Провадження № 33/782/251/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» січня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В., за участю:

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2017 року гр-на ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 320,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови встановлено, що 22 вересня 2017 року о 23.55 годині, після зупинення підрозділом патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рібужне ДПП, ОСОБА_2, який керував транспортним засобом а/м «ВАЗ-21063», д/н НОМЕР_1 в м.Сєвєродонецьку по пр-ту Хіміків, виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою судді особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність судового рішення у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт наголошує, що 22 вересня 2017 року, повертаючись з дачі на автомобілі, за кермом була його дружина, ОСОБА_3 У автомобіля лопнуло колесо та вони вимушені були зупинитись. Дружина відлучилась за ключами від гаража, а він залишився біля машини. Коли до нього підійшли співробітники патрульної поліції, автомобіль не рухався та за кермом нікого не було. Тому апелянт вважає, що у судовому засіданні не доведено, хто саме керував транспортним засобом, а оскільки сам він не керував автомобілем та не був водієм транспортного засобу у час та за місцем складання протоколу, то не зобов'язаний був проходити медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Вважає, що суд не об'єктивно та не всебічно розглянув докази по справі, визнавши доказами лише протокол про адмінправопорушення, рапорти постових поліцейських та відео з нагрудних камер патрульних поліцейських, що на думку апелянта, не доводить його вину. При цьому, як зазначається в апеляційній скарзі, суд не врахував покази двох свідків про те, що жоден з них не бачив, хто саме був за кермом транспортного засобу, та безпідставно відкинув покази самого апелянта, його дружини та одного з пасажирів автомобіля, що, на думку апелянта, свідчить про упередженість суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного апелянт просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2017 року та закрити провадження по справі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, наполягав на її задоволені та надав суду письмові пояснення щодо обставин справи, в яких він категорично заперечував свою провину у керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, дослідивши матеріалі справи та покази допитаних під час судового розгляду свідків, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Обгрунтовуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд послався, як на докази, на протокол про адміністративне правопорушення серії БР №244896 від 23.09.2017 року, на рапорти ДОП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 та інспектора СРПП №3 з ПП Яворського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5, а також на копію відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

При цьому суд проаналізував відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції та у своїй постанові зазначив про те, що на відеозапису зафіксована доповідь працівників постової поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 екіпажу патрульної поліції, який прибув за викликом, про те, що ними був помічений транспортний засіб - легковий автомобіль марки «ВАЗ-21063», який рухався на високій швидкості та різко загальмував. Підійшовши до вказаного автомобіля вони побачили, як з водійського сидіння вийшла особа, яку пізніше встановлено, як ОСОБА_2, з пляшкою пива у руках. Після чого ними було прийнято рішення викликати екіпаж патрульної поліції з метою фіксування зазначеного правопорушення.

За висновками суду цей відеозапис спростовує покази у судовому засіданні ОСОБА_2 стосовно того, що він не керував транспортним засобом, а за кермом була його дружина, ОСОБА_3, та на цих підставах суд дав критичну оцінку показам свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та не прийняв їх до уваги, визнавши їх зацікавленими особами.

Між тим, з такими висновками суду не може погодитись суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду були переглянуті сім файлів, які містяться на доданому до матеріалів справи DVD-диску з відеозаписами нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с.11).

На відеофайлах № від 23.09.2017 року з часом запису - 00:29:10-00:30:48; № від 23.09.2017 року з часом запису - 00:28:47-00:33:45; № від 23.09.2017 року з часом запису - 00:33:48-00:38:30 та № від 23.09.2017 року з часом запису - 00:40:10-00:42:45 зафіксовано, як службовий автомобіль патрульної поліції під'їхав до автомобіля марки «ВАЗ», що стояв на узбіччі проїжджої частини автодороги з включеними аварійними вогнями, біля нього стоять два працівника постової служби та ОСОБА_2 з дружиною. Чути розмову патрульних поліцейських з одним з працівників постової служби, який розповів, що начебто бачив, як автомобіль різко зупинився, бо у нього спустило колесо, та із-за керма машини з пляшкою пива у руці вийшов ОСОБА_2 При цьому сам ОСОБА_2 категорично заперечує цей факт та стверджує, що за кермом машини була його дружина, яка зупинила автомобіль, оскільки лопнуло колесо та цьому є свідок. Сам ОСОБА_2 пояснив, що хоча і має водійське посвідчення, але за кермом не їздить, бо не вміє. На вимогу працівників патрульної поліції дружина ОСОБА_2 надала своє водійське посвідчення, довіреність на право володіння та користування автомобілем на своє і'мя і на і'мя ОСОБА_2, а також надала страховку.

