НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25 квітня 2018 року Справа № 322/113/18 (Провадження № 3/322/53/18)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду з Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 14.02.2018, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно: ОСОБА_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.02.2018 серії ГП № 449988, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: «06.02.2018, близько 19 год. 20 хв., ОСОБА_1, перебуваючи вдома за адресою вул. Шевченка, 34, с. Новоукраїнка, знаходячись у нетверезому стані вчинив сімейну сварку з дружиною ОСОБА_2, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чи завдав шкоду її психічному здоровю».

ОСОБА_1 підписав протокол, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зазначив, що у нього з дружиною відбулася сварка через побутові проблеми, під час якої лунали взаємні образи, а мати потерпілої, яка в цей час була у них вдома, зателефонував до поліції.

Пояснення ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема поясненнями потерпілої ОСОБА_2

Крім письмових пояснень вищезазначених осіб, інших доказів фактичних обставин адміністративного правопорушення в матеріалах справи не міститься.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що набрав чинності 07.01.2018, домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок дій ОСОБА_1 для потерпілої настали наслідки передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, або було завдано шкоди її психічному здоровю.

Натомість, як випливає з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася разова сварка на побутовому ґрунті, яка сама по собі не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За правилом частини другої статті 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а саме дій, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки за результатами розгляду справи не встановлено події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ч. 1 ст. 247, ст.ст. 221, 283-285, 294, КУпАП, суддя

постановив:

1. Закрити справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.С. Гасанбеков