Справа № 127/9100/18
Провадження № 33/772/442/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Ващук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 р. м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Ващук В.П.

з участю секретаря: Доценко М.І.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності: ОСОБА_2

захисника - адвоката: ОСОБА_3

розглянувши «04» липня 2018 року у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Вінниці про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1

українця, громадянина України,

проживаючого: АДРЕСА_1,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2018 року , -

В с т а н о в и л а :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно матеріалів справи, 15.04.2018 року о 12:05 годині по вулиці А. Медвідь, біля будинку № 10 в м. Вінниці громадянин ОСОБА_2 не виконав законну вимогу працівника поліції щодо заборони паркування транспортного засобу, вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, поводився зухвало під час спілкування з поліцейськими, на зауваження не реагував та намагався вчинити з ними бійку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2017 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи. Викладені в постанові суду обставини скоєного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на протоколі, складеному поверхово, з істотними порушеннями законодавства та на рапортах працівників поліції, з яких не вбачається в чому полягала законна вимога та підстави її висунення. ОСОБА_2 вини не визнав та зазначив, що був затриманий працівниками поліції та до нього було застосовано фізичної сили, тобто працівники поліції діяли незаконно. Суд першої інстанції не з'ясував, яким чином відбувалося повідомлення про заборону паркування автомобілів та якими нормами закону така заборона була обґрунтована, не з'ясовано, чим підтверджувалася наявність обмеження руху, на яку посилалися працівники поліції, та з яких причин останні повідомили йому , що зайняте місце призначене для паркування автомобіля поліцейських.

Заслухавши ОСОБА_2 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, та вважають постанову суду першої інстанції незаконною, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна ОСОБА_2, підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею ст.280 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Судом, в порушення вищезазначених вимог не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, ґрунтуватися на встановлених в ході судового розгляду обставинах та достатніх і беззаперечних доказах, оцінка яких проводиться в порядку ст. 252 КУпАП, шляхом всебічного, повного і об'єктивного їх дослідження як окрема, так і в сукупності з іншими обставинами.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі.

Диспозиція ст.185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Законом України «Про національну поліцію» закріплені повноваження поліцейського, в тому числі їх права та обов'язки, з яких вбачається, що вимоги працівника поліції та розпорядження - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, та має бути законодавчо обґрунтований.

Отже, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Пленум Верховного Суду України у другому абзаці п.7 постанови №8 від 26 червня 1992 року (з послідуючими змінами) "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", роз'яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.185 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно мало місце здійснення ОСОБА_2 дій, які характеризуються законодавством як злісна непокора законним вимогам працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків.

Як вбачається з оскарженої постанови, відповідно до протоколу, 15.04.2018 року о 12:05 годині по вулиці А. Медвідь, біля будинку № 10 в м. Вінниці громадянин ОСОБА_2 не виконав законну вимогу працівника поліції щодо заборони паркування транспортного засобу, вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, поводився зухвало під час спілкування з поліцейськими, на зауваження не реагував та намагався вчинити з ними бійку.

Крім протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції в оскарженій постанові послався, як на докази вини на інші матеріали справи, а саме на рапорти працівників поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в яких відсутні відомості, що вони висунули законну вимогу ОСОБА_2, в чому полягала та підстави її висунення.

Як вбачається з показів ОСОБА_2 наданих ним в суді першої та апеляційної інстанціях, вину останній не визнав у повному обсязі та показав, що він 15.04.2018 року, в поминальний день, приїхав зі своєю дружиною до кладовища, припаркував свій автомобіль на вулиці А.Медвідь, однак, коли він вийшов з автомобіля працівники поліції повідомили йому, що в даному місці паркування автомобілів заборонено, оскільки існує обмеження руху та місце, де він залишив свій автомобіль призначене для паркування автомобіля поліцейських. Він не погодився виконати вимогу працівників поліції через її незаконність, оскільки, перед поїздкою він на офіційному сайті відслідковував вулиці м. Вінниці з обмеженням руху, де не була зазначена вулиця А.Медвідь, він почав вимагати у поліції обґрунтувати законність їхніх вимог, однак працівники поліції застосували до нього фізичну силу та спецзасоби, затримали його та доставили до поліцейського відділку, нанесли тілесні ушкодження.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_9, яка являється дружиною ОСОБА_2, наданими нею в суді першої інстанції , що 15.04. 2018 року вона разом з чоловіком приїхала на кладовище, вони припаркували автомобіль на вулиці А.Медвідь, однак працівники поліції почали вимагати від її чоловіка перепаркувати авто, оскільки на даній вулиці обмежено рух транспортних засобів. Представник поліції чітко висловив вимогу про заборону паркувати транспортний засіб у даному місці, однак її чоловік не погодився з такою вимогою, вважаючи її незаконною. Так як вони з чоловіком знали про відсутність обмеження руху по даній вулиці, вона запитала у поліції, чому на вулиці припарковані також інші автомобілі, на що їй повідомили, що зазначені нею автомобілі належать жителям прилеглих будинків. В той час, коли вона перевіряла співвідношення кількості будівель і припаркованих автомобілів, у її чоловіка виник конфлікт з поліцією, до чоловіка застосували фізичну силу та спецзасоби і затримали.

Дані обставини підтверджуються відеозаписом з камери відеореєстратора, який був оглянутий в апеляційному суді.

Разом з тим,, вимоги ОСОБА_9 викладені в апеляційній скарзі, щодо невиконання працівниками патрульної поліції Положення «Про патрульну службу МВС» , є слушними.

Обов'язки патрульного поліцейського відображені в п. 7 вищезазначеного Положення, відповідно до якого працівник поліції зобов'язаний підійшовши до людини привітатись, відповідно назвати своє прізвище, посаду та спеціальне звання, що зроблено працівниками поліції зроблено не було, також дотримуватись норм службової етики.

Разом з тим слід зазначити, що працівникові патрульної служби заборонено:

1)порушувати правила дорожнього руху;

2)давати вказівки чи побажання учасникам дорожнього руху незрозумілими жестами;

3)виявляти неповагу чи недоброзичливість до громадян.

Вищезазначені вимоги не виконані працівниками патрульної служби.

Слід також зазначити, щодо вимог до протоколу про адміністративне правопорушення, то при складанні протоколу працівником поліції, при невиконанні законних вимог працівників поліції щодо заборони паркування транспортного засобу, ОСОБА_2 , незважаючи на невизнання вини останнім, не зазначено свідків.

Згідно зі статтею 36 3У «Про Національну поліцію» - поліцейський уповноважений вимагати від особи (осіб) залишити визначене місце на певний строк, якщо це необхідно для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров'я людей. Поліцейський може обмежувати або забороняти рух транспорту на окремих ділянках вулиць і автомобільних доріг у разі затримання осіб відповідно до закону, під час аварій, інших надзвичайних ситуацій, якщо це необхідно для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров'я людей.

Відповідно ст. 19 ЗУ «Про автомобільні дороги» - одним з основних обов'язків органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів

Ст. 20 ЗУ «Про автомобільні дороги» - органи місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів мають право: встановлювати за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції тимчасові обмеження на рух транспортних засобів при проведенні ремонтних та інших робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів; обмежувати або забороняти рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, визначені для них державними стандартами, у разі відсутності відповідного спеціального погодження.

Згідно вимог ст. 26 при виконанні робіт в смузі відведення автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, організації, що відповідають за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух на основі погодженого з Національною поліцією ордера, який видається відповідним дорожнім органом, а в містах - службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування. У ордері викладаються умови заборони або обмеження руху, порядок інформування про це учасників дорожнього руху, заходи щодо безпеки дорожнього руху і строки проведення робіт.

Відповідно до ст. 26-1 тимчасово обмежувати або забороняти рух транспортних засобів, пішоходів на окремих ділянках вулиць, автомобільних доріг дозволяється під час проїзду автомобільним транспортом Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, а також глав іноземних держав, парламентів і урядів, керівників міжнародних міжурядових організацій та іноземних делегацій, які перебувають в Україні з офіційним візитом. Супроводження транспортних засобів, у яких пересуваються глави іноземних держав, парламентів і урядів, керівники міжнародних міжурядових організацій та іноземних делегацій, які перебувають в Україні з офіційним візитом, здійснюється з урахуванням принципу взаємності.

Суд першої інстанції не надав оцінку щодо наявності законної вимоги працівників поліції , її підстав та законності, оскільки задля встановлення наявності законної вимоги суд повинен був встановити повноваження поліцейського, види та підстави застосування поліцейських заходів, наявність обмеження руху транспортних засобів.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що в матеріалах провадження відсутні докази вчинення ОСОБА_2 правопорушення, відповідно суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, в зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, в зв'язку з відсутністю в діях останнього складу зазначеного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 247, 294, 295 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2018 року , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП, - скасувати, прийняти нову постанову.

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_2 в зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя:

Згідно з оригіналом: