Справа № 285/3528/18
провадження у справі 3/0285/1715/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2018 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Мозговий В.Б., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Управління Держпраці у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ФОП, РНОПП НОМЕР_1,-

за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно адміністративного матеріалу від 19 вересня 2018 року, ФОП ОСОБА_1, яка здійснює свою діяльність за адресою : АДРЕСА_1, скоїла порушення вимог ст. 24 КЗпПУ в частині фактичного допуску працівників до роботи без укладання трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а саме згідно договорів №13 про надання послуг від 02.02.2015 року; договору №1 про надання послуг від 02.01.2018 року, укладених між ФОП ОСОБА_1 та гр.. ОСОБА_2, договіру №14 про надання послуг від 01.12.2016 року, договіру №02 про надання послуг від 01.02.2018 року, укладених між ФОП ОСОБА_1 та гр.. ОСОБА_3, за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ФОП ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнала, пояснила, що перебувала з даними особами не в трудових, а в цивільно-правових відносинах.

Представник ОСОБА_4 пояснив, що зазначені Договір №1 про надання послуг від 02.01.2018 року та Договір №02 від 01.02.2018 року мають ознаки виключно цивільно-правових відносин, оскільки особи не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, самі організовували свою роботу та виконували її на власний ризик, також останній акт наданих послуг підписано у серпні 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Ч. 3. ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.626 ЦК визначено загальне поняття цивільно-правового договору.

Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 ЦК. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і в разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобовязаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналізуючи зміст укладених договорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а саме: договір №13 про надання послуг від 02.02.2015 року; договір №1 про надання послуг від 02.01.2018 року; договір №14 про надання послуг від 01.12.2016 року, договір №02 про надання послуг від 01.02.2018 року, суд вважає, що фактично в даному випадку між працівниками та підприємцем виникли трудові, а не цивільно-правові, відносини, які не були оформлені шляхом укладення трудових договорів, в звязку із чим в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Крім того, як вбачається з актів приймання-передач, оплата за надані послуги носила систематичний характер (за кожен місяць), а не була разовою за надання певної послуги, що також свідчить про наявність між особами трудових відносин.

Таким чином, враховуючи вищезазначені докази, суд оцінює позицію правопорушниці та її представника критично та розцінює це як спробу створення штучних умов для спростування факту порушення законодавства з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи всі обставини справи в їх сукупності, наявні в справі докази, приходжу до висновку про необхідність застосування до правопорушниці ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 41 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для виправлення її та виконання завдань КУпАП.

Підстави для застосування іншого, більш мякого або суворого стягнення, відсутні.

Відповідно до ст. 40-1, ч. 5 ст. 283 КУпАП судовий збір у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 41, 283, 284,КУпАП ,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накласти не неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч пятсот )грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

На постанову може бути подано скаргу в порядку, визначеному КУпАП протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Б.Мозговий