На відеофайлах №219000264 від 23.09.2017 року з часом запису - 00:59:43-01:04:40; № від 23.09.2017 року з часом запису - 01:04:43-01:09:40 та № від 23.09.2017 року з часом запису - 01:16:42-01:18:22 зафіксовано, як співробітники патрульної поліції роз'яснуюють ОСОБА_2 про те, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки працівники постової служби бачили саме його за кермом автомобіля, про що складають рапорти, та він відмовляється пройти медогляд на стан алкогольного сп'яніння у присутності двох свідків, а також за ст.178 КУпАП за вживання алкоголю у громадському місці. Роз'яснуюють ОСОБА_2 його права, передбачені ст.268 КУпАП, але ОСОБА_2 у присутності двох свідків відмовляється давати письмові пояснення та підписувати протокол, та наполягає, що за кермом автомобіля знаходився не він, а його дружина. Не заперечує того факту, що сам він знаходиться у стані алкогольного сп'яніння, але огляд на стан алкогольного сп'яніння проходити відмовляється, оскільки не повинен цього робити, бо не керував транспортним засобом.

Однак, як вбачається з рапортів ДОП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 та інспектора СРПП №3 з ПП Яворського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 (а.с.5,6), які були досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, працівниками постової служби зазначено, що під час здійснення патрулювання по вул.Хіміків 22 вересня 2017 року, близько 23.55 години, помітили автомобіль НОМЕР_2, який їхав на великій швидкості та різко загальмував. Побачили, що з вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_2 з пляшкою пива. Після чого вони зателефонували на №102 та повідомили патрульну поліцію.

Аналіз наведених в рапортах працівників постової служби ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відомостей свідчить лише про те, що ОСОБА_2 з пляшкою пива в руці виходив із зупинившегося автомобіля, але не зазначено чи саме він сидів за кермом транспортного засобу на час його зупинки. Допитати у якості свідків працівників постової служби ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час судового розгляду та усунути суперечності в їх показах, відображених в рапортах та зафіксованих на відеозапису, у суді апеляційної інстанції неможливо, оскільки згідно повідомлення керівника ГУ НП в Луганській області (а.с.26) вказані особи після проходження стажування відбули до місця свого постійного проходження служби в ГУНП у Львівській області.

Натомість, як вбачається з показів самого ОСОБА_2 та допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, 22 вересня 2017 року вночі вони повертались з дачі на автомобілі ОСОБА_2 та за кермом знаходилась його дружина, ОСОБА_3 Під час руху у автомобіля пробило колесо, вони зупинились і дружина ОСОБА_2 поїхала додому за ключами від гаражу. Після чого до автомобіля підійшли працівники поліції і запитали, хто був за кермом транспортного засобу. Коли на таксі повернулась ОСОБА_3, то розповіла поліцейським, що за кермом була вона.

Покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише підтверджують факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не керування ним транспортним засобом, що не заперечував сам апелянт а ні в своїх показах під час судового розгляду, а ні у суді апеляційної інстанції та його відмова була обумовлена незгодою з тим, що на думку працівників патрульної поліції, саме він керував транспортним засобом. Цей факт він категорично заперечує.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Аналіз зібраних у справі та перевірених апеляційним судом доказів не спростовує твердження апелянта та покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_3 про те, що не ОСОБА_2, а саме його дружина, ОСОБА_3, при обставинах, встановлених судом, 22 вересня 2017 року о 23.55 годині, керувала транспортним засобом а/м «ВАЗ-21063», д/н НОМЕР_1 в м.Сєвєродонецьку по пр-ту Хіміків, до його зупинки у зв'язку з технічним пошкодженням колеса. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

За таких умов висновки суду першої інстанції про те, що предметом розгляду даного провадження є встановлення факту відмови ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпідставними, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи, які наведені у постанові суду, не відповідають зібраним у справі та перевіреним судом доказам з огляду на таке.

З описово-мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що 22 вересня 2017 року о 23.55 годині, після зупинення підрозділом патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рібужне ДПП, ОСОБА_2, який керував транспортним засобом а/м «ВАЗ-21063», д/н НОМЕР_1 в м.Сєвєродонецьку по пр-ту Хіміків, з ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився в присутності двох свідків від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Між тим, як вбачається з наведених у постанові суду та перевірених апеляційним судом письмових доказах, показах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, та свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_3, а також відтвореного відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції, а/м «ВАЗ-21063», д/н НОМЕР_1 зупинився у зв'язку з технічним пошкодженням колеса ще до приїзду патрульної поліції, тому не міг бути зупинений ними при обставинах, встановлених судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, та його висновки про винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення не ґрунтується на належних доказах.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 та ст.247 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік - скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області В.В. Руденко