АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 ( сто сімдесят) гривень.

Згідно постанови, ОСОБА_1 20.03.2018 року, приблизно о 16 год. 00 хв., в АДРЕСА_1, вчинив насильство в сім'ї економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3, а саме змінив замки у вхідних дверях, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2018 року, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому зазначає, що під час розгляду справи, суддею не було з'ясовано всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано оцінки всім доказам в їх сукупності, та фактично винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_1 не позбавляв і не міг позбавити свою колишню дружину ОСОБА_3 доступу до житла, оскільки остання з вересня 2017 року з власної волі не живе у квартирі АДРЕСА_1, тобто вже протягом майже восьми місяців ОСОБА_3 має інше місце проживання.

Також звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1, йде мова лише про факт зміни замків. При цьому даний протокол не містить жодних відомостей щодо позбавлення ОСОБА_3 доступу до житла і працівниками поліції не встановлено, що саме зміна замків стала наслідком позбавлення ОСОБА_3 доступу до житла.

Крім цього апелянт зазначає, що згідно п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь». Таким чином висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, який умисно позбавив ОСОБА_3 доступу до житла, належних їй особистих речей, їжі та одягу не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано Голосіївським районним судом м. Києва ще 07.02.2018 року і останні не проживають спільно у зазначеній квартирі АДРЕСА_1 тобто в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які обставини такої ознаки правопорушення, передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП, як «домашнє насильство» та «позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право», тобто відсутня об'єктивна сторона правопорушення.

Доповівши матеріали за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно приписів ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення дляправильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Між тим, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні насильства в сім'ї економічного характеру, який змінив замки у вхідних дверях за місцем свого проживання, чим позбавив свою колишню дружину ОСОБА_3 доступу до житла та належних їй особистих речей, їжі, одягу, суддя у своєму рішенні не навів доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не зазначив чи могла та чи була такими діями правопорушника завдана шкода фізичному або психологічному здоров'ю потерпілої, а також не перевірив чи має колишня дружина ОСОБА_3 передбачене законом право на житло та майно, якого остання була позбавлена внаслідок дій ОСОБА_1, що призвело до неповноти з'ясування фактичних обставин справи, і як наслідок прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги вважаю, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 позбавив свою колишню дружину ОСОБА_3 житла, їжі, одягу або іншого майна на які остання має передбачене законом право, а складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 18.04.2018 року в даному випадку не можна вважати належним доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а тому, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2018 року підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, якою ОСОБА_1визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень- скасувати, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова