Справа №601/663/18
Провадження № 3/601/427/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: судді Білосевич Г.С., за участю секретаря Васільєвої О.М., прокурора Янюка О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши справи про адміністративні правопорушення, що надійшли з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, голови Кременецької міської ради Тернопільської області, за частинами 1, 2 ст. 172 7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, займаючи посаду міського голови м. Кременець Кременецького району Тернопільської області, розташованої за адресою м.Кременець вул. Шевченка, 67 Тернопільської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування та відповідно до підпункту « в » пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являється субєктом відповідальності за правопорушення, пов'язане з корупцією, всупереч інтересам держави та територіальної громади не вжив до моменту видачі розпоряджень заходів щодо недопущення конфлікту інтересів та не повідомив у встановленому Законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів і не вжив заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: особисто видав та підписав розпорядження «Про преміювання працівників міської ради» у власних інтересах, на власну користь, з метою власного збагачення, надавши собі максимальну премію. Так, відповідно до рішення сесій Кременецької міської ради № 104 від 24.12.2015 року «Про затвердження структури виконавчого апарату Кременецької міської ради та її виконавчого комітету на 2016 рік » вирішено оплату праці міському голові здійснювати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, проводити преміювання за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати у межах преміювання та економії фонду оплати праці. Однак, згідно розпорядження Кременецького міського голови ОСОБА_1 № 35-о від 27.01.2016 року «Про преміювання працівників міської ради», останній встановив собі щомісячне преміювання у розмірі 80% посадового окладу. Відповідно до рішення сесії Кременецької міської ради № 863 від 23.12.2016 року «Про затвердження структури виконавчого аппарату Кременецької міської ради та її виконавчого комітету на 2017 рік» вирішено оплату праці міському голові здійснювати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, проводити преміювання за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, проводити преміювання, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомічної заробітної плати у межах преміювання та економії фонду оплати праці. Водночас, згідно розпорядження Кременецького міського голови ОСОБА_1 № 11-о від 13.01.2017 року «Про преміювання працівників міської ради на 2017 рік» останній встановив собі щомісячне преміювання у розмірі 100% посадового окладу. Таким чином, ОСОБА_1 під час прийняття розпоряджень № 35-о від 27.01.2016 року і № 11-о від 13.01.2017 року порушив вимоги наведених вище законодавчих актів та згідно довідки головного державного фінансового інспектора відділу взаємодії з правоохоронними органами від 28.11.2017 року в період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року йому на підставі виданих ним особисто розпоряджень нараховано та виплачено премій на загальну суму 78208 грн. 69 коп. ОСОБА_1 не вжив до моменту видачі вищевказаних розпоряджень заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, не повідомив у встановлені законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів і не вжив заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: особисто видав та підписав розпорядження «Про преміювання працівників міської ради» у власних інтересах, на власну користь, з метою власного збагачення, надавши собі максимальну премію, чим вчинив адміністративні корупційні правопорушення, передбачені ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Вважаю за необхідне вказані справи розглядати одночасно, відповідно до ст. 36 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що згідно рішень сесії йому встановлювалось преміювання в % від заробітної плати, а в його розпорядженнях від посадового окладу, що в грошовому виразі є меншою сумою, оскільки в нього 30% доплати за вислугу років, а також інші надбавки за ранг. Погоджується, що ним була порушена процедура виплати премії.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, так як граничний строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачений, як ч. 3 так і ч. 5 ст. 38 КУпАП закінчився, а тому немає підстав для встановлення вини ОСОБА_3 у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1,2 ст. 172-7 КУпАП. Навіть як би вказаний строк не закінчився, то вважає, що оскільки постанова суду про направлення матеріалів на дооформлення не виконанна, то вказані докази, згідно практики Європейського суду не можуть досліджуватись судом.

Прокурор вважає доведеним склад адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП в діях ОСОБА_1 та відсутність підстав для закриття провадження по даних справах.

Рішенням Кременецької міської виборчої комісії № 1 від 13 листопада 2015 року визнано повноваження Кременецького міського голови ОСОБА_1, обраного 25 жовтня 2015 року.

Згідно рішення сесії Кременцької міської ради № 10 від 18 листопада 2015 року, вирішено порядок проведення оплати праці Кременецького міського голови та встановлено надбавку за високі достягнення у праці в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років, проводити преміювання в межах економії та затвердженого фонду оплати праці.

Рішеннями сесій Кременецької міської ради № 104 від 24 грудня 2015 року та № 863 від 23 грудня 2016 року, встановлено оплату праці міському голові здійснювати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року. Встановити надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важкої роботи в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, проводити преміювання, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати у межах преміювання та економії фонду оплати праці.

27 січня 2016 року міський голова ОСОБА_1 видав розпорядження №35-о про преміювання працівників міської ради, в тому числі міського голову у розмірі 80% посадового окладу.

Згідно розпорядження міського голови ОСОБА_1 від 13 січня 2017 №11-О, щомісячно здійснювати преміювання працівників міської ради, в тому числі міського голови у розмірі 100% посадового окладу.

Положенням «Про преміювання, встановлення надбавок, доплат, надання матеріальної допомоги працівникам аппарату Кременецької міської ради», встановлено порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам аппарату ради та її виконавчих органів.

12.11.2010 року ОСОБА_1 підписано присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Так, відповідно до положень частин 1 і 2 статті 172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про запобігання корупції реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", субєктами відповідальності за правопорушення пов»язані з корупцією є посадові особи місцевого самоврядування, у тому числі голови відповідних рад.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про запобігання корупції" у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов»язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У відповідності до ч. 5 ст. 38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Вказана частина статті не містить виключення, окрім правопорушення, пов»язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу

Матеріали справи після належного оформлення надійшли на адресу суду 08.06.2018 року.

Як вбачається із досліджених матеріалів справи вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП виявлено 30.03.2018 року, що стверджується постановою старшого слідчого СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження та супровідним листом № 2952/109/01-18 від 30.03.2018 року.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов:

-вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

-закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов»язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб»єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв»язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Закриття провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у зв»язку з закінченням строків є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а, в свою чергу, метою останньої є доведення вини.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

На підтвердження наведеного суд вважає за необхідне зіслатися на зміст частини другої ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та частини першої ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що частиною 1 ст. 172-7 КпАП України, передбачає відповідальність за вчинення корупційного правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти ЄСПЛ, притаманні кримінальному провадженню.

Враховуючи наведене, вважаю, що на даний момент - розгляду судом вказаних справ про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 247 КУпАП, закінчився строк, передбачений ст. 38 КУпАП, а саме: 30.04.2018 року місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення , та 30.06.2018 року - три місяці з дня його виявлення.

Думка прокурора про те, що днем виявлення правопорушення є день складення протоколу не відповідає ст.ст. 254, 256 КУпАП, в яких зазначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадової особою або представником громадської організації та у протоколі зазначаються, як дата і місце його складення так і місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 1,3, 28, 35 Закону України "Про запобігання корупції", статтями 36, 38, 172 7, 247, 283, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_1 за частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП провадженням закрити у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня її винесення через Кременецький районний суд.

Суддя: