А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
13.07.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДФС України ОСОБА_1, представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та апеляційну скаргу, які подав ОСОБА_2,
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець с. Кучава, 14, Мукачівського району Закарпатської області, гр. України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий,
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 вказує на те, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки справа була розглянута без його участі, а копія постанови у передбачений законом строк йому надіслана не була, і про її наявність він дізнався лише 19.04.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови від 05.04.2018.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що винесена із грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що суд першої інстанції формально підійшов до вивчення обставин справи, не зясував усі фактичні обставини справи та дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду справи. При цьому, вказує на те, що суд порушив його право на захист, а твердження суду про те, що його захисник вчиняв дії, спрямовані на затягування розгляду справи, не відповідає дійсності, оскільки останній був зайнятий у розгляді інших справ та не мав можливості зявлятися на розгляд даної справи. Разом із тим, посилається на те, що судом безпідставно не було взято до уваги його пояснення про те, що довіреність йому надана власником автомобіля й особисто він у нотаріуса не був та ніяких документів не підписував, у звязку із чим, йому не було і не могло бути відомо про те, що довіреність є підробленою. Також вказує і на те, що суд не взяв до уваги, що постановою судді від 23.11.2017 у межах даної справи було вирішено передати матеріали справи до Берегівського відділу поліції з метою перевірки вказаних обставин на наявність ознак кримінального правопорушення, однак, будь-яких ознак кримінально-караного діяння щодо підробки чи використання підробленого документу встановлено не було. Крім того, посилається і на те, що не вчиняв будь-яких дій, які б полягали в умисному чи необережному поданні підроблених документів із метою переміщення із приховуванням від митного контролю товарів автомобіля, і жодними доказами суб'єктивна сторона вказаного порушення митних правил не доведена. Просить постанову судді скасувати, а провадження в справі закрити.
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, представника Закарпатської митниці ДФС України ОСОБА_1, який судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_7, неявка якого з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що про час та місце розгляду справи ОСОБА_7 повідомлений належним чином; що від нього не надходило даних про поважність причин його неявки, а також заяви про відкладення розгляду справи на інший термін; що в розгляді справи приймав участь представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3, який зазначив, що його довірителю відомо про час та місце розгляду справи, однак, він просив розглянути справу без його участі.
З оскаржуваної постанови судді вбачається, що ОСОБА_7 не приймав участь у розгляді справи. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані про те, що копія постанови була вручена або надіслана ОСОБА_7 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП триденний строк. З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови від 05.04.2018 була направлена ОСОБА_7 лише 20.04.2018, що підтверджується наявним у матеріалах справи супровідним листом(а. с. 67). Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_7 копії постанови. Направлення ОСОБА_7 копії постанови лише 20.04.2018 свідчить про недотримання судом вимог КУпАП щодо своєчасного повідомлення сторін про прийняте у справі судове рішення.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_7 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, тому, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на які посилається ОСОБА_7, зокрема, про те, що оскільки справа розглянута без його участі, а копія постанови у передбачений законом строк йому надіслана не була, і про її наявність він дізнався лише 19.04.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень, - визнаються поважними, у звязку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, і строк поновлюється.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, дане правопорушення характеризується діями, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстав для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості. Тобто, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів……
Отже, винність є обовязковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення яка виражає внутрішній психологічний зміст психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип принцип субєктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил суд приходить до висновку про те, що як митним органом, так і судом вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права дотримані не були.
Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що як підставу для переміщення автомобіля марки CHRYSLER, модель PT CRUISER через митний кордон України ОСОБА_7 подав митному органу такі документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії PD 290236 від 02.05.2017, в якому власником автомобіля вказана громадянка ОСОБА_4 ОСОБА_5 (Zaneta Balogova), довіреність на право користування автомобілем, завірена нотаріусом ОСОБА_6 (Anna Cernakova) під реєстраційним номером № О 418658/2017 від 08.09.2017, м. Михайловце, ОСОБА_4 і паспорт громадянина України для виїзду за кордон ER432307 від 07.04.2014.
У підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення суд послався на дані протоколу про порушення митних правил, листа-відповіді нотаріуса ОСОБА_6, акту огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу з фото таблицею до нього, опису предметів, вилучених як безпосередні предмети порушення митних правил, висновку експерта та інші зібрані докази.
Апеляційний суд вважає, що, посилаючись на вищевказані докази як такі, що підтверджують вину ОСОБА_7, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки як цим доказам, так і фактичним обставинам справи, а також не досліджував наявність вини, як обовязкової ознаки адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_7, у звязку із чим, висновки про винність особи в скоєнні правопорушення не обґрунтував, судове рішення належним чином не вмотивував.
Між тим, із письмових пояснень ОСОБА_7 вбачається, що довіреність для користування автомобілем йому надала гр. ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка, відповідно до техпаспорта, є власником автомобіля, а він особисто в нотаріуса не був і ніяких документів, повязаних із користуванням автомобілем CHRYSLER, модель PT CRUISER, не підписував (а. с. 15-16).
Вище вказані обставини справи підтверджені протоколом про порушення митних правил та іншими матеріалами справи.
З матеріалів справи також вбачається, що з метою офіційного підтвердження достовірності наданої ОСОБА_7 довіреності, за ініціативою Закарпатської митниці ДФС нотаріусу ОСОБА_6 був направлений запит (а. с. 12, 13).
Відповідно до отриманої від нотаріуса відповіді від 15.12.2014 року, підпис громадянки ОСОБА_5 (Zaneta Balogova), ІНФОРМАЦІЯ_3, її нотаріальним офісом не засвідчувався, більш того, довіреність із номерами 418000/2017 засвідчувалась в травні місяці, а у вересні місяці номери починались з 700000/2017 серії, підпис нотаріуса на документі підроблений (а. с. 14).
При оцінці вказаних документів, апеляційний суд враховує наступне: матеріали справи про порушення митних правил містять копію відповіді нотаріуса на іноземній мові, яка перекладена на українську (а. с. 14). При цьому у вказаній відповіді (документі) відсутні невід'ємні атрибути документа - підпис нотаріуса, яка надала відповідь та відбиток печатки. Тому, на переконання суду, вказаний документ (відповідь) не може бути визнаний допустимим доказом. При цьому, враховується те, що з даному документі не розбірливо зазначено прізвище та ініціали перекладача, і в ньому не міститься даних про попередження перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад. З указаних вище підстав цей документ також не може бути взятий до уваги при розгляді справи і вирішені питання щодо винуватості ОСОБА_7. У матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що нотаріусу ОСОБА_6 була предявлена для огляду
довіреність на право користування автомобілем, завірена нотаріусом ОСОБА_6 (Anna Cernakova) під реєстраційним номером № О 418658/2017 від 08.09.2017, м. Михайловце, ОСОБА_4.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в суду першої інстанції не було достатніх підстав стверджувати, що довіреність на ім'я ОСОБА_7 підроблена, що матеріали справи про порушення митних правил не містять достовірних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_7, надаючи при в'їзді в Україну для митного оформлення довіреність від 08.09.2017 року на право користування транспортним засобом, був обізнаний про те, що довіреність є підробленою, що у справі відсутні достовірні докази про підробку довіреності, а, відповідно, відсутні підстави робити висновок про те, що ОСОБА_7 вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України транспортного засобу, із приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення через митний кордон України, підроблених документів, зокрема, довіреності.
Навпаки, доводи ОСОБА_7. про те, що він не був присутнім при оформленні довіреності, будь-якими доказами не спростовані та підлягають до врахування при ухваленні судового рішення.
Інших достовірних доказів у підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил у справі не має.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення враховуються наявні у справі докази, які підтверджують, що ОСОБА_7 транспортний засіб на митну територію України ввіз через митний орган, неодноразово виїжджав на ньому за межі митної території України ; що, неодноразово виїжджаючи за межі митної території України через пункти пропуску посадові особи митних органів не предявляли йому будь-яких вимог щодо недотримання ним вимог митних правил.
Зазначене підтверджує твердження ОСОБА_7 про те, що, ввозячи на митну територію України транспортний засіб діяв правомірно.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що доказів, які підтверджують, що громадянин ОСОБА_7, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був, і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, у справі не встановлено. У матеріалах справи відсутні й докази, які б указували на те, що ОСОБА_7 передбачав можливості настання шкідливих наслідків, повинен був чи міг їх передбачити.
Аналізуючи субєктивну сторону діяння ОСОБА_7 суд також приходить до висновку, що останній не був зобовязаний передбачати можливість того, що йому буде надано підроблену довіреність на право користування транспортним засобом і не міг цього передбачити. Встановлено, що ОСОБА_7 вчинив усі необхідні та передбачені законодавством дії щодо одержання довіреності, а саме: надав копії своїх паспортних даних та передав обумовлену суму коштів. Участі в оформленні довіреності не приймав. Тобто, ОСОБА_7 вчинив всі необхідні дії для додержання митних правил щодо переміщення транспортного засобу через митний кордон України, подавши митному органу, передбачений законом та нормативно-правовими актами пакет документів.
Твердження ОСОБА_7 достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих тверджень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, суд приходить до висновку про необхідність прийняття до уваги пояснень ОСОБА_7.
Разом із тим, апеляційний суд враховує і те, що згідно Закону України № 8397 від 15.04.2011 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання в сфері автомобільних перевезень не вимагається оформляти нотаріальну довіреність на право керування транспортним засобом на території України при керуванні транспортним засобом не його власником, а вимагається тільки наявність технічного паспорта.
Отже, вищевказане свідчить про те, що у діяннях ОСОБА_7 відсутня вина, як обовязкова ознака будь-якого адміністративного правопорушення, а тому в його діях відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді - скасуванню, а транспортний засіб та документи до нього підлягають поверненню ОСОБА_7.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
подане ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_2, задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил, транспортний засіб: автомобіль марки CHRYSLER, моделі PT CRUISER, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак ОСОБА_4 МІ246ЕD, номер кузова НОМЕР_1, та документи на нього, повернути ОСОБА_2 або його представнику за дорученням.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан