АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1995/2018 Постанова винесена суддею Домарєвим О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника ОСОБА_2, яка діє в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5,розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, 21 січня 2018 року о 14 год. 20 хв. на перехресті вул. Дніпровська Набережна - вул. Здолбунівська в м. Києві ОСОБА_3., керуючи автомобілем «Honda», державний номерний знак НОМЕР_1, перед перестроюванням з середньої смуги руху в крайню ліву смугу руху, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала дорогу транспортному засобу «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтись, у зв'язку з чим відбулося зіткнення транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження та отримання пасажиром ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, чим порушила п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження в справі, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною і необґрунтованою через її невідповідність фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при винесенні постанови, суд прийняв до уваги лише покази водія ОСОБА_4, які фактично є технічно не спроможними, покази свідка ОСОБА_7, які частково не відповідають його першочерговим поясненням в частині її маневру по смугах; покази свідків ОСОБА_8, дружини водія ОСОБА_4, та ОСОБА_9, пасажирки автомобіля під керуванням ОСОБА_4, які є зацікавленими особами; висновок експерта №12-1/13 від 08.05.2018 року, який виконаний з грубими порушеннями правил проведення автотехнічних досліджень та відповідних методичних рекомендацій, про що неодноразово усно та письмово наголошувалось у судовому засіданні, та поза увагою залишив її покази, свідка ОСОБА_10 та висновок експерта №012-03(Д)/18 від 26.03.2018.

Так, згідно показів водія ОСОБА_4 він рухався по вул. Дніпровська набережна в другій (середній) смузі руху з приблизною швидкістю 60 км/год., однак, згідно п. 12.4 ПДР України, в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год., а отже, якби він рухався з дотриманням встановленого швидкісного режиму, то перед початком виконання маневру розвороту вона б могла його спостерігати в полі свого зору.

Щодо показів водія ОСОБА_4 про те, що за 30-40 метрів він побачив, як її автомобіль «Honda» здійснює маневр розвороту у невстановленому для цього місці та з урахуванням його швидкості 60 км/год., він фактично вирішив, що виїзд її автомобіля в напрямку його смуги для руху не створює йому небезпеку для руху, хоча з його ж показів, через 2 секунди вона вже фактично мала перетнути його траєкторію руху, то цей час беззаперечно є дуже коротким для того, щоб сприйняти її маневр лише як перешкоду для руху. При цьому, перебування автомобіля «Geely» на момент зіткнення в лівій смузі у напрямку метро Осокорки, спростовує схема до протоколу ОМП від 21.01.2018, яку підписав і сам ОСОБА_4, та висновок експерта №012-03(Д)/18 від 26.03.2018 року.

Крім того, при дослідженні схеми суддя дійшов помилкового висновку щодо початку сліду шин автомобіля «Geely» саме в крайній лівій смузі руху, звернувши увагу лише на їх візуальне зображення, та не врахував реальних розмірів вказаних у схемі, оскільки, фактично на момент початку сліду юзу, зафіксованого в схемі до протоколу ОМП, переднє праве колесо автомобіля «Geely» знаходилось на відстані 0,25 м в середній смузі руху у напрямку метро Осокорки від лівого її краю, а не 18,7 м, а сам автомобіль фактично знаходився під кутом до проїзної частини, як визначено у висновку експерта №012-03(Д)/18 від 26.03.2018 року та в наданій експертом масштабній схемі.

Щодо показів водія ОСОБА_4 в частині виникнення для нього моменту небезпеки за 5 метрів при русі з її авто в попутному напрямку, тобто що вона нібито почала перестроюватися в ліву смугу, коли він перебував позаду її авто, то вони свідчать про свою неспроможність, оскільки з урахуванням вказаної водієм ОСОБА_4 відстані між автомобілями, в момент коли її автомобіль створює для нього небезпеку для руху, а саме зміщується в ліву смугу - 5 метрів, то порівнюючи дану відстань, з відстанню яку долають транспортні засоби за 1 сек., зрозуміло що за 0,3 сек. (час за який долає авто «Geely» відстань у 5 метрів) вона не встигла б навіть викрутити рульове колесо для маневру перестроювання, а не то щоб здійснювати перестроювання.

Тому залишаються не зрозумілими дії водія ОСОБА_4, який після виїзду її автомобіля на перехрестя та розвороту, не сприйняв цю ситуацію, як небезпеку для руху, та своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупини керованого ним транспортного засобу. Натомість, з його ж пояснень, він вирішив об'їхати її автомобіль з лівої сторони, тобто фактично сам підтвердив той факт, що не був поставлений в умови аварійної ситуації її діями, а тому він мав діяти згідно п. 12.3 ПДР з моменту виявлення небезпеки для руху, а саме - початку виїзду зустрічного автомобіля «Honda» на проїзну частину Дніпровської Набережної в бік метро «Осокорки».

Також те, що фактично небезпека для руху водія ОСОБА_4 виникла в момент зміни напрямку руху її автомобілем, а саме - в момент початку виконання маневру розвороту із зустрічного напрямку, підтверджують і свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які знаходились в салоні його автомобіля, зазначивши, що, коли ОСОБА_4 почав лаятися та маневрувати, вони звернули увагу на дорогу і побачили, що автомобіль «Honda» перетинає проїзну частину, а саме - виконував маневр розвороту. При цьому, в цей час, згідно пояснень ОСОБА_4, відстань до автомобіля «Honda» складала 30-40 метрів, і тому, саме в цей час, він повинен був виконувати вимоги п. 12.3 ПДР, а саме - зменшувати швидкість, не змінюючи напрямку руху.

Щодо того, що на підставі аналізу обох експертних досліджень, суд надав перевагу саме висновку автотехнічного дослідження №12-1/13 від 08.05.2018 року, посилаючись на те, що він є більш змістовний і при складанні якого враховувались також пояснення свідка ОСОБА_7, який фактично вказав лише на те, що водій автомобіля «Honda» виконував маневр розвороту у невстановленому місці, однак про швидкості руху транспортних засобів, звідки автомобіль «Honda» почав маневр розвороту, де знаходився автомобіль «Geely» відносно меж перехрестя в момент виконання розвороту автомобілем «Honda» та іншої інформації, необхідної для надання експерту, не надав, та, що він узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема поясненнями водія ОСОБА_4, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 стосовно механізму розвитку даної ДТП, то на відміну від цього висновку, експерт ОСОБА_11, під час виконання дослідження у висновку №012-03(Д)/18 від 26.03.2018 року, проводить не лише автотехнічне дослідження обставин ДТП, а й транспортно-трасологічне, яке засновується не тільки на дослідженні суб'єктивних показів учасників ДТП, а й об'єктивно встановлених даних.

Крім того, зробивши вірний висновок щодо розташування автомобіля «Honda» під кутом до автомобіля «Geely» на момент первинного контакту з урахуванням пошкоджень на транспортному засобі, суд не врахував наявних слідів юзу коліс автомобіля «Geely», зафіксованих в схемі до протоколу ОМП та кута їх розташування відносно меж проїзної частини, що свідчить про перебування автомобіля «Geely» під кутом як до меж проїзної частини, так і до самого автомобіля «Honda».

Між тим, аналізуючи висновок експерта №12-1/13 від 08.05.2018, суд не взяв до уваги, що швидкість руху автомобіля «Honda» безпосередньо перед ДТП становила приблизно 15-20 км/год., тому моментом виникнення небезпеки для руху автомобіля «Geely» під її керуванням є виїзд в смугу руху (крайню ліву) автомобіля «Honda», а в цей момент відстань між транспортними засобами становила приблизно 5-10 метрів.

Також не взято до уваги судом і невідповідність заявленої ОСОБА_4 швидкості руху її автомобіля 15-20 км/год., пошкодженням на обох транспортних засобах, оскільки з урахуванням пошкоджень на транспортних засобах та кінцевого їх положення, швидкість автомобіля «Geely» повинна бути аж ніяк не 60 км/год.

Щодо зазначення експертом про технічну неспроможність її показів в частині неможливості виконання маневру розвороту з її попереднього положення (другої смуги зліва у напрямку Дарницького мосту) у крайню ліву смугу у напрямку метро Осокорки, оскільки, нібито для автомобіля «Honda» не вистачить радіусу за технічними характеристиками авто, і при цьому, він вираховує дугу розвороту авто по внутрішньому радіусу, то це взагалі суперечить методиці проведення автотехнічних досліджень, оскільки, згідно методичним рекомендаціям для експерта-автотехніка радіус розвороту вираховується по зовнішньому габариту транспортного засобу, а тому даний висновок є упередженим та хибним.

При цьому, зробивши висновок про технічну неспроможність її показів, в частині не можливості виконати вказаний вище маневр розвороту, експерт не досліджує інші її покази, а саме, питання технічної спроможності пояснень водія ОСОБА_4 в частині можливості маневрування автомобіля «Honda» з другої смуги зліва безпосередньо в ліву смугу.

Крім того, зазначивши вірно у постанові про відсутність причинно-наслідкового зв'язку в її діях, а саме - в частині того, що порушення нею вимог п. 16.6. та дорожнього знаку 5.16. Розділу 33 ПДР стало причиною ДТП, в той же час суддя вказує на наявність в її діях порушень вимог п.п. 10.1. та 10.3. ПДР України.

Проте, перед початком виконання маневру розвороту в крайню ліву смугу у напрямку метро Осокорки, вона переконалась, що у зустрічному для неї напрямку відсутні транспортні засоби на достатній відстані, яким би вона могла створити небезпеку для руху, а поява автомобіля «Geely» позаду її авто, свідчить лише про значне перевищення швидкості останнім.

Та, оскільки наданими доказами доведено, що вона після виконання маневру розвороту перестроїлась відразу в крайню ліву смугу у напрямку метро Осокорки та продовжувала рух по ній до зіткнення, то вважаю, що вимог п.10.3. ПДР України вона також не порушувала.

Таким чином, на думку апелянта, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та під час винесення постанови упереджено поставився до оцінки доказів у справі, безпідставно та необґрунтовано надав перевагу доказам сторони водія ОСОБА_4, та як наслідок прийняв необ'єктивне та неправосудне рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5 проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою, учасниками пригоди та понятими без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на перехресті вулиць Дніпровська Набережна - Здолбунівська в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, їх розташування після зіткнення, сліди шин автомобілів, уламки кузова та осипи скла із автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 щодо обставин події.

При цьому з письмових пояснень ОСОБА_3 та пояснень, наданих нею в суді першої інстанції, вбачається, що 21.01.2018 року о 14 год. 20 хв. вона рухалась на автомобілі «Honda» по вул. Дніпровська Набережна з боку станції метро «Осокорки» в бік Дарницького мосту у другій смузі зліва зі швидкістю 50 км/год. Доїхавши до перехрестя з вул. Здолбунівською, оскільки в зустрічному напрямку не було транспортних засобів, на світлофорі вона виконала маневр лівого розвороту в крайню ліву смугу зустрічного напрямку в бік станції метро «Осокорки, не перетинаючи при цьому подвійної осьової дорожньої розмітки. Знаходячись у вказаній смузі в дзеркало заднього виду вона побачила, що прямо на її автомобіль із середньої смуги руху попутного напрямку рухається на великій швидкості автомобіль «Geely», з метою уникнення зіткнення вона скерувала свій автомобіль ліворуч, намагаючись зайняти крайнє ліве положення у своїй смузі, однак в цей момент відбувся сильний удар в задню ліву частину її автомобіля, а потім, майже одразу, ще один в ліву передню частину, у зв'язку з чим її автомобіль відкинуло на зустрічний бік дороги, де вона змогла зупинитись лише в крайній правій смузі зустрічного напрямку руху. Також зазначила, що перед здійсненням розвороту, автомобіля «Geely» не було, що дозволило їй безперешкодно виконати маневр розвороту.

Разом з тим, зазначений ОСОБА_3 механізм дорожньо-транспортної пригоди, спростовується сукупністю наявних у справі доказів.

За поясненнями другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, наданими в тому числі і в суді апеляційної інстанції, 21.01.2018 року приблизно о 14 год. 20 хв. він рухався по вул. Дніпровська Набережна з боку Дарницького мосту в бік пр. Бажана в м. Києві в другій (середній) смузі руху зі швидкістю 60 км/год. на зелений сигнал світлофору, в крайній лівій смузі перед перехрестям стояли автомобілі на поворот ліворуч. В районі перехрестя вул. Дніпровська Набережна та вул. Здолбунівська, на відстані приблизно 30-40 м він побачив автомобіль «Honda», водій якого здійснювала розворот не з крайньої лівої смуги зустрічного напрямку та по завершенню розвороту зайняла другу (середню) смугу, по якій він рухався, створивши йому тим самим перешкоду. Для безпечного об'їзду цієї перешкоди він перестроївся в крайню ліву смугу руху і рухався прямо, а не під кутом, та при наближенні до автомобіля «Honda» на відстані приблизно 5 м, водій останнього почала різко перестроюватись в ліву смугу руху, по якій він рухався, побачивши цю перешкоду, він загальмував, однак у зв'язку із відсутністю технічної можливості, уникнути зіткнення з цим автомобілем не вдалося.

Зазначені пояснення ОСОБА_4 в тій частині, що на той момент, коли в нього в'їхав автомобіль «Honda», він вже перестроївся в крайню ліву смугу та рухався по ній, об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7, а також поясненнями, наданими ним в суді першої інстанції, відповідно до яких, 21.01.2018 року приблизно о 14 год. 20 хв. він рухався на автомобілі «Toyota» по вул. Дніпровська набережна з боку Дарницького мосту в бік станції метро «Осокорки» в крайній лівій смузі руху, маючи намір здійснити поворот на вул. Здолбунівську, а автомобіль «Geely» рухався попереду в середній смузі руху. В цей час він побачив, що автомобіль «Honda», який рухався по вул. Дніпровська Набережна в зустрічному напрямку спочатку з увімкненим покажчиком правого повороту намагався повернути на вул. Здолбунівську, після чого водій цього автомобіля увімкнула покажчик лівого повороту та почала виконувати маневр розвороту через три смуги, та виїхала на середню смугу в попутному з ним напрямку. При цьому, автомобіль «Geely», який рухався позаду, побачивши перешкоду у виді автомобіля «Honda», почав зміщуватись із середньою смуги в крайню ліву смугу, однак автомобіль «Honda» також перестроїлась в крайню ліву смугу руху, у зв'язку з чим водій автомобіля «Geely» не зміг уникнути зіткнення з автомобілем «Honda».

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення у суду апеляційної інстанції немає, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Зокрема, ці обставини підтверджуються і схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою, учасниками пригоди та понятими без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на перехресті вулиць Дніпровська Набережна - Здолбунівська в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, їх розташування після зіткнення, сліди шин автомобілів, уламки кузова та осипи скла із автомобілів, та з якої вбачається, що зіткнення транспортних засобів за регульованим світлофорним об'єктом та дорожнім знаком 5.16 «Напрямки руху по смугах» (рух здійснюється тільки прямо і праворуч) перехрестям вул. Дніпровська Набережна - вул. Здолбунівська в м. Києві, і у кінцевому положенні після зіткнення автомобіль «Honda» знаходиться в крайній правій смузі вул. Дніпровська Набережна в бік Дарницького мосту передньою частиною розвернутий в напрямку метро «Осокорки» прямо, а автомобіль «Geely» - в крайній лівій смузі вул. Дніпровська Набережна в бік Дарницького мосту передньою частиною розвернутий в напрямку метро «Осокорки» під кутом. До передніх коліс автомобіля «Geely» в його кінцевому положенні зафіксовано сліди його шин, які починаються у крайній лівій смузі вул. Дніпровська Набережна в напрямку метро &q?ть;Осокорки&q? л;, а навколо автомобіля «Geely» зафіксовано ділянку осипу уламків кузова та скла транспортних засобів.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Honda» та «Geely» свідчать про те, що правою передньою частиною автомобіль «Geely» контактував із лівою задньо-боковою частиною автомобіль «Honda».

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди також підтверджується і висновком експерта №12-1/13 від 08.05.2018 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про проведення автотехнічного дослідження, проведеного за клопотанням адвоката Багача І.І., з якого вбачається, що в даній ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, зіткненням транспортних засобів, водій автомобіля «Geely» ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.3, 12.4 ПДР України, і в його діях, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається, але вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР України, які не перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної ДТП, а водій автомобіля «Honda» ОСОБА_3, повинна була керуватися вимогами дорожнього інформаційно-вказівного знаку 5.16 «Напрямки руху по смуга» та п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, і у її діях вбачаються невідповідності вимогам дорожнього інформаційно-вказівного знаку 5.16 «Напрямки руху по смуга» та п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, які перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної ДТП.

При цьому твердження апелянта, як і захисника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно через порушення водієм автомобіля «Geely» ОСОБА_4 п. 12.3 ПДР, який, з моменту виявлення небезпеки для його руху, а саме - не пізніше моменту виїзду зустрічного автомобіля «Honda» на проїзну частину, знаходився на відстані 30-40 метрів від автомобіля «Honda», що розвертався, повинен був застосувати екстрене гальмування, не змінюючи напрямок руху, судом до уваги не приймаються, оскільки не грунтуються на вимогах Правил дорожнього руху, які зобов'язують водія вжити заходів до зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об'їзду перешкоди, та суперечать матеріалам справи в частині, що стосується обставин, які передували дорожньо-транспортній пригоді, її механізму та наслідків.

При цьому, слід також зауважити, що виконання положень п. 10.3 Правил дорожнього руху полягає в тому, що починаючи перестроювання, необхідно переконатися, що не буде створена небезпека тим транспортним засобам, на смугу руху яких водій буде перестроюватись, і залежно від обстановки, в одних випадках зачекати з перестроюванням, в інших - прискорити виконання маневру, а якщо ймовірне виникнення небезпечної ситуації, водій транспортного засобу, що перестроюється, повинен відмовитися від зміни смуги руху, чого не було дотримано ОСОБА_3з огляду на наявні в матеріалах справи пояснення свідка ОСОБА_7 про те, що автомобіль «Honda» рухався спочатку з увімкненим покажчиком правого повороту, намагаючись повернути на вул. Здолбунівську, а потім, увімкнувши покажчик лівого повороту, почала виконувати маневр розвороту через три смуги, виїхавши у середню смугу, по якій рухався автомобіль «Geely», водій якого, побачивши перешкоду, почав зміщуватись у крайню ліву смугу, однак водій автомобіля «Honda» також почав перестроюватись в крайню ліву смугу.

Водночас, за вимогами п. 10.3 Правил дорожнього руху України, перестроювання необхідно виконувати так, щоб не змушувати інших водіїв змінювати напрямок і швидкість руху, а, оскільки з вказаних водіями обставин ДТП вбачається, що водій автомобіля «Honda», здійснивши розворот, виїхала у середню смугу, по якій рухався автомобіль «Geely», змусивши його перестроїтись у крайню ліву смугу, а потім також перестроїлась у цю смугу, то, виходячи з положень п. 1.4 Правил дорожнього руху, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила, водій автомобіля «Honda» - ОСОБА_3 не мала переваги на рух перед водієм автомобіля «Geely» ОСОБА_4, а останній і не повинен був виконувати вимогу п. 12.3 Правил дорожнього руху відносно водія автомобіля «Honda».

З цих підстав, судом першої інстанції обгрунтовано не було прийнято до уваги і висновок судового експерта ОСОБА_11 за результатами проведення комплексного транспортно-трасологічного та автотехнічного експертного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №012-03(Д)/18 від 26.03.2018 року, проведеного за заявою адвоката Клунко О.М., відповідно до якого - за викладених обставин пригоди, виходячи з версії розвитку події, викладеної ОСОБА_3, технічною причиною виникнення пригоди є дії водія ОСОБА_4, пов'язані з невиконанням вимог п.п. 10.1, 13.1 ПДР України, при цьому, за таких обставин розвитку пригоди в діях ОСОБА_3 невідповідності вимогам п.п. 10.1, 16.6 ПДР України з технічної точки зору не вбачаються, а за викладених обставин пригоди, виходячи з версії розвитку подій, викладеної ОСОБА_4, технічною причиною виникнення пригоди є його дії, пов'язані з невиконанням вимог п. 12.3 ПДР України, оскільки при дослідженні ним не враховані всі об'єктивні дані та фактичні обставини ДТП.

Таким чином, висновок в постанові судді про порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, як і доводи про її невинуватість та про порушення виключно водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Отже, суддя районного суду при розгляді справи відносно ОСОБА_3 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини події, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам, та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_3 у порушенні ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильно закривши при цьому провадження по справі за сплином строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.