Справа № 490/9094/17 18.05.2018 18.05.2018 18.05.2018
Номер провадження: 33/784/200/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 18.10.2017 р. о 02 год. 00 хв. водій ОСОБА_1, рухаючись по вул. 8 Березня в районі буд. 81 в м. Миколаєві, керував транспортним засобом Ford Mondeo, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

Огляд на стан сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу алкотестер «Драгер», кількісний показник якого склав 1,27 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що 18.10.2017 р. після проходження на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», він не був ознайомлений з його результатами. Поліцейський лише усно повідомив йому про те, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння та матеріали по даному факту, будуть направлені до суду.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, він його не отримав.

Зазначає, що не перебував у стані алкогольного сп'яніння та вимагав проведення огляду у закладі охорони здоров'я, але дана вимога була проігнорована працівниками поліції.

Стверджує, що після цього поїхав до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру з метою проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, але йому відмовили в проведенні огляду.

Зазначає, що поліцейські не складали Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, він його не підписував, та другий примірник йому не надавався.

Як вважає апелянт, суддя розглянув справу у його відсутність, з грубим порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного та повного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до постановлення неправосудного рішення.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши працівників патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Зокрема, в обґрунтування цих висновків суддя послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, результат тестування на алкоголь за допомогою приладу алкотестер «Драгер», письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Огляд на стан сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу алкотестер «Драгер», кількісний показник якого склав 1,27 проміле.

Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення дані підтвердили в своїх письмових поясненнях свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Ці пояснення відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, з письмових пояснених зазначених свідків вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу алкотестер «Драгер», за результатами якого встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння.

Окрім того, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються даними про результати проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, здійсненого 18.10.2017 р. о 02:03 год з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alkotest», цифровий показник приладу становив 1,27 проміле (при дозволених не більше 0,2 проміле), № тесту 2299, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, в своїх поясненнях ОСОБА_1 підтвердив обставини, викладені у протоколі, власноруч вказавши, що згоден з протоколом. Окрім того, на квитанції міститься підпис особи, яка пройшла тестування.

Доводи апелянта, що він не був ознайомлений з результатами алкотестеру «Драгер», протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, він його не отримав та не підписував, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння та вимагав проведення огляду у закладі охорони здоров'я, і ця вимога була проігнорована працівниками поліції, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - працівників поліції, які допитані під час апеляційного розгляду.

Так, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що 18.10.201 7р., близько 02.00 год., під час патрулювання, побачили автомобіль марки «Ford Mondeo», який рухався на великій швидкості, порушуючи правила дорожнього руху. Водій автомобілю проігнорував їх вимогу зупинитись, та продовжив рух. Вони на службовому автомобілі переслідували даний транспортний засіб, неодноразово повторюючи вимогу зупинитися. Однак, на вимогу зупинитися водій не реагував, а зупинився лише тоді, коли пробив колесо та не міг рухатися з технічних причин. За кермом автомобіля був ОСОБА_1, а в салоні перебувало ще кілька осіб, за поведінкою яких було видно, що усі в салоні автомобілю перебували у стані алкогольного сп'яніння. Зокрема, водій ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. В салоні автомобілю була пляшка алкогольного напою та стаканчики.

В присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест за допомогою алкотестера «Драгер», на що він погодився. Кількісний показник алкотестеру склав 1,27 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатом алкотестеру. Окрім того, відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» ОСОБА_1 роз'яснено право на проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, але водій не вимагав проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.

Також пояснили, що в присутності ОСОБА_1 та двох свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення, роз'яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол був підписаний двома свідками та ОСОБА_1, останній власноруч написав, що згоден з протоколом, а також розписався у квитанції за результатами тестування.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно був зупинений працівниками поліції у день та час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення. В салоні його автомобілю дійсно були друзі. Він повертався з роботи, але не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Не заперечував, що пройшов тестування за допомогою алкотестеру, але з його результатами не був ознайомлений. Заперечував, що пояснення про згоду з результатами огляду у протоколі про адміністративне правопорушення написані ним власноруч, а також свій підпис у квитанції за результатами огляду.

Між тим, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційний суд вважає, що наведені твердження ОСОБА_1 повністю спростовані під час апеляційного розгляду.

Хоча ОСОБА_1 оспорював свої підписи та пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у квитанції за результатами огляду, але ОСОБА_1 не оскаржував дії працівників поліції, які він вважає неправомірними. Окрім того, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - працівників поліції, є послідовними, узгоджуються з наявними у справі доказами, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати їх неправдивими.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.9 а ПДР підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в присутності яких заволока Д.В. пройшов огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційним судом витребувано відеозапис з відеореєстратора поліцейського, але цей запис не зберігся за спливом терміну його зберігання. Однак, відсутність цього запису не є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується вище наведеними доказами, які в своїй сукупності спростовують твердження апелянта про недоведеність його вини.

Що стосується доводів апелянта про ігнорування працівниками поліції його вимоги пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, то ці пояснення спростовані показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також не підтверджені доводи ОСОБА_1 про те, що він самостійно звернувся до медичного закладу після складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки апелянт не надав до суду доказів на підтвердження цієї обставини.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Хоча справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутність ОСОБА_1, але його процесуальні права, в тому числі доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.

Стягнення за вчинене правопорушення накладено судом в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: