АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/443/2018 Постанова винесена суддею Жежера О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, 2006 р.н., приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 13 травня 2017 року о 20 год. по пр. С. Бандери, 8 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ford Explorer», державний номерний знак НОМЕР_1, при перестроюванні в крайню праву смугу, не надав перевагу автомобілю «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в тій смузі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.3 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні постанови не дотримано вимог ст. 280 КУпАП, а саме - повністю не з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дано належну оцінку схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди, та іншим доказам.

Зокрема, відповідно до схеми ДТП, водії вказували на різні точки контакту автомобілів. Однак із запису відеореєстратора вбачається, що водій автомобіля «Мітсубіші» ОСОБА_4, на місці події свідомо вказував невірну точку зіткнення автомобілів, оскільки, виходячи із даних схеми, після удару автомобіль «Форд», який має досить вагому масу, було відкинуто із першої смуги майже у третю смугу дорожнього руху і на досить суттєву відстань. До того ж, сам автомобіль «Мітсубіші» після точки зіткнення проїхав ще щонайменше - 35 метрів, це при тому, що даний автомобіль, виходячи із пояснень водія ОСОБА_4, рухався зі швидкістю 50-55 кілометрів на годину, та ще й застосував екстрене гальмування. При цьому, в результаті зіткнення в автомобілі було заблоковано переднє ліве колесо, але автомобіль з таким пошкодженням ще проїхав досить значну відстань, що вказує на те, що швидкість автомобіля значно перевищувала допустиму швидкість руху.

При цьому, зазначає, що йому у вину ставлять порушення п. 10.3 ПДР, але в дорожній ситуації, що склалася, він діяв саме відповідно до вимог зазначеного пункту, а саме - увімкнув попереджувальний сигнал (поворот), подивився у праве дзеркало заднього виду, впевнився, що ним не буде створена небезпека для руху іншим транспортним засобам так як в крайні правій полосі позаду нього взагалі не було видно автомобілів і тільки тоді почав свій маневр.

До того ж, із запису відеореєстратора видно, що зіткнення сталося вже тоді, коли маневр перестроювання ним був практично закінчений і його автомобіль «Форд» вже повністю знаходився в правій крайній смузі.

Також, під час розгляду справи та винесення постанови, судом не було дотримано вимог ст. 268 КпАП України, а саме: не було допитано в якості свідка його дружину, яка під час ДТП знаходилася в автомобілі поруч з ним і була безпосереднім учасником події, незважаючи на заявлене клопотання про її допит, який суд визнав недоцільним, а також не були долучені до матеріалів справи та не були досліджені фотографії з пошкодженнями автомобілів, що призвело до неповноти судового розгляду, і як наслідок до невірного рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції не встановив сам та не надав змогу його стороні, чим порушив його права, поставити питання водію ОСОБА_4, а саме, коли та за скільки саме метрів він виявив небезпеку для руху свого автомобілю, та за скільки метрів розпочав екстрене гальмування.

Звертає увагу й на те, що саме ним правила дорожнього руху повністю виконувались, і він в свою чергу, відповідно до вимог п. 1.4 ПДР, розраховував на те, що й інші їх виконують, і в смузі, в яку він перестроївся, не буде мчати на шаленій швидкості автомобіль «Мітсубіші».

Також дуже суттєвим порушенням є й те, що суд першої інстанції не задовольнив його клопотання про призначення комплексної судової автотехнічної та трасологічної експертизи, зробивши неправильний висновок, що таке клопотання є тільки способом захисту, затягуванням розгляду та спробою уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки саме експертні висновки дали б чітку відповідь про те хто ж винен в даному ДТП та хто порушив ПДР.

Таким чином, на думку апелянта, вищевказане свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 245 КУпАП, за якою суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги, допитавши експерта ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.3 Правил дорожнього руху України, а саме - про ненадання ним, при перестроюванні в крайню праву смугу,переваги в русі автомобілю «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в тій смузі, під час керування 13 травня 2017 року о 20 год. автомобілем «Ford Explorer», державний номерний знак НОМЕР_1, по пр. С. Бандери, 8 в м. Києві, внаслідок чого відбулося зіткнення з цим автомобілем та отримання внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі ДТП, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на вул. С. Бандери, 8 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів зі слів кожного з водіїв, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо обставин події.

При цьому, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та під час апеляційного розгляду, він рухався по пр. С. Бандери, 8 в другій смузі, випередив вантажівку і перестроївся в третю смугу. Після цього подивився у дзеркала, включив правий поворот і, впевнившись, що не створює аварійної ситуації, почав перестроюватись у крайню праву смугу, Через 5 секунд відчув удар, від якого його автомобіль відкинуло ліворуч. Він зупинився і побачив, що попереду нього в крайній правій смузі зупинився автомобіль «Мітсубіши» на відстані 20 метрів по напрямку руху.

Вказав, що до зіткнення автомобіль «Мітсубіши» він не бачив, але за дві секунди до зіткнення чув звуковий сигнал. Вказаний автомобіль вискочив із-за вантажівки і, оскільки водій зміг подати звуковий сигнал, то міг і застосувати гальмування. Тому вважає, що у даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій автомобіля «Мітсубіши», який рухався із значним перевищенням допустимої швидкості, та здійснив зіткнення з його автомобілем, коли маневр перестроювання ним був практично закінчений і його автомобіль «Форд» вже повністю знаходився в правій крайній смузі та секунду рухався по ній.

Тобто самим ОСОБА_2 фактично не оспорюється та обставина, що дорожньо-транспортна пригода сталася при здійсненні ним перестроювання на смугу руху, по якій рухався автомобіль «Мітсубіши» під керуванням водія ОСОБА_4

Проте, виходячи з таких пояснень ОСОБА_2 про те, що до зіткнення автомобіль «Mitsubishi» він не бачив, не слідує, що його дії відповідали вимогам п. 10.3 ПДР України, які зобов'язують водія, у разі перестроювання, дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись, оскільки, починаючи перестроювання та будь-яку зміну напрямку руху, водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, дотримано не було.

Так, з пояснень другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, наданих ним одразу після ДТП та під час апеляційного розгляду, вбачається, що він, керуючи автомобілем «Мітсубіши», рухався по пр. С.Бандери в м. Києві зі швидкістю 50-55 кілометрів на годину в крайній правій смузі, щоб висадити на зупинці пасажира. До зіткнення він бачив автомобіль ОСОБА_2, який почав здійснювати перестроювання з крайньої лівої смуги, рухаючись перпендикулярно дорожньому полотну. В другій смузі рухався «КАМАЗ» і на відстані 10-15 метрів на своїй смузі він побачив автомобіль ОСОБА_2, який виїхав із-за вантажівки, і хотів заїхати у виїзний карман, хоча заїду туди немає. Коли він зрозумів наміри водія, то застосував екстрене гальмування, подав звуковий сигнал та уникаючи зіткнення, прийняв правіше, внаслідок чого правим заднім колесом зачепив бордюр, але сталося зіткнення.

Як вказують дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів зі слів кожного з водіїв, їх розташування після зіткнення та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення автомобілів «Ford Explorer» та «Mitsubishi» сталося в крайній правій смузі по пр. С Бандери в м. Києві, і в результаті зіткнення в автомобілі «Ford Explorer» був розбитий передній правий диск колеса, а в автомобілі «Mitsubishi» - ліве дзеркало заднього виду, передній лівий диск, фара, передній бампер з лівої сторони, задній правий колісний диск.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Ford Explorer» та «Mitsubishi» свідчать про те, що передньою лівою частиною автомобіль «Mitsubishi» контактував із передньою правою частиною, а саме - переднім правим колесом автомобіля «Ford Explorer».

Тобто дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця зіткнення автомобілів «Ford Explorer» та «Mitsubishi», характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення водій автомобіля «Ford Explorer», змінюючи напрямок руху (перетин смуги руху, по якій рухався автомобіль «Mitsubishi», та цей маневр не завершив), не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись, і таким чином беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п. 10.3 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора автомобіля «Ford Explorer», з якого вбачається, що ОСОБА_2 рухався у другій смузі за вантажівкою, здійснив її об'їзд з лівої сторони, і перестроївся в другу смугу та одразу здійснив перестроювання в крайню праву смугу, де сталося зіткнення з автомобілем «Mitsubishi». При цьому, вийшовши з автомобіля, ОСОБА_2 вказав водію автомобіля «Mitsubishi» про те, що він же включив правий поворот.

Проте, виходячи з таких тверджень ОСОБА_2 про те, що він завчасно ввімкнув сигнал повороту, слідує, що ОСОБА_2 вважав цього достатнім для початку здійснення ним маневру перестроювання, що не відповідало вимогам п. 10.3 ПДР України, які зобов'язують водія, починаючи перестроювання, не лише ввімкнути попереджувальний сигнал, але й переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чого ним в даній дорожній ситуації, ОСОБА_2 дотримано не було.

Вимога п. 10.3 ПДР України передбачає повну відповідальність водія, що починає перестроювання, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. Виконання перестроювання умовно поділяється на два етапи: подавання попереджувального сигналу і власне сам маневр. Проте, подавання попереджувального сигналу ніяких переваг у русі не надає, а лише інформує інших учасників дорожнього руху про намір виконати маневр, а починаючи маневр перестроювання, необхідно переконатися, що не буде створена небезпека тим транспортним засобам, на яку руху яких водій буде перестроюватись. Перестроювання необхідно здійснювати так, щоб не змушувати інших водіїв змінювати напрямок і швидкість руху.

На таку невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України в тій дорожній ситуації вказав і допитаний в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_5, зазначивши, що при зміні напрямку руху водій повинен надати дорогу транспортним засобам, які рухаються по тій смузі, на яку він має намір перестроюватись, тобто водій автомобіля «Форд», змінюючи напрямок руху, не повинен змушувати інших водіїв гальмувати, змінювати напрямок руху, чого ним не було дотримано. При цьому, зовнішні пошкодження автомобілів незначні, контактування було диск в диск і підстав говорити про перевищення швидкості водієм автомобіля «Мітсубіши» не має, а для вирішення питання щодо невідповідності його дій вимогам п. 12.3 ПДР необхідно проводити додаткове дослідження.

Водночас, судом не приймається до уваги висновок експерта №19/12-1/88/89-СЕ/18 від 08.05.2018 року, проведеного експертами ДНДЕКЦ МВС України на підставі постанови Апеляційного суду міста Києва, за яким в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Ford Explorer» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 17.1, 17.2 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «Mitsubishi» - відповідно до вимог п. 17.1 Правил дорожнього руху України, оскільки ці обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції, як не можуть вони розглядатись і апеляційним судом, хоча вони в даному випадку і не спростовують в повному обсязі правильність висновків суду першої інстанції щодо недотримання водієм ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як і доводи про його невинуватість та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

З огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, та обставина, що судом першої інстанції не було допитано в якості свідка дружину ОСОБА_2, а також не були долучені до матеріалів справи та не були досліджені фотографії з пошкодженнями автомобілів, не вплинула на правильність прийнятого судом рішення.

Таким чином,при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримав вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та дійшов вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, отже постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.