АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1817/2018 Постанова винесена суддею Лісовською О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження в справі закрито - ОСОБА_2 та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3,розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Байконур (Казахстан), громадянки України, з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні доньку, 2008 р.н., та сина, 2010 р.н., працюючої адміністратором в салоні краси «Юркос», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 07 листопада 2017 року о 15 год. 30 хв. по пр. Ватутіна в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Равон», державний номерний знак НОМЕР_2, перед поворотом праворуч не врахувала дорожню обстановку, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п. 10.4 ПДР України.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшов до висновку, що факт порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження, а відтак, і про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, другий учасник дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадження у справі по нереабілітуючим обставинам, у зв'язку зі спливом строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в своїх письмових поясненнях він зазначив всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, вказавши на те, що безпосередньо під час зіткнення його автомобіль фактично не рухався, оскільки він пропускав громадський транспорт, що рухався по головній дорозі, а в цей момент, не зважаючи на перешкоду праворуч, водій ОСОБА_2, вочевидь, дуже поспішаючи, фактично в'їхала в його автомобіль, що був для неї перешкодою праворуч.

Проте, суддя, розглянувши адміністративний матеріал в першому ж судовому засіданні, не викликаючи у судове засідання його, як потерпілу особу, не вислухавши його пояснень з приводу події та обставин ДТП, не надавши йому гарантованої Конституцією можливості давати пояснення, заявляти клопотання, в тому числі і про призначення судової авто-технічної експертизи, та не надавши належної оцінки фактичним обставинам справи, позбавила його права на захист та прийняла незаконну і необґрунтовану постанову.

Крім того, при розгляді справи, суддя, в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, безпідставно дійшла висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення та про наявність такого складу саме в його діях. При цьому, фактичні обставини події правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_2 визнано не винною, сформульовані в оскаржуваній постанові, виходячи не з висновків судді за результатами розгляду справи, а з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення ОСОБА_2

Разом з тим, суд першої інстанції, вважаючи недоцільним проведення експертного дослідження обставин ДТП та виклику додаткових свідків, прийшов до хибного висновку про достатність кількості інформації і доказів наявних в матеріалах справи для розгляду справи по суті та прийняття об'єктивного та обґрунтованого рішення по ній. Між тим, факт порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.4 ПДР України, в повному обсязі підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності.

Так, розташування на схемі автомобілів, локалізація їх пошкоджень об'єктивно свідчіть про те, що водій ОСОБА_2 почала маневр праворуч, не впевнившись в безпеці свого руху, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів, тому в діях водія ОСОБА_2 беззаперечно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що, за необхідності, може бути підтверджено висновком відповідної експертизи.

Таким чином, на думку апелянта, вказані висновки суду першої інстанції необґрунтовані, хибні та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах справи.

Також ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин. В обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що про розгляд справи у суді та винесення оскаржуваної постанови, його ніхто не повідомляв, а про рішення по справі, яке йому взагалі не направлялось, йому стало відомо на початку травня зі слів працівників поліції, у зв'язку з чим він одразу звернувся до суду із заявою про надання йому копії постанови та матеріалів справи для ознайомлення, проте копію оскаржуваної постанови йому надали в канцелярії суду лише 17.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо виклику ОСОБА_3 у судове засідання, а також щодо своєчасного вручення або направлення на його адресу копії постанови суду, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_2 проти апеляційної скарги з підстав відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи, розглядаючи справу по суті та дійшовши висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху та скоєння нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя послався на матеріали справи та пояснення ОСОБА_2 в суді.

При цьому надавши перевагу саме цим доказам, суд залишив неспростованими та належним чином не оціненими пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, а також інші матеріали справи.

За таких обставин, прийняте суддею рішення по даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню.

За результатами розгляду апеляційної скарги та перевірки матеріалів справи слід прийняти нову постанову, якою встановити такі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме,07 листопада 2017 року о 15 год. 30 хв. по пр. Ватутіна, 11 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Равон», державний номерний знак НОМЕР_2, перед поворотом праворуч не врахувала дорожню обстановку, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п. 10.4 ПДР України.

