Справа № 559/2689/17
Номер провадження 3/559/13/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2018 року Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ходак С.К. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м.Рівному ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз'яснивши ст. 268 КУпАП-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №256788 від 30.11.2017 року ОСОБА_1 30.11.2017 року о 13 год. 55 хв. на АД Київ-Чоп- М-06 -375 км керував т/з RENAILT DOKKER д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «ALCOTEST №0176 у присутності двох свідків, що підтверджується тестом №799 від 30.11.2017, результат огляду становить 1,11 проміле.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що не погоджується з результатами тесту проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Наявність запаху з порожнини рота могла мати місце, так як 29.11.2017 він вживав алкогольні напої, однак 30.11.2017 року в стані алкогольного спяніння не перебував. Хвилювався, щоб матеріали не були надіслані за місцем роботи. Чи погоджується він з результатами огляду за допомогою технічного приладу, працівники поліції не зясовували, йому не було запропоновано проїхати до закладу охорони здоровя для проведене медичного огляду на стан спяніння, направлення не давалося.

В судове засідання для допиту в якості свідків викликалися інспектор поліції ОСОБА_2, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак, до суду не зявилися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд доходить наступних висновків.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №256788 від 30.11.2017 року ОСОБА_1 30.11.2017 року о 13 год. 55 хв. на АД Київ-Чоп М-06 -375 км керував т/з RENAILT DOKKER д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «ALCOTEST» №0176 у присутності двох свідків, що підтверджується тестом №799 від 30.11.2017, результат огляду становить 1,11 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР (а.с.2).

В протоколі містить відмітка про те, що ОСОБА_1В відмовляється від написання пояснень (а.с.2).

До протоколу долучено роздруківку результатів приладу газоаналізатора DRAGER 6810 ARCЕ №0176, який зафіксував результат тесту 1,11 ‰ (проміле) вмісту алкоголю в організмі ОСОБА_1 (а.с.3).

Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_3, зазначених в протоколі, в яких зафіксовано, що ОСОБА_1 в їх присутності проходив огляд на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер», результат огляду якого склав 1,11 ‰. Будь-яких інших відомостей в поясненнях свідків не зазначено.

Суду ОСОБА_1 пояснив, що він не був згоден із результатами технічного приладу, проте працівники поліції не запропонували йому проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного спяніння.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Відповідно до п. 7 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З метою повного та всебічного розгляду справи до суду викликались для допиту у якості свідків працівник поліції ОСОБА_2, який складав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та проводив його огляд на стан алкогольного спяніння та відбирав пояснення свідків та самі свідки. Проте, зазначені особи суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Таким чином, зважаючи на те, що працівники поліції не встановлювали, чи згідний ОСОБА_1 із результатами технічного приладу, йому не було запропоновано пройти медичний огляд на встановлення стану спяніння, однак, всупереч цьому, в матеріалах справи міститься направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.7), яке містить відмітку поліцейського «відмовився», однак, дана відмова не підтверджена свідками, окрім того, незрозумілим є, до якого медичного закладу направляється особа, так як в графі найменування закладу охорони здоровя зазначено абревіатуру КЗ РОЦПЗН, суд приходить до висновку, що проведення огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог законодавства, що в свою чергу свідчить про те, що результати такого огляду є недійсними, а тому протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1, не може вважатись доказом його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 Розділу ІІ цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п.3 та п. 4 Інструкції Розділу ІІ поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан спяніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Cуд звертає увагу на те, що, відповідно до відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alcotest» виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA (Німеччина), свідоцтво про державну реєстрацію 14455/2014 належать: Газоаналізатор Drager Alcotest 3000, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest 6820, Газоаналізатор Drager Alcotest з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest XT. Газоаналізатор Drager Alcotest 6810 у зазначеному реєстрі - відсутній.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння проводилася за допомогою приладу Газоаналізатор Drager Alcotest 6810, тому, враховуючи наведене вище, його показники не можуть вважатися допустимим доказом.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.130, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: