АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/370/18 Суддя 1 інстанції: Товстолужський О.В.
Провадження: 33/790/433/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

02 травня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю захисника - адвоката Власенка В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою адвоката Власенка В.І., що діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 08 березня 2018 року, о 01 годині 17 хвилин за адресою: Харківська область, м. Валки, вул. Полтавська, ОСОБА_3 керував автомобілем «ВАЗ 21114», державний номер: НОМЕР_1. Після зупинки працівниками поліції, в присутності двох свідків, відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Крім того, 08 березня 2018 року о 02 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 знаходячись поблизу будинку №101, по вул. Полтавській в м. Валки Харківської області, на законну вимогу працівника поліції передати посвідчення водія на тимчасове вилучення не відреагував.

Не погодившись з рішенням районного суду, адвокат Власенко В.І., що діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуВалківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року та постановити нову, якою закрити провадження у вказаній справі у зв»язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо визнання ОСОБА_3 своєї провини, так як останній 08.03.2018 р. був тверезий та взагалі ТЗ не керував, про що і зазначив у своїх поясненнях, в протоколі. Інспектором поліції було запропоновано пройти затриманому обстеження за допомогою приладу «Драгер», однак, жодних сертифікатів та інших документів до нього надано не було. Крім того, поліцейськими не було забезпечено супровід водія ТЗ в медичний заклад для підтвердження факту наявності алкоголю у крові, що суперечить нормам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р. З відеозапису правопорушення чітко вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово надавав своє водійське посвідчення для огляду інспектору поліції, та передав особисто в руки після складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також, свідки вище описаної події до суду не викликались, аудіозапис судового засідання в матеріалах справи відсутній та і взагалі не здійснювався.

В суді апеляційної інстанції адвокат Власенко В.І. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. У своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, зазначив, що, на його думку, усі події 08.03.2018 р. відбулися виключно у зв»язку з непорозумінням ОСОБА_3 із працівниками поліції, який ТЗ не керував та не відмовлявся передавати на вимогу інспекторів водійське посвідчення. Як пояснив суду захисник, за кермом того дня перебував товариш ОСОБА_3, при зупинці автомобіля останній просто пересів на водійське сидіння, зважаючи на позицію своєї родини, яка не дозволяє хлопцю передавати авто у користування стороннім. Крім того, фактично, ОСОБА_3 не відмовлявся проходити огляд на стан сп»янніня, а просто нічого конкретно не відповідав, що підтверджується і наявним у справі відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи адвоката Власенка В.І. на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп*яніння та ст. 185 КУпАП як злісна непокора вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов*язків.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 199157, серії АА № 155919 та про адміністративне затримання серії АА № 026656 від 08.03.2018 року (а.с. 1, 13, 14), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 2, 3), відеозаписом правопорушення (а.с. 8), рапортом інспектора роти № 6 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції П.С. Помазуна (а.с. 15).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 1.3. Інструкції ознаками сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, Апеляційний суд розцінює як позицію захисту та намагання особи уникнути адміністративної відповідальності, в той час як вина ОСОБА_3 встановлена на підставі сукупності доказів та підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема, записом бодікамери, письмовими поясненнями свідків, підписаними останніми власноруч та без зауважень, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_3, який керував автомобілем, відмовився від проходження освідування у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на відсутність доказів вчинення інкримінованих правопорушень, оскільки судом першої інстанції не були допитані свідки вказаної події є непереконливими. Судом вживалися заходи щодо їх виклику (а..с 28, 29), а їх письмові пояснення, наявні у справі, враховані районним судом, їм надана належна оцінка, що відображено у мотивувальній частині судового рішення.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Фіксація судового процесу, як на те вказує захисник, нормами КУпАП не передбачена.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката Власенка В.І., що діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Валківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева