Справа № 603/235/18
Провадження № 3/603/135/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2018 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Іванчук В. М. розглянувши матеріали, які надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 16.04.2018 року о 16 год. 05 хв. в м.Монастириська по вул.Підгородня, 5, керував транспортним засобом мотоблоком «Мустанг», в стані алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння на місці зупинки відмовився, тому медичний огляд проводився у приміщенні Монастириського РТМО за допомогою приладу «Алконт 01 СУ». Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винним себе у вказаному визнав, у вчиненому розкаявся.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім визнання в судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, перевіреними на їх допустимість, належність та достатність, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №545590 від 16.04.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 16.04.2018 року о 16 год. 05 хв. в м.Монастириська по вул.Підгородня, 5, керував транспортним засобом мотоблоком «Мустанг», в стані алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння на місці зупинки відмовився, тому медичний огляд проводився у приміщенні Монастириського РТМО;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.04.2018 року, у присутності яких ОСОБА_1 проходив медичний огляд у приміщенні Монастириського РТМО за допомогою приладу «Алконт 01 СУ»;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №13 від 16.04.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння;

- актом медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №13 від 16.04.2018 року.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання про наявність в матеріалах справи належних, достатніх і переконливих доказів, які б, поза розумним сумнівом, підтверджували, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння.

При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В ході судового розгляду, судом встановлено, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР.

Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначено судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Разом з тим, призначити це додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами, суд не вправі.

З врахуванням наведеного, враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, тому, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та відносно нього можливо застосування покарання у виді штрафу.

При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, зокрема притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення правил дорожнього руху, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та відсутність у неї права керування транспортними засобами, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують або помякшують відповідальність у вчиненому правопорушенні, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 130, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 352,40 грн. судового збору.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя ОСОБА_4