ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/837/18 Номер провадження 33/814/45/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретарів Іщенко Є.М., Сорочинської І.В. особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вовчик, Лубенського р-ну, Полтавської обл., не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що він 20.03.2018 о 17 год. 05 хв. в с. Вовчик по вул. Леніна, Лубенського р-ну, Полтавської обл., керував скутером Войпер, б/н з явними ознаками алкогольного сп'яніння, на пропозицію поліцейського продув на місці прилад Драгер, який засвідчив 1,12 проміле алкоголю, після чого, не погодившись з результатами спеціального технічного засобу, відмовився від подальшого проходження на встановлення стану алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати, та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що в порушення прав, передбачених ч.1 ст. 268 КУпАП суд відмовив в задоволенні клопотання, в якому він просив надати час для укладання угоди з захисником, виклику інспектора поліції, а також витребування доказів - відеозапису з нагрудної камери чи з камери відеореєстратора службового автомобіля.

Вказав, що суддя спрощено та формально підійшов до встановлення обставин справи, так як під час розгляду не допитав про обставини справи свідків зазначених в протоколі, а при винесенні постанови керувався лише письмовими поясненнями свідків, які були додані до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №369155 від. 20.03.2018.

Зазначив апелянт, що матеріали справи не містять відомостей, що він дійсно керував скутером 20.03.2018 о 17 год. 05 хв., оскільки його скутер 20.03.2018 зламався, тому він-ОСОБА_2 рухаючись по узбіччю дороги, вів у руках свій скутер, тримаючи його за кермо, до свого односельця на ремонт, який має відповідні інструменти та досвід роботи. Стверджував, що двигун його скутера не працював, тому він на сидінні скутера не сидів, а йшов пішки збоку від скутера, тому не може вважатись водієм транспортного засобу в розумінні положень п. 1.10 ПДР щодо визначення понять «водій», «механічний транспортний засіб», «мопед».

Також зазначив, що спеціальний технічний засіб Drager «Alkotest 6810», який використовувався інспектором поліції для визначення стану сп'яніння відсутній у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, які дозволені для застосування на території України. Погодився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на газоаналізаторі лише з цікавості, і не дратування працівників поліції, які погрожували йому арештом і разі відмови продути алкотест.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з підстав, в ній наведених, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 ), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 14 від 23 грудня 2005 року з послідуючими змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснив, що при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч.7 ст. 121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.

Згідно з ч.7 ст.121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1128-1, частинах першій і другій статті 130, статтях 132-1,133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Виходячи з цієї норми Закону, скутер, в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП, є транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.9 a) Правил дорожнього руху водієві забороняється

керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Приписи п.2.5 «Правил дорожнього руху» передбачають, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується наявними у справі доказами, які також були предметом дослідження в апеляційному суді.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 369155 від 20.03.2018 - згідно яких ОСОБА_2 20.03.2018 о 17 год. 05 хв. в с. Вовчик по вул. Леніна, Лубенського р-ну, Полтавської обл., керував скутером Войпер, з явними ознаками алкогольного сп'яніння ( запах з порожнини рота, почервоніння обличчя),їхати в медичний заклад відмовився в присутності двох свідків, але на місці продув прилад Драгер, який показав 1,12 проміле алкоголю, чим порушив п. 2.5 ПДР (а.с. 2).

Особу правопорушника встановлено за паспортом серії НОМЕР_1 виданим Київським РВ в м. Полтава 29.09.2012 (а.с. 2).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 369155 в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» апелянт ОСОБА_2 зазначив, що 20.03.2018 о 17 год. 00 хв. випив пляшку пива, керував VIPER в с. Вовчик, їхати в лікарню відмовився.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 369155 вказані свідки факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, та факту проходження на місці алкотестеру « Драгер» , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а сам вказаний протокол підписаний уповноваженою особою (інспектором Лубенського ВП ГУНП в Полтавської області, лейтенантом поліції ОСОБА_8.) та даними свідками без будь-яких застережень чи зауважень (а.с. 2).

В матеріалах справи є письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від 20.03.2018 про те, що вони були свідками того, що ОСОБА_2 пояснював, що випив пляшку пива та керував скутером Войпер в с. Вовчик, та того, що відмовився від проходження медичного огляду на вживання алкоголю в медичному закладі, але продув алкотест «Драгер», який показав результат 1,12 %, а ОСОБА_2 вину свою визнав повністю. (а.с. 5,6).

Згідно направлення ОСОБА_2 до Лубенського обласного наркологічного диспансеру для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння останній відмовився від його проходження в медичному закладі, про що стоїть підпис останнього. (а.с. 3).

Відповідно роздруківки з тестування на алкоголь за допомогою Алкотестера 6810, ARCD - 0459 у ОСОБА_2 виявлено стан алкогольного сп'яніння внаслідок вживання алкоголю 1,12 %, про що стоїть підпис ОСОБА_2, про те, що він ознайомлений з результатом тестування (а.с. 4)

З урахуванням свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/6206 газоаналізатор Алкотестер 6810, ARCD - 0459 виробник фірма «Drager Safety AG&ala;Co. KGaA, Німеччина» пройшов повірку 19.09.2017, відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05/2013 і ця повірка є чинною до 19.09.2018, що свідчить про те, що даний газоаналізатор є дозволеним для використання на території України (а.с. 7).

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп'яніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя (п.2 цієї Інструкції). Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, має підстави вважати, що особа за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані сп'яніння.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп'яніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров'я. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан сп'яніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентується обов'язковість проведення огляду на стан сп'яніння лише у закладі охорони здоров'я.

Отже, інспектор Лубенського ВП ГУНП в Полтавської області, лейтенант поліції ОСОБА_8. після зупинки транспортного засобу - скутера Войпер, б/н мав право, за відповідних виявлених ним ознак алкогольного сп'яніння, запропонувати апелянту пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, за допомогою пристрою алкотестер на місці зупинки та в медичному закладі, однак, в присутності свідків, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, а на місці продув прилад « Драгер», який засвідчив 1,12 проміле алкоголю, проте ОСОБА_2 відмовився їхати до лікарні.

Тому, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується і наданими в ході апеляційного розгляду поясненнями свідків, інспектора патрульної поліції ОСОБА_8., допитаних в судовому засіданні апеляційної інстанції, які є логічними та послідовними, що узгоджуються між собою.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили, що були свідками того, як ОСОБА_2 проходив обстеження на стан сп'яніння за допомогою алкотестеру «Drager», який засвідчив 1,12 проміле алкоголю, а також відмови ОСОБА_2 від проходження обстеження на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі. Також, свідок ОСОБА_4 повідомив, раніше бачив, як ОСОБА_2 керував скутером.

У судовому засіданні апеляційної інстанції інспектор Лубенського ВП ГУНП в Полтавської області, лейтенант поліції ОСОБА_8. пояснив, що складено протокол на ОСОБА_2 через те, що він керував транспортним засобом «скутером» з явними ознаками алкогольного сп'яніння, на пропозицію поліцейського продув на місці прилад Драгер, який засвідчив 1,12 проміле алкоголю, після чого, не погодившись з результатами спеціального технічного засобу, відмовився від подальшого проходження на встановлення стану алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Пояснення в протоколі писав власноручно, без будь-якого тиску.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що транспортним засобом не керував, пояснення в протоколі писав власноручно, але його змусили працівники поліції писати саме такі пояснення, але дані доводи спростовуються показаннями допитаного в суді апеляційної інстанції працівника поліції ОСОБА_8., який вказав, що ОСОБА_2 писав пояснення власноручно, без будь якого тиску.

Свідок ОСОБА_3 в апеляційній інстанції підтвердив показання працівника поліції і у тому, що останні не тиснули на ОСОБА_7 у той час коли він власноручно писав пояснення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та ставиться критично до пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, а саме у тому, що він не керував транспортним засобом і розцінює як спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладені вище докази, які є взаємоузгодженими між собою і доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин встановлених суддею суду першої інстанції та судом апеляційної інстанції доводи ОСОБА_2 про невинуватість, є необґрунтованими.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об'єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, заінтересованості поліцейських, ОСОБА_2 не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення відсутні.

Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до листа територіального сервісного центру № 5343 Регіонального сервісного центру в Полтавській області МВС України посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_2 не видавалось.

Згідно п.1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Отже, на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не мав посвідчення водія, а тому суд правильно застосував стягнення до ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП є слушними, але відповідно до цієї ж статті права ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції відновлені.

З огляду на вказане відсутні підстави для скасування постанови судді, як про це просить апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун