АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю захисника-адвоката Кравчука Я.І., який діє в інтересах ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 з апеляційною скаргою адвоката Кравчука Я.І. на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_5, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5, діючи повторно протягом року, 28 січня 2017 року, приблизно о 13 год. 40 хв., керував транспортним засобом GILERA RHNER д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Руській в м. Чернівці у стані алкогольного сп'яніння, ступінь якого становив 1,47 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим та невмотивованим захисник Кравчук Я.І. в інтересах ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу на обґрунтування якоїзазначає наступне.

Постанова Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт заперечує факт вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення та стверджує, що ОСОБА_5 транспортним засобом не керував, а протокол складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отож, апелянт вважає, що ОСОБА_5 неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, через що просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрити у зв'язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника Кравчука Я.І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови від 22 квітня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_5 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати з вини суду, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягуючи ОСОБА_5 до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, однак, чим доводиться сам факт того, що водій керував моторолером у стані алкогольного сп'яніння суд в постанові не вказав.

Так, в апеляційному засіданні апелянтом надано пояснення, які нічим не спростовано, а навпаки підтверджено доказами у справі, про те що 28 січня 2017 року ОСОБА_5 попередньо зв'язавшись по телефону з продавцем, поїхав до м. Чернівці з метою купити мопед GILERA RUNNER, номер шасі НОМЕР_2, що був виставлений на продаж за ціною 750 доларів у м. Чернівці. Приїхавши на місце зустрічі по вул. Руській в м. Чернівці, ОСОБА_5 зустрівся з продавцем мопеду, разом з ним було ще 3 чоловіків. Продавці викотили мопед для огляду. Віддавши як заставу продавцям 700 доларів, ОСОБА_5 взяв мопед та намагався завести мотор, щоб перевірити його справність. Мопед завівся та в той же момент заглухнув. Під час спроб його завести повторно ОСОБА_5 випадково впустив його на землю. У зв'язку з тим, що мопед несправний, ОСОБА_5 відмовився його купувати і просив продавців віддати суму застави, запропонувавши продавцям компенсувати вартість пошкоджень від падіння у розмірі 100 доларів США. Продавці навідріз відмовилися та зазначили, що розмір нанесеної шкоди мопеду значно більша, а тому має заплатити за ремонт 300 доларів, якщо відмовиться його купувати. Між ними виникла сварка, після чого ОСОБА_5 викликав поліцію для того, щоб вони допомогли йому у цій конфліктній ситуації. По приїзду представники поліції почали розпитувати про суть конфлікту та, не розібравшись у чому справа, запропонували вирішити питання у судовому порядку. Натомість продавець з його товаришами зазначили, що від ОСОБА_5 пахне алкоголем і він впав з мопеду коли на ньому їхав. Так, не розібравшись в ситуації і не бачивши того чи дійсно ОСОБА_5 керував мопедом, лише зі слів продавців, працівники поліції почали складати протокол про адміністративне правопорушення, вважаючи, що він керував моторолером у стані алкогольного сп'яніння.

Як виявилося пізніше мопед GILERARUNNER, номер шасі НОМЕР_2 є краденим та згідно відповіді НЦБ «Інтерпол», встановлено, що вказаний мопед знаходиться в розшуку з 11.12.2008 року.

Варто також зазначити, що свідками виступали двоє чоловіків, що були разом з продавцем, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 За таких обставин, показання свідків, на які посилається суд першої інстанції, як на доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що показання таких свідків не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки такі особи є упередженими, та їх правосвідомість викликає великі сумніви, бо вони фактично є співучасниками шахрайських дій, тому пояснення цих свідків є сумнівними і не можуть бути доказом у цій справі.

Крім того, якщо ОСОБА_5 дійсно керував транспортним засобом, то в матеріалах справи має бути рапорт поліцейського, який зупинив транспортний засіб із зазначенням обставин зупинки.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суд залишив поза увагою, що технічний пристрій яким проводився огляд на стан алкогольного сп'яніння - Alcotest 6820 не дозволений до використання, оскільки вказаний прилад відсутній у визначеному переліку спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5, складений із значними порушенням та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, тому такий протокол не можна вважати дійсним.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі відносно ОСОБА_5 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кравченка Я.І., подану в інтересах ОСОБА_5, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2017 року, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_5 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1438/2017

Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Тарасюк К.Е.