АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1382/2018 Головуючий у першій інстанції - Щебуняєва Л.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до постанови судді 21 січня 2018 року о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_2 керував автомобілем марки «SKODA», державний номерний знак НОМЕР_1, по провулку Шевченка, 5 в м. Києві, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: почервоніння очей, зіниці очей розширені та не реагують на світло, не чітка мова, млявість, порушена координація рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився в присутності свідків.

Таким чином, ОСОБА_2 своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року та, у зв'язку з встановленням відсутності події і складу в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити.

При цьому апелянт пояснює, що 21 січня 2018 року, близько 11 години 00 хвилин, за адресою: м. Київ, пров. Шевченка, 5, із застосуванням світлових сигналів (червоно-синього проблискового маячка), що встановлений на службовому автомобілі, працівниками Управління патрульної поліції у місті Києві зупинено транспортний засіб «Skoda Superb», реєстраційний номер «НОМЕР_1», що перебував під керуванням ОСОБА_2Одразу після чого, один з працівників повідомив ОСОБА_2 причину зупинки, а саме: «нам надійшов сигнал про те, що водій даного транспортного засобу знаходиться в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння», тобто фактично поліцейський вказав на одну з підстав зупинення транспортного засобу, що відповідає пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» (з-поміж іншого якщо є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення). Проте, будь-якої інформації, яка б свідчила про відповідне інформування органів поліції з боку окремих громадян та/або працівників поліції про можливе керування ОСОБА_2транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, у передбачений на те законний спосіб, протокол про адміністративне правопорушення та додатки до нього не містять.

На думку апелянта, порушення установленого законом порядку фіксації ознак адміністративного правопорушення на початковому етапі, що в даному випадку супроводжувалось незаконною зупинкою транспортного засобу ОСОБА_2, не інакше, як тягне за собою визнання недопустимими подальші зібрані докази, фіксація яких була б не можлива без відповідних початкових дій.

Апелянт вказує на те, що системний аналіз викладених обставин та правових норм фактично вказує на безпідставне зупинення керованого ОСОБА_2 транспортного засобу та подальше складення відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дає обґрунтовані підстави вважати про відсутність події і складу в діях ОСОБА_2 зазначеного адміністративного правопорушення, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, а тому, згідно ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю.

В апеляції зазначено, що в порушення вказаних вимог КУпАП, після зупинки, один з присутніх працівників поліції, запросив ОСОБА_2 до салону його службового транспортного засобу, вимкнув внутрішнє освітлення салону та діставши ліхтарик, почав по черзі направляти його промені у бік лівого та правого ока ОСОБА_2, тобто фактично провів огляд ОСОБА_2 на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, жодних інших осіб до цієї дії не залучалося. Відповідний акт за результатами огляду, проведеного поліцейським, як того вимагають Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року та Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від і 07.12.2008 року, не складався. За результатами огляду працівник поліції повідомив, що зіниці моїх ОСОБА_2 не реагують на промені світла, у зв'язку з чим вважає, що він перебуває у стані наркотичного сп'яніння. Після цього, всупереч вимог закону, не з'ясувавши думки ОСОБА_2, запропонував ОСОБА_2, у супроводі працівників поліції, яких всього було троє, прослідувати до лікаря-нарколога для проведення відповідного медичного огляду або, у разі відмови, у присутності двох свідків зафіксувати цей факт. Усвідомлюючи безпідставність вказаних звинувачень та те, що в цей час ОСОБА_2 очікували троє осіб, що являлись пасажирами його транспортного засобу, так як його постійним місцем роботи являється служба таксі, останні очікували надання послуги з перевезення їх у межах міста Києва та Київської області, ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду лікарем-наркологом. Як наслідок, працівники поліції залучили двох випадкових перехожих, що й засвідчили факт відмови ОСОБА_2 та одночасно відібрали у них відповідні письмові пояснення, які аж ніяк, виходячи з їх ідентичності, не вказують на об'єктивне сприйняття ними обставин, що підлягають установленню по даній справі, що викликає сумнів у неупередженості таких осіб.

Крім того апелянт зазначає, що в той же час, працівником поліції під час складення відносно ОСОБА_2протоколу протиправно зазначено, що він відмовився від проходження огляду па стан сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога. Як того вимагає стаття 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено послідовність проведених працівником поліції дій з метою огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп'яніння, не зазначено про попередньо проведений огляд на місці за відсутності свідків та дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду.

Також апелянт вказує на те, що поза увагою суду залишилось заявлене ОСОБА_2 клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи на доопрацювання у зв'язку з недодержанням норм статті 256 КУпАП.

Апелянт ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи суддею апеляційного суду, в судові засідання не з'являвся, а тому справа розглянута без участі апелянта.

Суддя апеляційного суду, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року, про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та розпискою ОСОБА_2 про залишення автомобіля на зберігання.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає обставини, які складають об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляції про те, що працівник поліції фактично провів огляд на стан наркотичного сп'яніння, перевіряючи реакцію зіниць очей водія на світло, є безпідставними, оскільки у даному випадку працівник поліції виявив одну з ознак, яка притаманна стану наркотичного сп'яніння.

Як зазначає апелянт, він відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі, бо поспішав, що і зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить всі реквізити, передбачені цією статтею, та у ньому зазначена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги з приводу невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та незадоволення суддею районного суду клопотання про повернення протоколу для належного оформлення є необґрунтованими.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не заперечував обставин, викладених у протоколі щодо правопорушення, а також обставин щодо складання протоколу, про що власноручно зазначив у протоколі.

Заперечення апелянта проти письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є голослівними і тому теж не можуть бути взятими до уваги.

Отже, постанова судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Шевченківського районного суду від 07 лютого 2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська