АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/3062/18 Суддя 1 інстанції: Cадовський К.С.
Провадження: 33/790/567/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

04 липня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника - адвоката Скульського С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюКиївського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 19.02.2018 року о 04.15 г., в м. Харкові на вул. Героїв Праці, в районі будинку № 7, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров'я (КЗОЗ ХОНД) у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуКиївського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що протокол, складений відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Зокрема, як зазначає апелянт, 19.02.18р. після зупинки ТЗ співробітниками поліції, спочатку інспектором була складена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (наразі оскаржена). Після прибуття на місце події іншого патруля та вилучення ВП без складення протоколу, протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП був складений вже іншим поліцейським. Після залучення свідків, водій висловив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп»яніння у медичному закладі, однак, поліцейські відмовилися віддати йому його ВП, у зв»язку із чим ОСОБА_2 не міг їхати до лікарні без водійських документів. Ані права, ані процедура проходження огляду правопорушнику не роз»яснювались, протокол складався не у присутності понятих, останні лише розписалися у поясненнях. Від керування ОСОБА_2 також відсторонений не був. Чоловік намагався самостійно пройти огляд у найближчій лікарні, однак, йому було відмовлено.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2, зокрема, пояснив суду, що у день, коли мала місце вище вказана подія, після зупинки його ТЗ патрульною поліцією, спочатку відносно водія була складена постанова за порушення вимог ПДР за ст. 122 КУпАП, яка наразі скасована (а.с. 73-76) Як вказував апелянт, він не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, а навіть наполягав на цьому, що зафіксовано і відеозаписом. Більш того, чоловік самостійно звернувся до лікарні для проходження такого огляду, однак, за відсутності направлення йому було відмовлено. Вважає, що інспектори поліції, не надавши йому таке направлення фактично порушили процедуру, встановлену законом. Також, повідомив суду, що хворіє, у зв*язку з цим можливий запах ацетону та підвищена нервовість. Крім того, зазначив, що справа судом першої інстанції фактично і не слухалась, клопотання не розглядались, свідки не допитувались.

ОСОБА_5, допитаний апеляційним судом у якості свідка, розповів, що 19.02.18р. проводив час разом ОСОБА_2, який є його товаришем, алкоголь чоловіки не вживали. В той час, як друзі знаходились у салоні автомобіля, до них підійшла поліція та попросила у ОСОБА_2 документи (як пояснили поліцейські, ми щось порушили). Після того, як ОСОБА_2 почали звинувачувати у тому, що він перебуває у нетверезому стані, він попросив у інспекторів направлення для проходження огляду у медичному закладі. ОСОБА_5 у свою чергу наполягав, щоб товариш нічого не продував та не підписував, так як співробітники поліції поводили себе некоректно, не пред»явили документи, у зв»язку із чим у чоловіків навіть виникли сумніви, що перед ними взагалі поліція. Після того, як товаришів фактично протримали близько 1,5 години, вони зателефонували та проконсультувались з адвокатом, намагались максимально все зафіксувати за допомогою відео. Підсумовуючи викладене, свідок зазначив, що ОСОБА_2 був згодний пройти огляд на стан алкогольного сп»яніння, але за певних умов.

Вивчивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 159817 від 19.02.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 2, 3) та частково самого ОСОБА_2, наданими в суді, рапортом інспектора роти №2 батальйону №3 УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8 (а.с. 4), відеозаписом правопорушення (а.с. 7).

З метою уточнень пояснень, врахованих судом першої інстанції, апеляційним судом вживалися заходи щодо виклику в судове засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7. У телефонній розмові ОСОБА_7 повідомив про неможливість прибути до суду у зв»язку з перебуванням за межами м. Харкова (а.с. 70). ОСОБА_6 пов*язував можливість з»явитись до суду з зайнятістю на роботі. (а.с. 69). За таких обставин апеляційна скарга розглядається за наявними матеріалами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пояснення свідка ОСОБА_5 не спростовують факт відмови ОСОБА_2 пройти огляд у встановленому законом порядку. Доводи про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем апеляційний суд розцінює як позицію захисту, оскільки на зазначеній обставині на місці складення протоколу ОСОБА_2 не наголошував.

Порушень норм КУпАП під час складення протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіКиївського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева