Справа № 548/907/18
П О С Т А Н О В А Провадження №3/548/259/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2018 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Миркушіна Н.С., за участю секретарів судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурорів Степанця В.Ю., Крутипороха О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, захисника- адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Полтавського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, начальника Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, просп.Володимирський, 98а кв.7

за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення від 10.05.2018 року вказано, що ОСОБА_4 будучи начальником Хорольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідно до пп. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст.172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього Закону, 07.12.2016 року отримав дохід від продажу рухомого майна у розмірі 182 893, 00 грн., що становить 132 мінімальних заробітних плат, порушуючи вимоги ч. 2 ст. 52 Закону та Рішення Національного агентства від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088 (із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства № 1 від 18.08.2016 року), не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, шляхом заповнення відповідної електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що за його дорученням ОСОБА_6 продала його власний автомобіль FORD FOCUS громадянину ОСОБА_7 за 182 893, 00 грн. ОСОБА_4 показав суду, що ці кошти він отримував частинами по 35 тисяч з серпня 2016 року по грудень 2016 року. Однак, заповнюючи декларацію за 2016 рік, він зазначив ці кошти. Прим цьому він був суб'єктом декларування, а саме обіймав посаду начальника Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області. ОСОБА_4 вказував на те, що не мав ніякого умислу, ні прямого, ні не прямого, - на приховування інформації стосовно проданого ним майна, отримані від продажу автомобіля кошти в подальшому задекларував, жодних мотивів, щоб уникнути декларування не мав, вважає, що його вина виражена у формі необережності. ОСОБА_4 вказує про відсутність завданої шкоди, оскільки кошти, отримані від продажу автомобіля були зазначені ним у щорічній декларації за 2016 рік.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 прохав суд провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Він зазначив, що в матеріалах провадження відсутні дані, щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_4, а також щодо повідомлення НАЗК про результати такої перевірки органу, яким складено протокол. Крім того зазначив, що ОСОБА_4 особисто договору купівлі-продажу автомобіля 07.12.2016 року не укладав, це за нього здійснила за його дорученням ОСОБА_6, але з невідомих причин не повідомила йому вчасно про укладення даного договору. Про цей договір ОСОБА_4 дізнався в органах МРЕО при заповненні щорічної декларації за 2016 рік, тому і включив в декларацію за 2016 рік вищевказану суму коштів.

Прокурор в судовому засіданні прохав визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, посилаючись на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що доводиться протоколом про адміністративне правопорушення та всіма матеріалами справи.

В судовому засіданні оперуповноважена відділу моніторингу та зонального контролю Полтавського управління ДВБ НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_8, показала суду, що працівниками Полтавського управління ДВБ НП України самостійно була проведена перевірка по факту продажу ОСОБА_4 автомобіля марки FORD FOCUS. З НАЗК жодних документів до Полтавського управління ДВБ НП України про уповноваження здійснити перевірку своєчасності подання ОСОБА_4 декларації про зміни в майновому стані у звязку з продажем вказаного автомобіля не надходило, а так само не надходило повідомлення про необхідність отримання від ОСОБА_4 письмових пояснень з даного приводу. ОСОБА_8 вважає, що у неї, як працівника органу Національної поліції України є право самостійно проводити перевірку своєчасності та повноти подання майнових декларацій працівниками ГУ НП в Полтавській області та відбирати пояснення у таких працівників без уповноваження на те НАЗК чи його територіальними органами, оскільки відповідно до Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України працівники цього Департаменту наділені повноваженнями складати протоколи за адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Суддя, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, прокурора, особу, яка склала протокол ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.38 КУпАП, строк накладення адміністративного стягнення не пропущено, оскільки датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складання вищевказаного протоколу 10.05.2018 року і на даний час ще не пройшло 2 роки з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу № 457о/с від 09.12.2016 року майора поліції ОСОБА_4 призначено на посаду начальника Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області. (а.с.26)

07.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 5341/2016/229704 № 2021 ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_4 продала ОСОБА_7 автомобіль FORD FOCUS. (а.с.19,20)

Згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посада ОСОБА_4 віднесена до суб»єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

При цьому, ним не було повідомлено у десятиденний строк з моменту зміни у майновому стані Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, що не заперечується ОСОБА_4

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов»язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суд забезпечує своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справу цієї категорії, суд керуєся Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією ОСОБА_5 Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції ОСОБА_5 Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов»язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов»язаних з ними можливостей; правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна ОСОБА_5 України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб»єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ суд обов'язково має встановити наявність або відсутність умисної форми вини вчиненого діяння, а також наявність чи відсутність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов»язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про порушення ОСОБА_4 умисно вимог фінансового контролю.

Суб»єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд прийшов до висновку щодо відсутності умислу у ОСОБА_4 на несвоєчасне подання такого повідомлення та корисної мети таких дій, вина ОСОБА_4 виражена у формі необережності.

Суд звертає увагу, на те що ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_4 було продано його власний автомобіль, який він свого часу придбав за власні кошти.

У поданій 29.03.2017 року щорічній декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 року (Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; оприлюднено на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції) ОСОБА_4 було зазначено про отримання доходу від відчуження рухомого майна у розмірі 182 893, 00 грн.

При цьому, на момент заповнення цієї декларації, перевірка щодо можливого скоєння інкримінованого ОСОБА_4 адміністративного правопорушення ще не проводилась, а відтак він не міг знати про таку перевірку, але все ж таки повністю відобразив отримані від продажу автомобіля кошти у щорічній декларації, що також вказує на відсутність у нього умислу на приховування інформації про отримання коштів від відчуження рухомого майна у розмірі 182 893, 00 грн.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_4 не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану до 17.12.2016 року включно, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Ні в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано про наявність умислу у ОСОБА_4 щодо несвоєчасне подання відповідного повідомлення, ні прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_4 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Тобто надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_4 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня подія та суб»єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_4 проводилась працівниками управління ДВБ Національної поліції України в Полтавській області, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази.

Крім цього, суд зазначає про те, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_4, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Полтавського управління ДВБ, що дає підстави для висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом.

Суд приходить до висновку що в даному випадку була недотримана процедура проведення перевірки компетентними органами своєчасності подання ОСОБА_4 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Так, відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (надалі - Порядок), затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі - НАЗК) 10.02.2017 року № 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 року за № 201/30069, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов»язана зі здійсненням такої функції (далі Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб»єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб»єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «суб»єкт декларування» зазначений у ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає суб»єктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані суб»єктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб»єктом декларування.

Таким чином, органи Національної поліції України, до суб»єктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані суб»єктів декларування не відносяться. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов»язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Національної поліції, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, суб»єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб»єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Але усі обов»язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб»єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Працівники Полтавського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, здійснюючи перевірку ОСОБА_4, як субєкта декларування, та складаючи відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією №6 від 10.05.2018 року без відповідного звернення (доручення) НАЗК, діяли не в межах, не в порядку та не в спосіб визначений Конституцією та законами України.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суддя вважає, що дії ОСОБА_4 не містять ознак дій, пов»язаних з корупцією, і не доведено наявність ні прямого, ні непрямого умислу на вчинення правопорушення, а отже відсутні подія та склад корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 62, 68, 129 Конституції України, ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року, п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, ст.ст. 1, 2, 9, 11, 172-6 ч. 2, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 284, 285, 287 КУпАП, суд, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією у відношенні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв»язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.С.Миркушіна