АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/2148/2018 Суддя у першій інстанції: Єсауленко М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, його захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн., 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, та просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. Скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та провадження в справі закрити.

Вважає, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам, а тому підлягає скасуванню.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він дійсно керував транспортним засобом - автомобілем «Audi Q3», д.н.з НОМЕР_1, та о 19 год. 30 хв. Не був зупинений працівниками поліції на 15 км траси М05 Київ-Одеса, а був вимушений сам там зупинитися за станом здоров'я, оскільки відповідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого ТОВ «Ліко-Мед» від 20.06.2018 та довідки ТОВ «Клініка Образцова» від 20.06.2018 з 04.03.2017 йому встановлено діагноз: цукровий діабет, 2 тип, середнього ступеню тяжкості, медикаментозної субкомпенсації. Діабетична нефролитія. На той час через хворобу йому стало зле, а на другій стороні дороги була АЗС, та щоб поліпшити свій стан здоров'я йому потрібно було вжити шматочок цукру чи цукерку, і саме з цією метою він переїхав на зустрічну смугу руху не створюючи небезпеки іншим учасникам руху, оскільки звідти зручніше було дійти до крамнички. В той час до нього підійшли працівники патрульної поліції і відчули від нього запах ацетону, який сприйняли за запах алкоголю. Такий запах є однією з ознак цукрового діабету. На питання працівників поліції чи вживав він спиртне, він відповів що ні, після чого запропонував їм перевірити його на драг-тест. На що вони відповіли, що це вже недоцільно. Те, що здалося працівникам поліції за нестійку ходу викликано тим, що в тому місці де він зупинився був нерівний твердий сніг і встояти на ньому було дуже важко. Він не відмовлявся від проходження огляду, для визначення стану сп'яніння запропонованому поліцейськими, тому апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 446161, не може бути доказом в цій справі.

Також апелянт зазначає, що крім трьох поліцейських на місці події нікого не було, тому посилання в постанові на свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які нібито були запрошені працівниками поліції в якості свідків та засвідчили викладенні обставини, є безпідставними.

На обґрунтування клопотання щодо пропущених строків на апеляційне оскарження, апелянт зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки на 13.04.2018 та 25.04.2018 направлялися за адресою АДРЕСА_3 та поверталися до суду, без вручення адресату, за закінченням строку зберігання, однак він відповідно відмітки про реєстрацію місця проживання, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, а не кв. 82, за якою його викликали до суду.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року необхідно задовольнити, оскільки цей строк пропущено з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній обставин, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 446161 вбачається, що ОСОБА_4 15.03.2018 о 19 год. 30 хв. в Київській області на 15 км траси М05 в сторону Одеси керував транспортним засобом «Audi Q3», д.н.з НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_4 15 березня 2018 року о 19 год. 30 хв. керував транспортним засобом і відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп'яніння.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 вину в скоєному правопорушенні не визнав. Надав аналогічні пояснення викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції &q?ід;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?в,;, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4, за ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, той факт, що останній керував 15 березня 2018 року о 19 год. 30 хв. в Київській області на 15 км траси М05 в сторону Одеси транспортним засобом «Audi Q3», д.н.з НОМЕР_1, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.2), з яких убачається, що в їх присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження у встановленому Законом порядку перевірку для визначення стану сп'яніння в медичному закладі або за допомогою приладу «Драгер».

Також з метою перевірки доводів апеляційної скарги, було витребувано з УПП у м. Києві Департаменту ПП Національної поліції України відеозапис з місця події. Про те, надано лише відповідь від 16.07.2018 № 19151/41/11/4/022018, з якою вбачається, що надання матеріалів відеофіксації, яка проводилась патрульними під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є можливим, через відсутність запису з технічних причин.

Таким чином дії ОСОБА_4, які підтверджені належними доказами, щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння, утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого ТОВ «Ліко-Мед» від 20.06.2018 та довідки ТОВ «Клініка Образцова» від 20.06.2018 з 04.03.2017 встановлено відповідні діагнози хоча і заслуговують на увагу, однак жодним чином не спростовують факту того, що ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду, у встановленому законом порядку, на перевірку стану алкогольного сп'яніння.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції відмовили йому в проходженні огляду за допомогою приладу Драгер, та не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі, вважаю безпідставними, жодним чином не підтвердженими. В протоколі ОСОБА_4 вказав тільки, що &q?им;не згоден&q?ом; і будь-яких зауважень до дій працівників поліції не зазначив.

Крім того, ОСОБА_4 після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції, не оскаржував їх дії до вищестоящого керівництва або до суду, тому вважаю таку позицію ОСОБА_4, як спосіб уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що на місці складання протоколу були відсутні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважаю необгрунтованими. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 не заявляв клопотання про виклик та допит вказаних свідків, з метою підтвердження позиції його захисту, а тому зазначені доводи є надуманими.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич