Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

22 серпня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі головуючого судді Шимківа С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, працюючої заступником голови Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2018 року провадження у справі № 564/1875/18 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області оскаржив зазначену вище постанову в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить про її скасування та прийняття нової, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

При цьому, покликається на положення ст. 250 КУпАП, відповідно до якої прокурор має право оскаржувати в апеляційному порядку рішення судів першої інстанції у адміністративних справах щодо порушень, пов'язаних з корупцією.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що у прийнятті апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти _____________________________________________________________________________________________________

Справа № 564/1875/18 Головуюча у суді І інстанції - Левчук В.В.

Провадження № 33/787/412 /2018 ,Суддя Апеляційного суду Рівненської області - Шимків С.С

законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У Рішенні від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3).

Підпунктом 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими виключено прокурора із складу суб'єктів апеляційного оскарження постанови суду у справі про адміністративні правопорушення, за винятком випадків, коли застосовуються заходи впливу за адміністративні правопорушення, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, відповідно до ст. 7 ч. 5 КУпАП.

Конституція України закріплює такі особисті права і свободи громадян: право на життя та право на захист свого життя і здоров'я, життя і здоров 'я інших людей від протиправних посягань (ст. 27); право на повагу до своєї гідності (ст. 28); право на свободу та особисту недоторканність і право невідкладно знати про мотиви свого арешту або затримання, від моменту затримання захищати себе особисто і користуватися правовою допомогою захисника, оскаржити затримання в суді (ст. 29); право на недоторканність житла (ст. ЗО); право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (ст. 31); право на невтручання в особисте життя, право громадян України знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, право на спростування недостовірної інформації про себе і членів сім "і та право вимагати вилучення будь-якої інформації та на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32); свободу пересування, право вільного вибору місця проживання та право вільно залишати територію України, право громадян України в будь-який час повернутися в Україну (ст. 33); право на свободу світогляду і віросповідання (ст. 35); право на охорону здоров 'я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49); право на безпечне для життя і здоров 'я довкілля та відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ст. 50); право на вільне (за взаємною згодою жінки і чоловіка) укладання шлюбу, охорона сім "і, дитинства, материнства і батьківства (ст. 51); право на судовий захист, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися до міжнародних органів і установ, членом або учасником яких є Україна, право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55); право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56); право знати свої права і обов'язки (ст. 57); право на звільнення від відповідальності за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (заборона зворотної сили закону) (ст. 58); право на правову допомогу.

Частиною другою статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виходячи з диспозиції вищезазначеної правової норми, прокурор не наділений правом оскарження постанови суду у справах про адміністративні правопорушення, за винятком застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення, які пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 9 Розділу 15 Перехідних положень Конституції України встановлено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють ті функціонування.

Конституція визначила принципово нові основи організації та функціонування прокуратури України. На відміну від чинного законодавства про прокуратуру, а також норм Конституційного Договору в ній не передбачений прокурорський нагляд за додержанням Конституції та законів України органами та посадовими особами державної виконавчої влади, представницькими органами та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, а також громадянами.

Згідно з Конституцією прокуратура здійснює нагляд лише за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Ці зміни у правовому статусі прокуратури прямо пов'язані з підвищенням ролі судів у захисті передбачених Конституцією прав людини.

У зв'язку з цим, покликання в апеляційній скарзі на положення ст. 250 КУпАП не може бути прийняте судом до уваги та спростовується комплексним тлумаченням вищезазначених правових норм.

Не заслуговує на увагу і покликання в апеляційній скарзі на правову позицію ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2015 року № 9-749/0/4-15 та від 12.05.2016 року № 9-1301/0/4, оскільки п. 8 Листа № 223-943/04-17 від 22 травня 2017 року цього ж суду в черговий раз чітко визначено, що правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно із змінами до ст. 294 КУпАП, внесеними Законом України від 16 березня 2017 року № 1952-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Виходячи з наведеного, у прийнятті апеляційної скарги прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у прийнятті до провадження Апеляційного суду Рівненської області апеляційної скарги прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути апелянту без розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Рівненської області Шимків С.С.