Провадження № 33/792/251/18
Справа № 681/452/18 Головуючий в 1-й інстанції Горщар А. Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Пелюх О.С., особи, що притягується до відповідальності, - ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в тому числі в режимі відеоконференцзвязку, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року ,-

В с т а н о в и в :

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року

ОРУСЯ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, Полонського районну Хмельницької області, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 185 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 4 квітня 2018 року в 22 год. 00 хв. по вул. Л.Українки, м. Полонне, на порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував автомобілем "ВАЗ 21150", номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В подальшому, у вищевказаний час та місці після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння відмовився в зухвалій формі від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог поліцейського ОСОБА_5 про предявлення документів, при цьому виражався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є незаконною та необгрунтованою, суд не дослідив всіх доказів в провадженні, прийшов до хибного висновку з приводу вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що суд розглянув справу поверхнево і формально, послався лише на покази поліцейських та свідків, які були присутніми при його освідченні на стан алкогольного спяніння, хоча в дійсності присутній був лише один понятий, суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_6 про те, що саме той керував автомобілем, не врахував різниці часі у відеозаписах, долучених поліцейськими.

В останнє судове засідання, 25 червня 2018 року, апелянт та його захисник не зявилися, про розгляд справи повідомлялись, заяв про відкладення розгляду справи не надано, тому апеляційний суд вважає можливим закінчити розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до відповідальності, - ОСОБА_2, його адвоката ОСОБА_3 (в попередніх судових засіданнях) в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, допитавши свідків ОСОБА_7М, ОСОБА_8, ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за викладених в постанові обставин, ґрунтується на зібраних в провадженні доказах, не оспорюється апелянтом, відтак постанова суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, необґрунтованості висновків суду першої інстанції, що в справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а суду були надані докази в підтвердження його пояснень, що автомобілем він не керував, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів.

Відповідно до положень п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водію забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Згідно складеного 4 квітня 2018 року поліцейським СРПП № 4 Полонського ВП сержантом поліції ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення того ж дня о 22 год. водій в м. Полонне по вул. Л.Українки, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, керував автомобілем ВАЗ 21150, номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння (а.с. 1).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказуючи що за кермом автомобіля він не перебував, автомобілем керував його добрий знайомий ОСОБА_6, а після того, як автомобіль зупинився, то ОСОБА_6 пересів на сидіння пасажира, а він - на сидіння водія, та в такому положення їх застали працівники поліції. Такі ж показання ОСОБА_2 давав і під час апеляційного розгляду, зазначаючи, що під час проведення огляду на стан спяніння в відділку поліції, куди був доставлений поліцейськими, був присутній лише один понятий.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання ОСОБА_2, та свідка ОСОБА_6 (який є товаришем ОСОБА_2М.), що в нетверезому стані апелянт не керував автомобілем, а автомобілем керував ОСОБА_6, та згодом вони помінялись місцями, позаяк такі їх твердження суперечать сукупності досліджених судом доказів, вказують на намагання ОСОБА_2 уникнути настання відповідальності за вчинене.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили факт, що вони були присутні під час проведення огляду ОСОБА_2 на стан спяніння в відділку поліції з допомогою спеціального технічного засобу. При цьому свідки категорично стверджували, що при проведенні огляду були присутні двоє понятих, що спростовує доводи ОСОБА_2 про те, що під час проведення огляду був присутній лише один понятий, та огляд, відповідно, проводився з порушенням відповідної процедури.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом в нетверезому стані, а автомобілем керував його товариш ОСОБА_6, після зупинки транспортного засобу вони помінялись місцями, та після того, як відпочивали хвилин двадцять, до них підїхали поліцейські, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк спростовуються сукупністю досліджених судом першої та апеляційної інстанцій доказів, які узгоджуються між собою.

Згідно даних відеозапису камер зовнішнього спостереження видно, що службовий автомобіль поліцейських на невеликій відстані переслідував автомобіль ВАЗ темного кольору. Відповідно до записів з камер поліцейських видно, що коли поліцейські підійшли до автомобіля, за кермом останнього перебував ОСОБА_2, а поруч, на пасажирському сидінні - пасажир, яким, як було встановлено під час розгляду, був саме ОСОБА_6

З показань поліцейських ОСОБА_5, ОСОБА_7 в суді першої інстанції, а ОСОБА_7 також і під час апеляційного розгляду, видно, що працівники поліції на службовому автомобілі переслідували автомобіль ВАЗ 2150, номерний знак НОМЕР_1, а коли цей транспортний засіб зупинився, то вони зразу підійшли до нього з включеним нагрудним відеореєстратором, виявили, що за кермом цього автомобіля перебував ОСОБА_2, який вів себе зухвало, відмовлявся предявити працівникам поліції свої документи, намагався вчинити бійку, після чого його було затримано, проведено освідування на стан алкогольного спяніння.

Твердження апелянта, що працівники поліції підїхали до його автомобіля через хвилин двадцять після зупинки автомобіля, та в нього та ОСОБА_6 було достатньо часу для того, щоб помінятись місцями, суперечать дослідженим відеозаписам, показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, а також допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_9, який підтверджував факт переслідування поліцейськими автомобіля ВАЗ на невеликій відстані, після чого ВАЗ зупинився. Коли свідок, який знаходився на невеликій відстані, підійшов до місця зупинки, там вже був шум. Вказані докази дають підстави вважати, що в ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 не було часу, необхідного та достатнього для того, щоб помінятись місцями, та відпочивати в автомобілі близько двадцяти хвилин до прибуття поліцейських, відтак такі їх твердження до уваги бути прийняті не можуть.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом надано невірну оцінку та необґрунтовано не взято до уваги протилежні показання апелянта та свідка ОСОБА_6, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк такі їх твердження суперечать сукупності досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою.

Підстав сумніватись в показаннях допитаних свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9А, ОСОБА_7, ОСОБА_5 апелянтом та його захисником під час апеляційного розгляду не наведено, не встановлено таких і апеляційним судом. Розбіжності в часі на двох відеозаписах, на переконання суду, пояснюється різними часовими налаштуваннями різних пристроїв, на яких велись записи, не дають підстав вважати такі записи неналежними і недопустимими доказами, зважаючи також на показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 щодо безпосереднього переслідування працівниками поліції автомобіля ВАЗ. При цьому апеляційний суд зауважує, що під час фіксування правопорушення з допомогою камер поліцейських присутній там тривалий час свідок ОСОБА_6 жодним чином не виказував заперечень, що автомобілем до зупинки керував саме він, а не ОСОБА_2, не вказував про такі обставини і ОСОБА_2

На відео видно також ознаки перебування ОСОБА_2 з ознаками вживання спиртних напоїв, чого не заперечував під час судового розгляду ОСОБА_2, відтак в поліцейських були всі підстави для проведення огляду ОСОБА_2 на стан спяніння.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані спяніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, нестійкої ходи(що відображено в акті огляду на стан спяніння (а.с. 3). Згідно акту огляду за результатами огляду ОСОБА_2 на стан спяніння з використанням спеціального технічного засобу було зафіксовано 1,42 ‰ в видихуваному ОСОБА_2 повітрі, що вказувало на перебування останнього в стані спяніння, чого не заперечував в суді ОСОБА_2

Огляд, як встановлено судом, був проведений в присутності двох свідків, підстав вважати, що огляд був проведений з порушенням процедури проведення огляду, наслідком чого є недійсність такого огляду, немає, тому такі доводи апелянта на увагу не заслуговують.

Доводи апеляційної скарги та пояснення апелянта та його захисника не дають підстав для інакшої оцінки цих доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, давали суду підстави прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських під час проведення огляду на стан спяніння, складення відповідних документів за наслідками такого огляду. Порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, не виявлено.

Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи, особу апелянта, та вважає, що судом, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1