Справа № 359/8438/17 Головуючий у І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 33/780/410/18 Доповідач у 2 інстанції Рудніченко О. М.
Категорія 138 03.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Рудніченко О.М.

секретар: Миронець А.Л.

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого в ТОВ «АТП 04018» на посаді водія-експедитора, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 17 жовтня 2017 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Ford Iveco», номерний знак НОМЕР_1, рухався по північно-східній об`їзній авто-дорозі «Київ-Харків». При цьому в порушення вимог пп. «а» п. 2.9 ПДР України перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 320грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, не правильно та не повно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення заповнювався працівником поліції в своїй машині, без його участі, останній лише відповідав на запитання. В подальшому коли йому вручили протокол, ОСОБА_2 виявив, що підставою для складення протоколу став результат, який показав прилад «Драгер» 6810, а саме 1,31% проміле. Не погодившись з результатом останній відразу ж звернувся до Бориспільської ЦРЛ та пройшов огляд за результатами медичного огляду метою якого є виявлення алкогольного сп`яніння, зазначено, що ознак сп`яніння не виявлено (0,19%) проміле, тобто це підтвердило те, що ОСОБА_2 був абсолютно тверезий.

Допитаний свідок ОСОБА_3, який є інспектором в УПП м. Бориспіль, що проводив всі дії стосовно складання протоколу, на думку апелянта прямо зацікавлений в тому щоб даний протокол та постанова не були скасовані, а тому його пояснення є сумнівними стосовно достовірності наданої інформації.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що йому не було роз`яснено ч. 1 ст. 130 КУпАП, його не відсторонили від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій працівника поліції з процедурою оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який винним себе не визнав та підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 088620 від 17 жовтня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_2, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що інспектор поліції запропонував ОСОБА_2 пройти тест на алкогольне сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в ЦРЛ м. Бориспіль, на що останній обрав пройти тест на алкогольне сп`яніння на місці огляду, результат тесту становив 1,31 проміле та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 7-8).

- в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), який був складений у присутності двох свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6,

- іншими письмовими доказами.

Таким чином, суддя місцевого суду проаналізувавши всі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З вказаними висновками суду, апеляційний суд погоджується, вважає їх правильними та законними.

Крім того,в суді апеляційної інстанції був оглянутий диск з відеозаписом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, з якого вбачалось, що будь-яких зауважень до дій працівників поліції під час огляду у ОСОБА_2 не було, результати огляну він не оспорював. Огляд був проведений в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що не погодившись з результатом тесту на стан алкогольного сп`яніння «Драгер»,останній, відразу ж звернувся до Бориспільської ЦРЛ та пройшов огляд за результатами медичного огляду метою якого є виявлення алкогольного сп`яніння, зазначено, що ознак сп`яніння не виявлено (0,19%) проміле, тобто це підтвердило те, що ОСОБА_2 був абсолютно тверезий, однак, апеляційний суд критично відноситься до даних тверджень апелянта та оцінює їх як спосіб захисту від адміністративної відповідальності. Дане твердження спростовується наявною в матеріалах адміністративного провадження копією висновку Бориспільської ЦРЛ від 17 жовтня 2017 року, в якій зазначено, що 17 жовтня 2017 року о 15 год. 50 хв. у ОСОБА_2 не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння, однак як вбачається з тестування до протоколу серії БР №088620 від 17 жовтня 2017 року огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння здійснювався пізніше, а саме о 16 год. 13 хв., а тому висновок суду першої інстанції щодо неналежності даної довідки знайшли своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_2 про те, що пояснення інспектора в УПП м. Бориспіль ОСОБА_3, що проводив всі дії стосовно складання протоколу, прямо зацікавлений в тому щоб даний протокол та постанова не були скасовані, а тому його пояснення є сумнівними стосовно достовірності наданої інформації, є такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, тому він не перебував в стані алкогольного сп'яніння - є необґрунтованими.

В ході апеляційного розгляду було з'ясовано, що ОСОБА_2 з будь-якими заявами до працівників поліції з приводу отримання копій документів не звертався, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено і в суді апеляційної інстанції не знайдено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_2 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 30 листопада 2017 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 17, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко