АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/307/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

13 червня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1, за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 352,40 грн.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 19.11.2017 року о 20:20 годині в м. Харкові по вул. 23 Серпня, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Audi A6», державний номер V03001, з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуДзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що ОСОБА_2 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння, а лише висловив незгоду з підозрою поліцейського та зазначив, що взагалі не керував транспортним засобом, алкогольних напоїв не вживав. Крім того, виходячи з формулювання суті правопорушення у протоколі, незрозуміло, в чому саме обвинувачується водій: керування з ознаками алкогольного сп»яніння чи відмова від проходження огляду (невідомо якого). Вказане, на думку апелянта, свідчить про невідповідність складеного протоколу вимогам статті 256 КУпАП, у зв»язку із чим останній не може вважатися допустимим доказом у справі. Також, вказує, що працівниками поліції був порушений порядок огляду на стан алкогольного сп»яніннія, визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735. Зокрема, в матеріалах справи відсутнє направлення водія до КЗОЗ, що, в свою чергу, свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направили ОСОБА_2 у заклад охорони здоров»я для проходження відповідного огляду. Таким чином, апелянт був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти освідування. В той же час, покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів. Сама адміністративна справа розглянута з порушенням правил підсудності, так як заявник письмово повідомив суд про те, що зареєстрований за іншою адресою, аніж та, що вказана у протоколі: АРК, АДРЕСА_1, що свідчить про те, що справа підсудна іншому суду.

Одночасно ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 21 січня 2018 року, про що свідчить відповідна поштова відмітка.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема, пояснив суду, що у день, коли мала місце вище зазначена подія, їхав з друзями з кафе, за кермом був ОСОБА_5, який, не впоравшись з керуванням, став учасником ДТП, збивши стовп на парковці супермаркету. Поліція, яку викликали співробітники супермаркету, прибула на місце події хвилин через п»ять. Поліцейські почали стверджувати, що автомобілем керував саме ОСОБА_2 Як вказував апелянт, протокол, складений відносно нього, ніхто йому для ознайомлення та підпису не надавав.

ОСОБА_6, яка є автором протоколу серії БД № 124151 від 19.11.17р. (наразі не є співробітником поліції), зазначила, що пізно ввечері 19.11.17р. прийшов виклик про ДТП. Коли патруль, у складі якого була і ОСОБА_6, прибув на місце події, побачили автомобіль, який в»їхав у стовп. Навкруги було багато людей, зокрема, працівники парковки та пасажири авто, більшість з яких були у нетверезому стані (з огляду на наявність характерного запаху алкоголю). Як пояснила інспектор, хто саме був водієм вказаного ТЗ, поліцейським достеменно не було відомо його встановлювали зі слів свідків, а саме співробітників супермаркету, які вказували спочатку на одного чоловіка, а потім на ОСОБА_2 Останній був настроєний категорично, заперечуючи факт керування, інший пасажир автомобіля (ОСОБА_5), на якого спочатку вказували охоронці парковки, дуже швидко покинув місце ДТП (за ним приїхали). ОСОБА_2 пропонували надати пояснення по факту складеного протоколу, однак, чоловік зайняв позицію нічого не писати та не підписувати. Також, зазначила, що особу ОСОБА_2 було встановлено за паспортом (водійського посвідчення при собі не мав). Права були вилучені у правопорушника через кілька днів, коли останній самостійно приніс їх до відділу поліції. Окрім того, по факту ДТП відносно ОСОБА_2 був складений протокол за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_7, допитаний Апеляційним судом, розповів, що ОСОБА_2 є його знайомим десь близько року. 19.11.17р. він відпочивав у кафе, де познайомився з компанією чоловіків, один з яких запропонував підвезти до метро (хто саме не пам»ятає, описав водія як високого та худорлявого чоловіка, а всього в машині було четверо людей). Після того, як сталася ДТП, першим з авто вийшов ОСОБА_2, який сидів на задньому пасажирському сидінні за водієм. Поліція, яка прибула за викликом, попросила у ОСОБА_2 документи (ймовірно, на ОСОБА_2 вказали співробітники парковки). Справжній водій дуже швидко залишив місце ДТП. Після перевірки документів, поліцейські запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп»яніння. ОСОБА_2, не заперечуючи факт вживання алкоголю, стверджував, що автомобілем не керував, а тому відмовився проходити тест.

ОСОБА_8, який також був свідком події, пояснив, що 19.11.17р. прогулювався по пр. Науки, коли побачив як ОСОБА_7 чорного кольору заїхало на парковку ще закритого супермаркету, збивши при цьому стовп. Підійшовши до авто, побачив, як з-за керма вийшов високий, худорлявий чоловік, а ОСОБА_2 з заднього сидіння. Через деякий час приїхала поліція, потім ще якісь люди. Так як всі подальші події відбувались хаотично, куди зник водій автомобіля ОСОБА_8 не помітив, ТЗ з місця ДТП забрав евакуатор.

ОСОБА_9, надаючи пояснення, зазначив, що 19.11.17р., прогулюючись неподалік супермаркету «Білла», побачив, як ОСОБА_7 чорного кольору заїхало на парковку супермаркету та збило стовп. ОСОБА_9 разом з товаришем підбіг до авто. Водія чоловік добре не встиг розгледіти (охарактеризував його як худорлявого чоловіка), однак, бачив ОСОБА_2, який вийшов на вулицю з заднього сидіння автомобіля, та є значно повнішим. Вказував, що між пасажирами ТЗ та охоронцями парковки одразу виникла конфліктна ситуація. Поліція, яка прибула на місце ДТП, спілкувалась безпосередньо з охоронцями, які, скоріше всього, і вказали на ОСОБА_2 як на водія. Чи надавав ОСОБА_2 на вимогу поліцейських документи, свідок не бачив. Зважаючи на той факт, що у ОСОБА_9 є товариш, який неподалік тримав СТО, чоловік запропонував залишити автомобіль саме там.

ОСОБА_10, допитаний судом у якості свідка, розповів, що йому належить автомобіль «Audi A6», державний номер V03001. У чоловіка був знайомий (ОСОБА_11), якому він іноді надавав авто у користування. Випадково ОСОБА_12 стало відомо, що ТЗ потрапив у ДТП, після чого ОСОБА_11 безвісно зник, місцезнаходження останнього невідоме і на сьогоднішній день.

З метою уточнень письмових пояснень свідків, наявних в матеріалах справи, апеляційним судом приймалися заходи щодо виклику в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак, останні до суду не з»явились.

Вивчивши матеріали справи, доводи ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положення ст. 266 КУпАП та Інструкція (наказ МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) визначає порядок проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп*яніння.

Матеріалами справи не спростована версія апелянта та не підтверджено факт керування саме ОСОБА_2 транспортним засобом. В той же час, надані показання свідків, допитаних в судовому засіданні узгоджуються з версією подій, викладеною ОСОБА_2, тоді як сам факт вживання алкоголю апелянт не заперечує.

Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що окрім вказаного правопорушення по факту ДТП відносно ОСОБА_2 був складений протокол за ст. ст. 124 та 126 КУпАП, відповідно до яких ОСОБА_2 є водієм ТЗ. В той же час, суд враховує, що про існування протоколу за ст. 126 КУпАП апелянт дізнався лише у ході судового розгляду зі слів інспектора, а на постанову суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП останнім подано апеляційну скаргу.

За таких обставин, матеріалами справи та зібраними доказами не встановлено беззаперечного факту керування ОСОБА_2 автомобілем. Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, належним чином не перевірив позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши зазначені матеріали справи, приходжу до висновку, що постанова районного суду підлягає скасуванню, а провадження по справі у відношенні ОСОБА_2 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП.

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1