Справа № 464/2422/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 33/783/809/18 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

оскаржуваною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 352 грн. 40 коп. судового збору.

Згідно постанови судді 29 квітня 2018 року, о 23.25 год., на вул. Стрийська, 300 А у м. Львові ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння, від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

На постанову судді місцевого суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова судді місцевого суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази факту керування ним транспортним засобом в стані наркотичного спяніння.

Вказує, що поняті, які б могли бути допитані в судовому засіданні під присягою, не підтвердили б самого факту відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, оскільки він не відмовлявся від такого огляду. Апелянт зазначає, що висновок судді місцевого суду про часткове визнання вини є помилковим і не підтверджується матеріалами справи.

При прийнятті оскаржуваної постанови суддя фактично виходив із письмових пояснень свідків, які не були допитані у судовому засіданні. Зазначає, що вказані докази не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що ст. 251 КУпАП не передбачено можливість подання письмових пояснень свідків. Таким чином, суддя місцевого суду не допитав свідків у справі, тому не міг посилатись на їх письмові пояснення.

ОСОБА_2 зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та факт відмови від дачі пояснень.

У разі відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного спяніння її пояснення мали б бути занесені у протокол притягнення особи до адміністративної відповідальності або зафіксовано факт відмови від надання таких пояснень. Як вбачається з протоколу про притягнення особи до адміністративної відповідальності вказані відомості відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених доказів, яким суддя місцевого суду дав належну правову оцінку з точки зору допустимості, достовірності й достатності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 258514 від 29.04.2018 року, згідно з яким ОСОБА_2 29.04.2018 року, о 23.25 год., на вул. Стрийська, 300 А у м. Львові, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння (розширені зіниці очей, почервоніння очей, блідність обличчя), від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які ствердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння.

Зі змістом протоколу ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчать проставлені у відповідних місцях його підписи.

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 29 квітня 2018 року вони були свідками того, як ОСОБА_2І категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння.

Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного спяніння.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, ОСОБА_2І порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_2І у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі якого суддею місцевого суду відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з'ясовано всі обставини справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що статтею 251 КУпАП не передбачено можливість подання письмових пояснень свідків до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому покликання судді місцевого суду на письмові пояснення таких свідків, на думку апелянта, є безпідставним, то такі не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, Наказом Уповноваженого ВР України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 затверджено ОСОБА_5 оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (ОСОБА_5). Згідно п.2.4., п.2.7. даного ОСОБА_5 до протоколу додаються копії документів та інші докази, що вказують на обставини та час вчинення правопорушення. Свідки адміністративного правопорушення (у разі їх наявності) можуть надати свої письмові пояснення, які також долучаються до протоколу.

Таким чином, долучені до матеріалів адміністративної справи письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є доказами в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє пояснення особи, щодо якої складено протокол, а також не зафіксовано факт відмови від надання таких пояснень, то такі не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч.ч.2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 29.04.2018 року року вбачається, що такий підписаний особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками. У графі -пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_2 зазначив, що буде очікувати рішення суду, що не могло розцінюватися, як відмова від дачі пояснень. Зміст ч.3 ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі робиться відповідний запис у разі відмови особи від підписання протоколу. Проте даний протокол підписаний ОСОБА_2

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вину ОСОБА_2І у вчиненні даного правопорушення, то такі є безпідставними, та спростовуються вищенаведеними доказами, яким суддя місцевого суду дав відповідну оцінку.

Ураховуючи вищенаведене, суддя місцевого суду обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.