Справа № 363/254/18 Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 33/780/435/18 Доповідач у 2 інстанції Рудніченко О. М.
Категорія 147 09.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Рудніченко О.М.

секретар: Марченко Д.О.,

за участю:

захисника ОСОБА_2,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого у КП КОР «Поліфаст» менеджером з реклами, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду, 17 січня 2018 року о 21 годині 10 хвилин в Київській області, Вишгородського району в с. Лютіж, по вул. Урочище Поле,1, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного спяніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Зазначеними діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Викликати в судове засідання для безпосереднього допиту судом осіб, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що дані, які були покладені судом в основу постанови, що оскаржується, не є належними та допустимими доказами, у зв`язку з тим, що під час допиту свідка ОСОБА_6, суддя фактично не дав можливості допитати свідка та з`ясувати дійсні обставини справи. Покази інспектора ОСОБА_8 є взаємовиключними свідченнями, що вказує на намагання останнього спотворити обставини справи та «захистити» складений ним протокол.

На відеозаписі наявні фрагменти спілкування поліцейських з ОСОБА_3 однак, слід звернути увагу, що з даного відеозапису неможливо встановити дату, час та місце такого спілкування, більш того з даного запису неможливо зробити висновок щодо того, що ОСОБА_3 перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Також даний відеозапис не містить відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, судом не було допитано свідка ОСОБА_4 хоча сторона захисту наполягала на виклику та допиту вказаного свідка.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2, яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, пояснення ОСОБА_3, який винним себе не визнав та підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 326103 від 17 січня 2018 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками, сам водій ОСОБА_3, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП., від підписів та пояснень в протоколі - відмовився.

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що ОСОБА_3 відмовився від проходження тесту на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння та надавати будь-які пояснення, жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не вказали (а.с. 3-4).

- іншими письмовими доказами.

Таким чином, суддя місцевого суду проаналізувавши всі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З вказаними висновками суду, апеляційний суд погоджується, вважає їх правильними та законними.

Крім того,в суді апеляційної інстанції був оглянутий диск з відеозаписом відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, з якого явно видно стан правопорушника ОСОБА_3, а саме порушення мови, порушення координації рухів останнього. Будь-яких зауважень до дій працівників поліції у ОСОБА_3 не було. Відмова від огляду була в присутності двох свідків.

Твердження захисника про те, що відеозапис не може бути доказом у даному адміністративному провадження, оскільки відповідно до листа т.в.о.начальника Вишгородського відділу поліції О.С.Винника лейтенант поліції ОСОБА_8 нагрудний відео реєстратор не отримував, є необґрунтованими. Так, в ході розгляду даного провадження в суді апеляційної інстанції ані захисник ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 не заперечували проти того, що на даному відеозаписі відображені події, які відбулися 17.01.2018 року за участю ОСОБА_3 Даний доказ був оцінений судом першої інстанції відповідно до положень ст.ст.251, 252 КУпАП, що, на думку апеляційного суду, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Крім того, свідок ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції пояснив, що облік нагрудних відеокамер у відділі поліції станом на січень місяць 2018 року не вівся.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 вказує на те, що, суддя першої інстанції не дав можливості допитати свідка ОСОБА_6 та з`ясувати дійсні обставини справи, що він особисто бачив та був присутній, однак апеляційний суд критично відноситься до даних тверджень апелянта та оцінює їх як спосіб захисту від адміністративної відповідальності. Письмові пояснення даного свідка містяться в матеріалах адміністративного провадження, доводів з приводу спростування показів даного свідка в суді апеляційної інстанції захисником зазначено не було.

Твердження апелянта про те, що пояснення інспектора Цесак А.П., що проводив всі дії стосовно складання протоколу, не можуть бути доказами вчинення особою адміністративного правопорушення, є такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В ході апеляційного розгляду було зясовано, що ОСОБА_3 будь-яких скарг або заяв на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Доводи захисника про те, що відмова від огляду ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння повинна була відібрана працівниками полії в приміщенні медичного закладу, а не на місці зупинення транспортного засобу, на думку апеляційного суду є надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено та в ході розгляду адміністративного провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено .

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_3 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 06 квітня 2018 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко