АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/1425/2018 Суддя у першій інстанції: БородійВ.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5, в інтересах ОСОБА_4, на постанову Подільського районного суду м.Києва від 09 березня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 320 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року скасувати та постановити нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не вірно трактовано пояснення ОСОБА_4, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Також апелянт зазначає про те, що ОСОБА_4 після проведення огляду висловив свою незгоду із результатом огляду та мав намір зазначити про це у протоколі, однак поліцейський не дав змоги цього зробити. Працівники поліції після не згоди ОСОБА_4 з результатом огляду на спеціальному технічному засобі, не доставили останнього до закладу охорони здоров'я, для проведення відповідного огляду, чим порушили інструкцію.

Крім того апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутній протокол про тимчасове затримання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, 11.12.2017, о 10 год. 40 хв. ОСОБА_4, керував транспортним засобом «Ваз21214», д.н.з. НОМЕР_1, в місті Києві по вулиці Маршала Гречка, 15 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» 0518, в присутності двох свідків. Результат тесту - 0.43 0/00, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_4 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4, з яким він ознайомився та де зазначено, що він відмовляється від надання пояснень, той факт, що останній керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння, підтверджується результатом тесту, який був проведений на приладі «Драгер» та склав 0.43 % проміле, актом огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного в присутності двох свідків.

А також, його вина у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспекторів, який надійшов до районного суду та який був досліджений апеляційним судом. На вказаному технічному носії зафіксовано, як працівники поліції, пропонують ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер, у присутності двох свідків. ОСОБА_4 пройшовши огляд на приладі Драгер, який показав результат 0.43 % проміле, погоджується з результатами приладу Драгер. Будь яких заперечень не висловлює, що в свою чергу спростовує доводи апелянта, в частині того, що він не погоджувався з результатом, який показав прилад Драгер.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не вірно трактовано пояснення ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, вислухав пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, дослідив письмові докази та відеозапис з місця події та дав їм оцінку, в спосіб передбачений законом.

Доводи апелянта про те, що після проведення огляду ОСОБА_4, висловив свою незгоду із результатом огляду та мав намір зазначити про це у протоколі, однак поліцейський не дав змоги цього зробити, є також безпідставними оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_4 відмовився від будь-яких пояснень, що засвідчив своїм підписом.

Після дослідження усіх матеріалів справи, апеляційним судом не встановлено порушення поліцейськими вимог ст. ст. 251, 256, 258, 266 КУпАП, та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Доводи апелянта про те, що відсутні в матеріалах справи відомості про відсторонення ОСОБА_4 від керування транспортним засобом є слушними, однак таке порушення працівників поліції жодним чином не спростовує висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Подільськогорайонного суду м. Києва від 09 березня 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5, в інтересах ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич