АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/501/18 Головуючий у І-й інстанції - Калініченко Г.П.
Справа № 205/402/18 Суддя-доповідач - Мудрецький Р.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мудрецький Р.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу останнього на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, громадянина України, який працює в ТОВ «Комфі», який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вирішено стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 10.01.2018 року о 04 год. 43 хв. керував автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Набережна Заводська, в районі буд. 78 в м. Дніпро в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проведено за допомогою газоаналізатора Драгер, згідно висновку якого у водія виявлено 2,15% алкоголю. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду скасувати та провадження у справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неповного з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, недослідження наявних в матеріалах справи доказів та ненадання їм належної оцінки.

Так, ОСОБА_1 вказує, що протокол не містить правильних анкетних даних правопорушника, відомостей про прилад, за допомогою якого здійснювався огляд, даних про нормативний документ у відповідності до якого проводився огляд, відомостей про вилучення транспортного засобу, а також його підписів про ознайомлення з результатами огляду. Поряд з цим, в протоколі наявні недопустимі виправлення. Разом із тим, апелянт зазначає, що в акті огляду присутній не його підпис. На переконання останнього, протокол фактично не містить об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 заперечує факт відсторонення від керування транспортним засобам та зауважує, що після його зупинки він попрямував додому. Також, апелянт зазначає, що поліцейські необґрунтовано відмовили йому в прийнятті пояснень, зазначивши при цьому в протоколі про їх відсутність. Чек на Драгер, на думку ОСОБА_1, належним доказом визнати також не можна, оскільки останній не містить об'єктивних даних про особу, яка оглядається, а підпис, зазначений у ньому, є також сфальсифікованим. При цьому, у проведенні почеркознавчої експертизи з метою підтвердження зазначених обставин суд відмовив. Серед іншого, на переконання апелянта показання свідків, долучені до протоколу неможливо вважати належними доказами, оскільки останні не узгоджуються з формулюванням обвинувачення, що ставить під сумнів їх перебування на місці події. Окрім цього, з позиції ОСОБА_1 наданий суду відеозапис належним доказом визнати також не можна, оскільки останній має ознаки монтажу та повністю не відтворює обставини події.

Заслухавши думку ОСОБА_1, який свою апеляційну скаргу підтримав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протоколом серії БР № 196343 від 10 січня 2018 року, в якому відображені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були залучені в якості понятих при проходженні тесту на встановлення стану сп'яніння останнього, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано складання протоколу, а також актом огляду на стан алкогольного сп'яніння, який містить відомості про прилад, за допомогою якого здійснено огляд та дані про результат тесту - 2, 15 проміле.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням об'єктивної сторони скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що про результати огляду йому не було відомо, суд розцінює як необґрунтовані та такі, що не підтверджуються жодними наявними у справі доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про відсутність свідків під час оформлення адміністративного матеріалу відносно нього, а також про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобами у порядку, визначеному ст. 266 КУпАП, що ставить під сумнів наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, то останні є також безпідставними, оскільки спростовуються рапортом, складеним поліцейським, та поясненнями свідків, долученими до протоколу. Доказів на підтвердження хибності зазначених даних під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надано не було.

За таких обстави, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

При цьому, визнаючи необґрунтованими доводи останнього стосовно відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських містить дані, які сумніву щодо правильності висновків суду не викликають.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Р.В.Мудрецький