Справа № 758/6552/18
3/758/3798/18 Категорія 251
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Павленко О. О., за участі прокурора Київської місцевої прокуратури №7 Павліченко В.О., та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки ГУ Національної поліції у місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, працюючу на посаді начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 122 від 18 травня 2018 року, ОСОБА_2, обіймаючи посаду начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, будучи згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальнольності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», в установлений законом термін не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані після продажу 15.07.2017р. цінного рухомого майна - автомобіля марки «NISSAN QASHQAI» 2008 року випуску, вартістю 179 000 (сто сімдесят дев'ять тисяч) гривень, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала та пояснила, що заповнення декларації з порушенням десятиденного терміну здійснено без будь-якого умислу, та сталося внаслідок обставин, які склалися під час здійснення купівлі-продажу автомобілів до яких були залучені інші довірені особи, що діяли за довіреністю або за усною домовленістю. Відповідно до договору купівлі-продажу № 8046/2017/542410, 15.07.2017р. було здійснено продаж, перебуваю чого у її власності, цінного рухомого майна автомобіля марки «NISSAN QASHQAI» 2008 року випуску, вартістю 179 000 гривень. Для здійснення продажу автомобіля нею була видана довіреність з правом передоручення на довірених осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діяли від її імені при здійсненні юридичних дій пов'язаних з розпорядженням та експлуатацією належного їй транспортного засобу. Підписання договору купівлі-продажу здійснювалось без її присутності. Про дату підписання відповідного договору вона дізналась лише після отримання його копії, що було здійснено пізніше встановленого законодавством терміну для подачі декларації про суттєві зміни в майновому стані. Кошти отримані за продаж автомобіля марки «NISSAN QASHQAI» після отримання одразу ж було сплачено за придбання автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» 2010 року випуску, вартістю 149000 гривень. Вона не мала жодного умислу приховувати відомості про зміну в майновому стані, тому коли отримала необхідну інформацію та документи заповнила декларацію про суттєві зміни в майновому стані та направила відповідну декларацію до НАЗК, що зафіксовано в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважає, що її вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 01 січня 2017 року на рівні 1600 гривень, тобто розмір 50 прожиткових мінімумів дорівнює 80 000 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що 15.07.2017 року автомобіль марки «NISSAN QASHQAI» 2008 року випуску, що належав ОСОБА_2 було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2017/542410 від 15.07.2017 року, вартість якого перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, тобто суму 80 000 гривень.

На момент продажу ОСОБА_2 автомобіля «NISSAN QASHQAI» 2008 року випуску, вона була суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймала посаду начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільської районної у м. Києві державної адміністрації та була державним службовцем категорії «Б».

В порушення визначеного ч. 2 ст. ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_2 не було повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про зміни в її майновому стані. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та самою ОСОБА_2

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність у неї умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Окрім цього, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_2 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки автомобіль був проданий у законний спосіб та з законних джерел, про його продаж ОСОБА_2 правдиво повідомила у декларації про суттєві зміни, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

Таким чином, суддею встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_2 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутності в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 287, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена у випадках передбачених ст.287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов»язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя О.О.Павленко