Номер провадження: 33/785/770/18
Номер справи місцевого суду: 523/5545/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 13.04.2018 року, о 1035 год., по вул. Ак.Заболотного,37, у м. Одесі керував автомобілем «Hyundai IX35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), на вимогу працівника поліції від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді районного суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що на місці зупинки він відмовився продути невідомий йому прилад, який запропонували йому поліцейські, оскільки йому не було надано сертифікату відповідності та сертифікату його останньої перевірки, але він не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, на що поліцейські не відреагували та склали протокол про адміністративне правопорушення в присутності свідків. Після складання протоколу працівники поліції автомобіль у нього не вилучали та не передавали керування іншій особі, а тому він одразу після складення відносно нього протоколу, поїхав до медичного закладу та протягом двох годин пройшов медичний огляд на стан сп'яніння, за результатами якого зроблено висновок, що в нього ознак сп'яніння не виявлено.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП, зокрема неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_3, обґрунтовуючи свою відмову від проведення медичного огляду на місці зупинки, посилається на те, що така відмова була обумовлена тим, що на місці зупинки поліцейські на надали на його вимогу сертифікат відповідності на газоаналізатор та свідоцтво про його повірку, і саме ці обставини слугували приводом щодо його відмови в проведенні медичного огляду на стан сп'яніння на місці зупинки. Разом з цим, апелянт зазначає, що на місці зупинки, відмовившись від проведення огляду за допомогою газоаналізатора, він наполягав на проведені медичного огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, але поліцейські відмовили в цьому, а тому він відразу звернувся самостійно в медичний заклад та пройшов огляд на стан сп'яніння.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини не були спростовані під час апеляційного розгляду за результатами дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Так, , згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №443855 від 13.04.2018 року відносно ОСОБА_3, оформлення протоколу проводилося в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Однак, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які відповідно до матеріалів справи були присутніми під час відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на те, що в них відсутній підпис посадової особи, яка отримала ці пояснення. Більш того, апеляційний суд констатує, що вказані пояснення від імені свідків складені за допомогою комп'ютерної техніки, а отже складені заздалегідь, а не місці їх відібрання у свідків, що ставить під сумнів достовірність їх змісту, а тому суд не може прийняти їх як допустимий доказ, оскільки недопустимість цих доказів є очевидною.

Судом апеляційної інстанції був досліджений наданий ОСОБА_3 в суді першої інстанції висновок КНП «ООМЦНЗ» ООР від 13.04.2018 року щодо результатів медичного огляду останнього з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, який складений о 12:20 годині 13.04.2018 року. Зі змісту зазначеного медичного висновку, який складений протягом до двох годин з часу зупинки ОСОБА_3 поліцейськими та встановлення підстав для здійснення такого огляду, як того вимагає ч.3 ст.266 КУпАП, убачається, що у ОСОБА_3 в медичному закладі ознак сп'яніння не виявлено (а.с. 8).

Однак, суддя районного суду на зазначений висновок закладу охорони здоров'я уваги не звернув та не прийняв його як доказ невинуватості ОСОБА_3, зазначивши, що висновок складений з порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, зо знижують увагу та швидкість руху». При цьому, суддя належним чином не мотивував та не обґрунтував таке рішення, що також дає підстави апеляційному суду дійти висновку про незаконність та необґрунтованість постанови районного суду.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які свідчать про недотримання поліцейськими вимог закону та відомчих нормативних актів при складанні протоколу про адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови убачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов на підставі досліджених доказів: пояснень свідків та самого ОСОБА_3

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №443855 від 1304.2018 року, 13.04.2018 року, о 1035 год., ОСОБА_3 по вул. Ак.Заболотного, 37, у м. Одесі керував автомобілем «Hyundai IX35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), на вимогу працівника поліції від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_3не відповідали встановленим законом вимогам.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп'яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

В суді апеляційної інстанції дослідженими матеріалами справи не спростовані доводи апелянта ОСОБА_3 про ненадання поліцейськими на його вимогу сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що є підставами для висновку про те, що ОСОБА_3 не надавались сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого поліцейські намагались провести огляд ОСОБА_3 на місці зупинки на стан його алкогольного сп'яніння. Так, в протоколі відсутні відомості про те, який саме спеціальний технічний засіб для проведення медичного огляду пропонувався поліцейськими ОСОБА_3, а також відсутній запис про те, що останньому, в зв'язку з його відмовою від проведення огляду на місці зупинки, пропонувалося пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я.

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_3, або керування передавалося іншій особі, що не спростовує доводів апелянта про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Апеляційний суд констатує, що вимоги ч.ч.1,7 ст.266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3свідчить про те, що останній не був відсторонений від керування, він самостійно з місця зупинки поїхав до медичного закладу для проходження огляду, що беззаперечно свідчить про недотримання працівниками поліції наведених вимог закону.

Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_3 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останнього про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння, або з ознаками такого сп'яніння, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення, місце зупинки він залишив самостійно, поїхавши за кермом свого автомобіля, чому не завадили працівники поліції, незважаючи на те, що працівниками поліції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, нібито були встановлені ознаки алкогольного сп'яніння ОСОБА_3

Приймаючи рішення по справі, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Встановлені апеляційним судом обставини вказують на слушність доводів ОСОБА_3 про те, що в нього не було ознак алкогольного сп'яніння, протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейськими з порушенням встановленого законом порядку, а тому у суду існують обґрунтовані підстави поставити під сумнів посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на наявність у ОСОБА_3 на час зупинки ознак алкогольного сп'яніння та про його відмову від проведення огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому факт перебування ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем та його відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, у передбаченому законом порядку встановлені не були та від керуванням транспортним засобом останній відсторонений не був.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_3винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Копію постанови надіслати ОСОБА_3

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський