АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ГорбенкаЄ.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно постанови, ОСОБА_1, обіймаючи посаду заступника начальника відділу експлуатації та ремонту управління технічного забезпечення зв'язку та автоматизації Головного управління зв'язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України, має доступ до державної таємниці за формою 2, що включає в себе фактичний доступ до інформації з грифами секретності «таємно» та «цілком таємно».

При цьому, ОСОБА_1 взявши на себе письмове зобов'язання щодо збереження державної таємниці та, усвідомлюючи міру відповідальності за недотримання діючих нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці, 27.03.2017 року здійснив перетин державного кордону в напрямку Угорщини через пункт пропуску «Чоп (Тиса)», письмово не повідомивши про це особу, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також не проходив інструктажів з питань охорони державної таємниці напередодні виїздів та після повернення в РСО установи та у журналі інструктажу не розписувався.

Так, ОСОБА_1 всупереч взятих на себе обов'язків, щодо збереження режиму секретності громадянина України з доступом до державної таємниці та в наслідок порушення пункту 116 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі - Порядок), яким передбачено, що громадянин, якому надано допуск і доступ до державної таємниці, зобов'язаний повідомляти в письмовій формі про свій виїзд за межі України, та пунктів 696, 697, 698 Порядку, відповідно до яких перед виїздом до іноземної держави у приватних справах громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний письмово повідомити про це посадовій особі, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також РСО за місцем зберігання його картки обліку за формою згідно з додатком 6. Відомості про виїзд до іноземної держави громадян, яким надано допуск до державної таємниці, у приватних справах та у службові відрядження реєструються РСО в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці за формою згідно з додатком 92, 3 працівниками підприємств і установ, організацій після їх повернення із закордонних службових відряджень або приватних поїздок до іноземних держав начальники РСО проводять співбесіди з метою з'ясування питань щодо наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови для витоку секретної інформації під час перебування за кордоном, фактів необґрунтованої заінтересованості секретною інформацією з боку іноземців.

Таким чином, ОСОБА_3 не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене пунктом 6 частини 1 статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Горбенко Є.О. посилаючись на незаконність постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП через неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на положення ст. 9 КУпАП, згідно якої, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

При цьому зазначає, що згідно вимог ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці та забезпечення контролю за охороною державної таємниці повинні вживатися не ОСОБА_1, а режимно-секретним органом (РСО) Генерального штабу Збройних Сил України, а тому на переконання апелянта, в діях заступника начальника відділу експлуатації та ремонту управління технічного забезпечення, зв'язку та автоматизації Головного управління зв'язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_1, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП. При цьому вказує, що в діях останнього можуть бути лише ознаки дисциплінарного проступку, однак вказані обставини були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Також зазначає, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, оперуповноваженим Головного управління військової контррозвідки Служби безпеки України ПогребнимВ.В. до суду не надано жодних доказів та будь-яких документів на підтвердження витоку секретної інформації під час перебування ОСОБА_1 за кордоном. При цьому суддею в оскаржуваному рішенні від 19.03.2018 року не зазначено норми матеріального права, за порушення яких ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, що на думку захисника, свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, у поданій апеляційній скарзі захисник посилається на порушення норм процесуального права, а саме, що при розгляді даної справи суддею не було роз'яснено ОСОБА_1 та його захиснику права, передбачені ст. 268 КУпАП, не оголошено зміст протоколу №17/1/1-530 від 21.02.2018 року, подане ним клопотання та його пояснення від 07.03.2018 року, фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалось, дані про вручення пам'яток про права та обов'язки в матеріалах справи відсутні. Крім того зазначає, що всупереч вимог Глави 21 КУпАП в суді першої інстанції безпідставно приймав участь оперуповноважений ГУ військової контррозвідки СБ України Погребний В.В., який надав свої пояснення на запитання суду без виступу у судових дебатах, проте останній не був офіційно викликаний до суду першої інстанції в якості особи, яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

При цьому звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення №17/1/1-530 від 21.02.2018 року відносно ОСОБА_1 містить недостовірні дані щодо року народження останнього, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а також, в порушення вимог ст.ст. 260, 265 КУпАП, оперуповноваженим Погребним В.В. до протоколу долучено ряд документів, без складання протоколу про вилучення речей і документів та здійснення запису в протоколі про адміністративне правопорушення. Також апелянт вказує, що оскаржувана постанова відносно ОСОБА_1 була винесена 19.03.2018 року, однак датою її прийняття зазначено 19.03.2017 року, що також було залишено поза увагою суду.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що скоєне ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, є триваючим і тривало до моменту його виявлення - до 21.02.2018 року, оскільки датою закінчення скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, є дата його повернення з Угорщини, тобто 02.04.2017 року, тобто після закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі відповідно до приписів п.7 ст. 247 КУпАП.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Горбенка Є.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, матеріалами справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду заступника начальника відділу експлуатації та ремонту управління технічного забезпечення зв'язку та автоматизації Головного управління зв'язку та інформаційних систем Генерального штабу і Збройних Сил України, має доступ до державної таємниці за формою 2, що включає в себе фактичний доступ до інформації з грифами секретності «таємно» та «цілком таємно».

Взявши на себе письмове зобов'язання щодо збереження державної таємниці та усвідомлюючи міру відповідальності за недотримання діючих нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці, ОСОБА_1 27.03.2017 року здійснив перетин державного кордону в напрямку Угорщини через пункт пропуску «Чоп (Тиса)», при цьому письмово не повідомивши про це особу, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також не проходив інструктажів з питань охорони державної таємниці на передодні виїздів та після повернення в РСО установи та в журналі інструктажу не розписувався.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя належним чином перевірив обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 щодо порушення останнім законодавства про державну таємницю та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував той факт, що в період з 27.03.2017 року по 02.04.2017 року він разом зі своєю сім'єю виїжджав до м. Будапешт та підтвердив, що перед виїздом за межі території України та по приїзду на територію України, він, як особа яка має доступ до державної таємниці за формою 2, що включає в себе фактичний доступ до інформації з грифами секретності «таємно» та «цілком таємно», письмово не повідомив, про це особу, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також інструктажів з питань охорони державної таємниці на передодні виїздів та після повернення в РСО установи не проходив та у журналі інструктажу не розписувався.

Крім того наголошував, що під час виїзду за межі України ним не було допущено розголошення інформації, яка відповідно до закону відноситься до державної таємниці і він не мав жодного умислу на розголошення такої інформації.

Так, п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення законодавства про державну таємницю, а саме невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Згідно п.5 ч.1 статті 28 Закону України «Про державну таємницю» №3855 від 21.01.1994 року, громадянин якому надано допуск до державної таємниці зобов'язаний, зокрема повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України;

Отже, переглядаючи оскаржуване рішення судді в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обґрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом першої інстанції, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №17/1/1-530нт від 21.02.2018 року (а.с. 1-4); витягом з номенклатури посад працівників Генерального штабу Збройних Сиг України, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання допуску до державної таємниці інв.№70/24 (до вх.№17291) та додатком до нього (а.с. 11-13); письмовим зобов'язанням ОСОБА_1 згідно якого, у зв'язку з наданням йому доступу до державної таємниці останній взяв на себе певні зобов'язання, в тому числі повідомляти посадовим особам, які надали йому доступ державної таємниці, та відповідним режимно-секретним органам про виникнення обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про державну таємницю», або інших обставин, шо перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також про свій виїзд з України: додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю (а.с. 14), та витягом з бази даних Державної прикордонної служби України «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», з якого вбачається, що 27.03.2017 року о 10 год. 25 хв. ОСОБА_1 здійснив перетин державного кордону через пункт пропуску Чоп (Тиса) та відповідно 02.04.2017 року о 02 год. 38 хв. здійснив в'їзд на територію України, (а.с. 17), і вказані докази з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вищезазначених вимог Закону України «Про державну таємницю».

Апеляційні доводи про те, що за приписами ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці та забезпечення контролю за охороною державної таємниці повинні вживатися не ОСОБА_1, а режимно-секретним органом (РСО) Генерального штабу Збройних Сил України, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, що також було підтверджено і під час апеляційного розгляду даної справи останній був притягнутий до відповідальності за невиконання ним взятих на себе обов'язків, щодо збереження режиму секретності громадянина України з доступом до державної таємниці, який внаслідок порушення пунктів 116, 696, 697, 698 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі - Порядок), відповідно до якого, громадянин, якому надано допуск і доступ до державної таємниці, зобов'язаний повідомляти в письмовій формі про свій виїзд за межі України посадовим особам, які надали доступ до державної таємниці та відповідним режимно-секретним органам за місцем зберігання його картки обліку.

Також апеляційним судом не приймаються до уваги як необґрунтовані і доводи апеляційної скарги захисника про те, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, оперуповноваженим СБ України Погребним В.В. не надано жодних доказів на підтвердження витоку секретної інформації під час перебування ОСОБА_1 за кордоном і суддею в оскаржуваному рішенні від 19.03.2018 року не зазначено норми матеріального права, за порушення яких ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та оскаржуваної постанови судді, останній був притягнутий до відповідальності не за розголошення ним секретної інформації, а за порушення ним п.п. 116, 696, 697, 698 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, а саме неповідомлення в письмовій формі посадовим особам, які надали доступ до державної таємниці та відповідним режимно-секретним органам про свій виїзд за межі території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було роз'яснено ОСОБА_1 та його захиснику права, передбачені ст. 268 КУпАП, не оголошено зміст протоколу №17/1/1-530 від 21.02.2018 року, його письмові пояснення від 07.03.2018 року та клопотання подане ним через канцелярію суду, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки захисником не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, а доводи про відсутність в матеріалах справи даних про вручення учасникам судового розгляду пам'ятки про права та обов'язки і посилання захисника на ту обставину, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст.ст. 260, 265 КУпАП, долучено до цього протоколу ряд документів без складання протоколу про вилучення речей і документів, не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційні посилання захисника на неправильне зазначення дати винесення постанови (19.03.2017 року), то ця обставина є лише технічною помилкою, яка не впливає на правильність прийнятого суддею рішення і не може бути підставою для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

Згідно листа Міністерства юстиції України №6802-0-4-13/11 від 02.08.2013 року триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності здійснюються потім безперервно шляхом невиконання покладеного обов'язку та припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок, що свідчить про безпідставність тверджень захисника щодо наявності підстав для закриття провадження в справі згідно вимог п.7 ст. 247 КУпАП, оскільки скоєне ОСОБА_1 адміністративне правопорушення пов'язане з довгостроковим і безперервним невиконанням покладених на ОСОБА_1, обов'язків, як особи, яка має доступ до державної таємниці, що включає в себе фактичний доступ до інформації з грифами секретності «таємно» та «цілком таємно».

Що стосується посилання захисника на ту обставину, що відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, на момент апеляційного розгляду даної справи сплинули строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи апеляційним судом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними, оскільки згідно положень статті 294 КУпАП, апеляційний суд здійснює перегляд справи про адміністративне правопорушення щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення судді, під час якого, крім іншого, перевіряє чи були в наявності на момент розгляду справи підстави для закриття провадження, виключний перелік яких визначено статтею 247 КУпАП, а також факт закінчення на момент винесення постанови строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Горбенка Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова