Справа № 567/1333/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., при секретарі Стадніковій А.Г., за участі адвоката Шаповала М.С., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Нетішинського ВнП Славутського відділу поліції ГУ Національної поліції в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області 17 жовтня 2014 року, РНОКПП НОМЕР_1, непрацюючого

за ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_2 роз'яснені)

встановила:

з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №025724 встановлено, що 27.09.2018 близько 16 год. 55 хв. в м.Нетішин по вул.Слобідська, ОСОБА_2 вживав алкогольний напій після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення медичного огляду, від проходження на стан сп'яніння в присутності двох свідків відмовився.

В суді ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП не визнав, вказав, що дійсно 27.09.2018 він допустив вчинення ДТП, проте вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля. Зазначив, що після вживання алкогольних напоїв із своїм приятелем, він помітив, що у його автомобіля закінчується пальне і вирішив поїхати на автозаправну станцію, проте його автомобіль з'їхав на узбіччя. Вказав, що після приїзду поліцейських сказав, що вживав алкогольні напої після вчинення ДТП, оскільки передбачав, що буде меншою відповідальність.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 27.09.2018 він разом із ОСОБА_2 вживали алкогольні напої знаходячись біля магазину та коли закінчився алкоголь, вони вирішили їхати додому, проте помітили, що у авто закінчується бензин і вони поїхали на автозаправну станцію та по дорозі потрапили в кювет. Вказав, що він пішов на зупинку, щоб покликати людей, які б допомогли перевернути автомобіль та побачив патрульний автомобіль, які в нього запитали про ДТП, однак він повідомив, що нічого не знає. Зазначив, що ОСОБА_2 після ДТП алкогольні напої не вживав, а вживав їх перед тим як сісти за кермо автомобіля.

Захисник Шаповал М.С. вказав, що з показів порушника та свідка вбачається, що ОСОБА_2 вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля. Зазначив, що після вживання алкогольних напоїв із своїм приятелем, ОСОБА_2 вирішив поїхати на автозаправну станцію, проте його автомобіль з'їхав на узбіччя. Вказав, що після приїзду поліцейських сказав, що вживав алкогольні напої після вчинення ДТП, оскільки передбачав, що буде меншою відповідальність. Зазначає, що виходячи з часу складання протоколу він не міг підти в найближчий магазин і придбати спиртні напої , щоб вжити їх, оскільки найближчий магазин знаходиться близько 600 м від місця вчинення ДТП і він по час не зміг би туди дойти та повернутися. Просив провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити, оскільки в діях ОСОБА_2 навний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_2 навний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з таких підстав.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, а згідно ст. 9 КУпАП обов'язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як докази підтвердження вини ОСОБА_2 суду надано протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не можна вважати достатнім та допустимим виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Аналогічна норма міститься в статті 62 Конституції України.

Так, під час судового розгляду ОСОБА_2 відмовився від раніше наданих пояснень про те, що він вжив алкогольні напої після ДТП та пояснив, що тим самим він обмовив себе, так як не знав, що за вжиття алкогольних напоїв після ДТП є адміністративна відповідальність. Він наголосив, що насправді алкогольні напої він вжив безпосередньо перед тим, як сісти за кермо автомобіля 27.09.2018.

Дослідженими судом доказами встановлено, що 27.09.2018 ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

З пояснень ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був у явному стані алкогольного сп'яніння,

З пояснень ОСОБА_2 слідує, що він, ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був у явному стані алкогольного сп'яніння.

Зазначене підтверджується і відеозаписом події, що доданий до матеріалів справи, за яким поведінка ОСОБА_2, зовнішній вигляд та агресивність, які зафіксовані на відеозаписі події, яка трапилася 27.09.2018 свідчать, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був у явному стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, аналізуючи у сукупності досліджені докази приходжу до висновку, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння до вчинення ДТП, належних та допустимих доказів того, що після вчинення ДТП він вжив алкогольні напої до медичного огляду в лікарні в матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо вжиття ОСОБА_2 алкогольних напоїв після ДТП не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП не доведена.

В той же час, беруться до уваги посилання ОСОБА_2 та його захисника на те, що на момент керування транспортним засобом ОСОБА_2 перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, що також підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеодоказом.

Одночасно, з досліджених в судовому засіданні письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження тесту на визначення стану алкогольного сп'яніння із застосуванням спеціального засобу та від проходження такого огляду у медичному закладі у присутності двох свідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається порушник, чи встановлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких підстав, в судовому засіданні встановлено, що 27.09.2018 ОСОБА_2 здійснив адміністративне правопорушення передбачене ст.130 КУпАП.

Дослідивши докази по справі, приходжу до висновку, що в судовому засіданні були зібрані докази того, що ОСОБА_2 27.09.2018 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження тесту на визначення стану алкогольного сп'яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність крім іншого настає за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження тесту на визначення стану алкогольного сп'яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків. Таким чином, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення невідповідної частини статті 130 КУпАП, яку порушив позивач не спростовує факту вчинення самого правопорушення та не є підставою для закриття провадження по справі.

Тому, з досліджених в судовому засіданні доказів. підтверджені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши усі обставини справи у їх сукупності, приходжу до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і доводи ОСОБА_2 в судовому засіданні не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний не допускати випадків керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, всебічно, повно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_2 повністю підтверджується доказами, що стали відомі суду під час проведення судового засідання, та в судовому засіданні з досліджених доказів, а саме: пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_3, письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження тесту на визначення стану алкогольного сп'яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, вважаю, що до слід застосувати адміністративне стягнення згідно санкції статті ч.1 ст.130 КУпАП в редакції закону№1446-VIII від 07.07.2016 року, який набрав чинності 27.07.2016 року, яким посилено відповідальність за адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, що відповідає вимогам ст.8 КУпАП, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік у межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Крім того, згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 24, 36, 40-1, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір",-

постановила:

визнати ОСОБА_2 таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складає 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

У разі несплати штрафу в 15-ти денний термін, штраф підлягає примусовому стягненню в порядку ст.308 КУпАП у подвійному розмірі, а саме: в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено 29 грудня 2018 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.