обох учасників пригоди, підтверджується схемою місця ДТП.

Положення транспортних засобів, зафіксоване на вказаній вище схемі після зіткнення, а також характер та локалізація механічних пошкоджень, які отримали транспортні засоби в результаті їх зіткнення, з урахуванням розташування транспортних засобів в момент первинного контакту, про яке учасники пригоди повідомили під час апеляційного розгляду (намалювали на схемі місця пригоди), дозволять зробити висновок про те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2, до моменту зіткнення, не встиг зайняти крайню ліву смугу, на яку він мав намір перестроїтись та знаходився під незначним кутом на смузі руху автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_7, який у відповідності до вимог передбачених п. 1.4 ПДР України, як кожний учасник дорожнього руху, мав право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, зокрема, що водій іншого транспортного засобу при зміні напрямку руху, буде дотримуватися вимог, передбачених п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що на момент розгляду справи відносно ОСОБА_2, постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року у справі № 755/11438/16-п, яка набрала законної сили, було встановлено, що в діях іншого учасника цієї ДТП, ОСОБА_7, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя не мала достатніх підстав для визнання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 неналежним та недопустимим доказом, у зв'язку з невідповідністю викладених в ньому відомостей вимогам ст. 256 КУпАП та положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, оскільки цей протокол, так само, як і схема місця ДТП, повинен був оцінюватись в сукупності з іншими доказами, а не окремо.

Тим більше, що за своїм змістом вказаний протокол не суперечить вимогам ст. 256 КУпАП, складений уповноваженою на те посадовою особою поліції, а тому будь-які підстави для визнання його неналежним або недопустимим доказом відсутні.

За таких обставин, приймаючи до уваги сукупність усіх наявних у справі доказів, у тому числі тих, які були досліджені судом апеляційної інстанції, висновок судді про відсутність в діях водія автомобіля марки «Hyundai», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 рокущодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, відповідно до якої, суд апеляційної інстанції, надавши відповідним доказам свою оцінку, вважає необхідним визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, враховуючи наявність обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 цього Кодексу, апеляційний суд приходить до висновку, що, після скасування оскаржуваної постанови, з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі щодо нього слід закрити, виходячи з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Ул'яновська О.В.