Вказані обставини підтверджуються даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі дорожньо-транспортної пригоди, поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих нею як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, вона, включивши правий поворот, виїжджала на проїжджу частину пр. Ватутіна, але, оскільки після повороту праворуч їй одразу необхідно було повертати наліво, то, зупинившись лівіше від бордюру на відстані одного автомобіля, завдяки чому інші автомобілі могли спокійно виїжджати по правій полосі направо, пропускала автомобілі, що рухались по головній дорозі по пр. Ватутіна. В цей час справа від неї автомобілів не було, швидкість у неї була 1-2 км/год., вона практично навіть не рухалась, і в цей час з правої сторони її автомобіль вдарив ОСОБА_3, який раптово під'їхав на великій швидкості та вирішив проскочити прямо, та якого вона побачила лише в момент удару. В результаті ДТП у її автомобілі було протерте переднє праве крило і бампер та тріснута фара.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_2 спростовуються поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів на проїзній частині після зіткнення та пошкоджень, які отримали автомобілі в результаті цього, які повністю узгоджуються з поясненнями водія ОСОБА_3

Так, з пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, наданих ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди, які він підтвердив і в суді апеляційної інстанції, вбачається, що він, виїжджаючи на головну дорогу - на пр. Ватутіна, зайняв крайній правий ряд та, не рухаючись, пропускаючи автомобіль Богдан. З ліва від нього, на відстані двох машин, стояв автомобіль «Равон». Коли він почав виїжджати на невеликій швидкості на проїжджу частину, оскільки це був виїзд із дворів, подивився направо і наліво, та побачив, що з ліва, не застосовуючи ніяких дій та не гальмуючи, в нього їде автомобіль «Равон», і відбулося зіткнення в заднє ліве крило його автомобіля, тобто в середню частину автомобіля, правою передньою стороною автомобіля «Равон». В результаті ДТП в його автомобілі було пошкоджено крило, поріг та передні двері.

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами.

Так, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, з якою погодились обоє учасників ДТП, підписавши її без будь-яких заперечень і зауважень, та в якій відображено місце зіткнення, положення транспортних засобів після зіткнення, пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що місцем зіткнення є смуга руху автомобіля «Опель», яким керував ОСОБА_3, зайнявши перед поворотом праворуч відповідне крайнє положення, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 знаходиться з лівої сторони, і таким чином водій ОСОБА_2, повертаючи праворуч, своєчасно не зайняла відповідне крайнє положення, допустила зміщення на смугу, по якій рухався водій ОСОБА_3, що стало причиною зіткнення транспортних засобів, в результаті якого в автомобілі «Равон» пошкоджено праву фару, праве переднє крило, передній бампер та литий правий диск, а в автомобілі «Опель» - ліві водійські двері, опорну стійку, заднє ліве крило та лівий поріг, що повністю підтверджує свідчення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Равон» та «Опель» свідчать про те, що передньою правою частиною автомобіль «Равон» контактував із задньою лівою частиною автомобіля «Опель».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями пошкоджень автомобілів «Равон» та «Опель» після зіткнення.

Таким чином, розташування автомобілів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про те, що воно відбулося внаслідок недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.4 ПДР України щодо необхідності перед поворотом зайняти відповідне крайнє положення, що й призвело до аварії.

Згідно п. 10.4 ПДР України, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом, водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

За вимогами цього пункту, вихідним моментом для повороту праворуч є розташування транспортного засобу біля правого краю проїзної частини, що виключає можливість руху транспортних засобів правіше, що вочевидь не було отримано ОСОБА_2

Тому твердження ОСОБА_2 про те, що вона здійснювала маневр повороту з дотриманням правил дорожнього руху, а автомобіль «Опель», який раптово під'їхав на великій швидкості та вирішив проскочити прямо, вдарив її автомобіль, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що за таких обставин є неможливим, як те розташування автомобілів після зіткнення, що відображено в схемі ДТП, так і утворення тих пошкоджень, що зафіксовані в автомобілі «Опель» в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оцінюючи, досліджені у судовому засіданні, докази, вважаю, що своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд, у відповідності до положень ст. 294 КУпАП, постановляє нову постанову, якою визнає винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення у справах, підвідомчих суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце 07 листопада 2017 року, то на момент розгляду справи в апеляційному суді, передбачені в ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП слід закрити.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і провадження у справі закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.