Справа № 694/958/18
Провадження № 3/694/165/18
ПОСТАНОВА

іменем України

24.07.2018 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління держпраці у Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ФОП ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13.06.2018 року вбачається, що інспекційним відвідуванням 23.05.2018 року встановлено, що використовуючи найманого працівника ОСОБА_2 в продуктовому магазині за адресою вул. Шевченка, 57 в с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області було допущено до роботи без укладання трудового договору у письмовій формі чи видачі наказу, розпорядження на прийом на роботу та не повідомлено органи ДФС України про прийом на роботу, чим порушено ч. 1.3. ст. 24 КЗпП.

В підтвердження вказаного до протоколу про адміністративне правопорушення додано акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, будучи належним чином повідомленим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 вину не визнає, оскільки в дійсності особа, яка згідно протоколу про адміністративне правопорушення була найманим працівником і була допущена до роботи без укладення трудового договору, ОСОБА_2 перебувала у приміщенні магазину у звязку з виконанням нею обовязків за цивільно-правовим договором №1 від 27.04.2018р., відповідно до якого остання виконувала роботу по впорядкуванню товару в продуктовому магазині в с. Шевченкове, Звенигородського району, вул.. Шевченка, 57. Даний договір укладався на короткий проміжок часу, оскільки фактичною його метою було набуття ОСОБА_2 досвіду практичного оволодіння спеціальністю, адаптації до об'єктів обслуговування та керування, набуття навичок швидкого орієнтування на робочому місці та інших прийомів роботи. Тобто фактично проходило стажування, про що і було вказано ОСОБА_1 у поясненнях при проведенні перевірки. По домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у разі відсутності зауважень до останньої на протязі вказаного періоду, вони мали укласти офіційний безстроковий трудовий договір.

ОСОБА_2 до суду подала письмові пояснення, у яких вказала, що між нею та ОСОБА_1 було укладено цивільно-правовий договір №1 від 27.04.2018р. Відповідно до п. 2 вказаного договору строк його дії становив з 01.05.2018р. по 25.05.2018р. Фактично такий строк договору був обумовлений тим, що під час виконання роботи визначеної даним договором вона мала навчитися в присутності продавця оволодіти знаннями та специфікою роботи, так би мовити пройти стажування. Після закінчення строку дій даного договору та за умови позитивного висновку продавця вона мала намір укласти з ФОП ОСОБА_1 трудовий договір. При проведенні інспекції перевіряючи її не опитували та чому вона знаходиться в приміщенні магазину не зясовували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.3-4), та долучених до нього матеріалів ФОП ОСОБА_1 використовуючи найманого працівника ОСОБА_2 в продуктовому магазині в с. Шевченкове, Звенигородського району, вул.. Шевченка, 57допущено до роботи без укладення трудового договору у письмовій формі чи видачі наказу, розпорядження на прийом на роботу, та не повідомлено органи ДФС України про прийом на роботу. Вказані дії є порушенням законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 41 КЗпП України.

У той же час, відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуску до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Диспозиція ч.3 ст.41 КУпАП не передбачає відповідальність за неповідомлення органу ДФС України про прийняття працівників на роботу.

Щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору то суд зазначає наступне.

Частина 1 ст.21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

П.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.ст.13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює, а обовязки виконує у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст.901 цього ж кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналізуючи вищенаведені норми закону, вбачається, що основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює сам процес трудової діяльності, її організацію, а метою цивільно-правового договору є отримання певного результату, який може бути як конкретно-визначеним, так і таким, що є досягненим та спожитим в процесі надання послуги. Підрядник (виконавець) на відміну від працівника не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу, не зараховується до штату замовника, не видається наказ про прийняття підрядника (виконавця) на роботу, не вноситься запис до трудової книжки. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення. Зазначене також узгоджується із розясненнями, що викладені в листі Мінпраці та соціальної політики України від 31.03.2016 за №3684/2/120ДП-16.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань. Натомість працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку. За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Аналогічне висловлене в роз'ясненнях Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008.

Ст. 627 ЦК України гарантує всім учасникам цивільних правовідносин, в тому числі й фізичним особам-підприємцям, свободу договору та вказує, що сторони є вільними в укладанні договору.

Згідно ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На цей час наведені вище цивільно-правові договори недійсними не визнані, у звязку з чим немає підстав стверджувати, що вони є прихованою формою трудових договорів.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ФОП ОСОБА_1 надав пояснення, що ОСОБА_2 знаходиться у нього на стажуванні (а.с. 9). При цьому при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не була опитана сама особа, яка на думку перевіряючих була допущена до роботи без укладення трудового договору.

Проте, у матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_2, яка вказала, що виконувала роботу за цивільно-правовим договором. Аналогічне підтверджено поясненнями представника ФОП ОСОБА_1 та підтверджено наявною копією цивільно-правового договору.

В силу ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникали трудові відносини, а мали місце цивільно-правові відносини, які врегульовані на договірних засадах.

У підтвердження вказаних у протоколі порушень, допущених ФОП ОСОБА_1 інспектором праці додано диск та фото. Оцінюючи вказані докази, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.251КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності. Так, обставини вчинення правопорушення неможливо встановити з доданого відеозапису. При цьому, підтверджень, що вказаний відеозапис є доказом фіксації вчиненого правопорушення підстав вважати немає. Разом з тим, відсутні підстави вважати, що він здійснений інспектором праці, оскільки відсутні відомості щодо представлення інспектором праці себе, як уповноважену особу здійснювати інспектування.

Відео додане до протоколу, не містять будь-яких позначень, а саме: відсутня інформація назва доказу, відомості, які містяться на вказаних доказах та номеру акту, що передбачено п.22 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Відтак, суд визнає вказані докази неналежними, оскільки такі докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення, достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зазначенні у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 не знайшли свого доведення у судовому засіданні, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані дії не містять кваліфікаційних ознак обєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Відповідно дост.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України). Основний закон закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Пунком 78 рішення ЄСПЛ «Ушаков та Ушакова проти України» зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Матеріали вказаної справи не доводять винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів умисного вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, - суду не надано, суд вважає, що в його діях відсутня як обєктивна, так і субєктивна сторона діяння, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити.

Керуючись ч.3 ст.41, п.1 ч.1 ст.247, ст.251-252, ст.283-285 КпАП України, суд

п о с т а н о в и л а :

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ФОП ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП - закрити у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області.

Суддя Д.І. Сакун