Справа № 740/2301/18
Провадження № 3/740/629/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., при секретарі Носилевській О.В.,
розглянувши матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , номер і серія паспорта громадянина України НОМЕР_2 ,
за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
21 травня 2018 року в 08-00 год. ОСОБА_1 , як солдат військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, перебуваючи на території даної військової частини, розташованої в м.Ніжині Чернігівської області, виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення випискою Ніжинського наркологічного диспансеру від 21 травня 2018 року на підтвердження стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , копіями листів Міністерства оборони України від 01.10.2015 року та 10.05.2016 року про дію особливого періоду, поясненнями ОСОБА_1 від 21 травня 2018 року до протоколу, відповідно до яких заперечення проти факту вчинення правопорушення відсутні, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , доданими до протоколу, згідно яких ОСОБА_1 прибув на територію військової частини в нетверезому стані, тобто ОСОБА_1 виконував обов"язки військової служби в умовах особливого періоду в нетверезому стані, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, згідно якої відповідальність настає за настає, зокрема, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,- вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Також суд враховує слідуюче.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Поняття особливого періоду наведене у ч.1 ст.1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч.4 ст.3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас ст.1 Закону №3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинявся.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не зявився без повідомлення причин, про час і місце розгляду справи повідомений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки від 18 липня 2018 року.
Вищезазначені докази в порядку ст.ст.251, 254 КУпАП доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.3 ст.172-20 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Із врахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері проходження військовї служби, особу порушника, який згідно протоколу вперше притягається до адміністративної відповідальності, працює, не одружений, має постійне місце проживання. Обставина, що пом`якшує відповідальність-перше притягнення до адміністративної відповідальності, обтяжуючі обставини в протоколі не зазначені, при цьому суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі. На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, даний вид стягнення є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України Про судовий збір 352 грн. 40 коп. судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_1 в дохід держави.
Керуючись ст.ст.33, 40-1, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-
постановив:
Притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн..
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст.308 КУпАП, що становить 7310 (сім тисяч триста десять) грн..
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Олійник