Номер провадження: 33/785/570/18
Номер справи місцевого суду: 521/1722/18
Головуючий у першій інстанції Черевко С. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді судової палата з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., за участю: секретаря судового засідання Стоянової Л.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Дімова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 20 грудня 2017 року, о 1940 год., в м. Одеса по вул. Багрицького, керував автомобілем «Volvo» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Мельник О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому відмовився від проходження медичного огляду. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду, постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. ,

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та допитавши свідків, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.
Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).
ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).
Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.
Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, допитавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судді районного суду слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, алевимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти - виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Встановлені апеляційним судом обставини, зокрема пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з тим, що транспортним засобом не керував, про що він повідомив поліцейським в присутності свідків, зазначених в протоколі. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки, в матеріалах справи відсутні.
Так, допитаний судом ОСОБА_1 пояснив суду, що в зазначені в протоколі дату та час, він стояв біля свого транспортного засобу, чекав такси, коли в цей час до нього підійшли поліцейські та після розмови з ними відносно нього було складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом не керував, і саме тому відмовився від проведення медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я про що заявив поліцейським та зазначив в протоколі.

Допитані судом свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили суду, що були запрошені в якості свідків під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, зазначені свідки фактично спростували відомості, які містяться в їх поясненнях, долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та повідомили суду, що на вимогу поліцейських підписали свої пояснення, які були складені працівниками поліції, не прочитавши їх. Крім того, свідки пояснили суду не бачили факту керування ОСОБА_1 автомобілем, та пояснював поліцейським, що він відмовляється пройти медичний огляд на стан сп`яніння, оскільки не керував автомобілем.

З метою перевірки обставин справи, пояснень ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд, шляхом надіслання листів-повідомлень керівництву УПП в Одеській області ДПП НП України, які були отримані одержувачем, викликав для допиту в судовому засідання працівника поліції, який складав протокол відносно ОСОБА_1 , але інспектор 2-ої роти 2 батальону УПП в Одеській області Фролов С.С., виклик апеляційного суду проігнорував та в судове засіданні не з`явився. Таку поведінку представників правоохоронного органу апеляційний суд розцінює як небажання надати суду докази на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, які досліджуються в рамках даної справи, яка була ініційована правоохоронним органом. Також, на вимогу суду, УПП в Одеській області ДПП НП України не надало суду відеозапису з нагрудної камери поліцейського на яку могло здійснюватися відеозапис події та обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_1 , або керування передавалося іншій особі.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази, які були дослідженні судом свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, а тому не був особою, яка керує транспортним засобом в розумінні п.2.5 Правил дорожнього руху України та ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим мав право відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки дії працівників поліції в частині проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не відповідали вимогам закону.

Крім того, про слушність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення свідчить наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_1 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останнього про те, що він автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, або з ознаками такого сп`яніння не керував, а тому відмовився від проведення медичного огляду.
За таких умов апеляційний суд констатує, що суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи та на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких умов, за результатами апеляційного перегляду суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, був зупинений працівниками поліції під час керування, або патрульні поліцейські були свідками факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не підтверджуються доказами, які були надані апеляційному суду, та фактично спростовані поясненнями ОСОБА_1 , та свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що обов`язок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції покладається саме на водія, як особу, що керує транспортним засобом, а, під час апеляційного перегляду рішення судді районного суду не було встановлено достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортними засобом, у нього не виникало обов`язку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови вручити ОСОБА_1 .

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду
Одеської області Р.І. Котелевський