Справа №591/2426/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/258/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Олійник В. Б. ,з участю особи, відносно якої застосовано адміністративне стягнення ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 травня 2018 року, відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

про застосування адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 травня 2018 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, за таких обставин.

22 квітня 2018 року ОСОБА_3, о 22 год. 50 хв., рухаючись по вул. Криничній у м. Суми, керував автомобілем марки «Hyndai Santa FE», реєстраційний № НОМЕР_1, маючи ознаки алкогольного спяніння. На вимогу працівників патрульної поліції пройти обстеження на наявність у нього стану спяніння, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги захисник ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суддя, приймаючи постанову, відносно ОСОБА_3, посилався на письмові пояснення свідків, без безпосереднього допиту їх в судовому засіданні.

Крім того ОСОБА_4 зазначає, що судом безпідставно не були взяті до уваги пояснення ОСОБА_3 надані ним безпосередньо на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 також вказує, що транспортним засобом керував не ОСОБА_3, а ОСОБА_5 який, пошкодивши під час руху колесо автомобіля, поїхав на станцію технічного обслуговування для його ремонту, а ОСОБА_3 у цей час перебував в салоні автомобіля.

Також захисник ОСОБА_4 зазначає, що на час прибуття поліцейських автомобіль не рухався і ОСОБА_3 ним не керував, а тому в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та думку захисника ОСОБА_4 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріли справи, піддавши аналізу пояснення свідка ОСОБА_6О, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя, дотримавшись вимог ст. ст. 245; 280 КУпАП, на законних підставах дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 в порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про необхідність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд з достовірно встановлених ним фактичних обставин обґрунтовано дійшов до висновку, що 22 квітня 2018 року, о 22 год. 50 хв., ОСОБА_3, рухаючись по вул. Криничній у м. Суми, керував автомобілем марки «Hyndai Santa FE», реєстраційний № НОМЕР_1, маючи ознаки алкогольного спяніння, при цьому на вимогу працівників поліції пройти обстеження на стан спяніння від проходження відмовився.

Вказана обставина знайшла своє підтвердження при дослідженні суддею доказів по справі, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3 ( а. с. 1 ), пояснень до зазначеного протоколу свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а. с. 3 4 ), відеозапису обставин події наданого Управлінням патрульної поліції в м. Суми ( а. с. 9 ).

Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_3, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та про ОСОБА_9, як особу, що скоїла правопорушення, місце, час вчинення, суть правопорушення та його правову кваліфікацію.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_3 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України є повністю доведеною.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд не заслухав у судовому засіданні пояснення свідків, обмежившись їх письмовими поясненнями, наданими ними інспекторам патрульної поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_3, то ці доводи є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначена стаття надає перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких належать: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків та інші документи, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

З змісту даної норми закону випливає, що одним із належних доказів при прийнятті судом постанови про застосування до особи адміністративного стягнення є пояснення свідків, що містять інформацію про предмет доказування.

Разом з тим, не передбачений обовязок суду повторно досліджувати в судовому засіданні письмові пояснення свідків, надані ними після здійснення адміністративного правопорушення, оскільки письмові пояснення свідків є невідємною частиною протоколу про адміністративне правопорушення.

До того ж, у матеріалах справи наявні й інші докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, які були судом були досліджені та належним чином ним оцінені.

Посилання захисника ОСОБА_4 на те, що судом не були взяті до уваги пояснення особи, відносно якої застосоване адміністративне стягнення, надані ним безпосередньо на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими.

Так, з відеозаписів обставин події наданих Управлінням патрульної поліції в м. Суми вбачається, що хоча сам ОСОБА_3 і не визнавав факт свого керування автомобілем марки «Hyndai Santa FE», проте даний факт спростовується відеозаписом з камери відеореєстратора патрульного автомобіля з якого вбачається, що на час події ОСОБА_3 перебував за кермом автомобіля, під час його розмови з поліцейськими запускав двигун автомобіля та намагався здійснити рух автомобіля. Суд апеляційної інстанції вважає, що вже тільки цих обставин достатньо для висновку, що ОСОБА_3, маючи ознаки спяніння, вчиняв дії по керуванню автомобілем.

Суд апеляційної інстанції знаходить доводи апеляційної скарги захисника про те, що автомобілем, належним ОСОБА_3, керував ОСОБА_5 свідчать про обраний захисником спосіб захисту з метою забезпечення уникнення ОСОБА_3 адміністративної відповідальності.

В ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 вказував, що 22 квітня 2018 року, близько 22 години, він на прохання ОСОБА_3 керував належним останньому автомобілем марки «Hyndai Santa FE», реєстраційний № НОМЕР_1, оскільки ОСОБА_3 у цей час перебував у стані алкогольного спяніння.

У ході руху було пошкоджено колесо автомобіля у звязку з чим він став шукати майстерню для ремонту колеса з метою подальшої доставки автомобіля до місця його стоянки, а ОСОБА_3 у цей час залишився у салоні автомобіля.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_5, оскільки знаходить їх надуманими та таким, що спрямовані на забезпечення захисту ОСОБА_3 від його обвинувачення у вчиненому.

Так, у ході апеляційного розгляду ні ОСОБА_3, ні свідок ОСОБА_5, не змогли надати пояснень щодо необхідності на той час ОСОБА_5 у пізній вечірній час шукати майстерню для ремонту колеса, усвідомлюючи, що у автомобілі мається штатне запасне колесо яке може бути використано для заміни пошкодженого колеса для здійснення подальшого руху автомобіля. Крім того, ні ОСОБА_3, ні свідок ОСОБА_5, не змогли надати пояснень яким чином ОСОБА_5 збирався ремонтувати пошкоджене колесо у майстерні, не знявши пошкоджене колесо з автомобіля та не забравши його з собою для ремонту.

Ці обставини, на думку суду апеляційної інстанції, свідчать про надуманість пояснень свідка ОСОБА_5

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суддя дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, беручи до уваги, що суддею дотримані вимоги ст. 33 КУпАП при вирішенні ним питання про визначення відносно ОСОБА_3 виду та розміру стягнення, підстав для скасування та зміни постанови судді, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст. ст. 285; 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 травня 2018 року, про застосування адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_10, у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4, без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.