Номер провадження: 33/785/464/18
Номер справи місцевого суду: 507/1985/17
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., за участю: секретарів судового засідання: Стоянової Л.І., Тьосової Я.В.; особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 та його захисника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 21.02.2018 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 22 грудня 2017 року, о 1910 год., в смт Любашівка Одеської області по вул. Кошевого, керував автомобілем «ВАЗ-2109» державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя), від проведення медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді районного суду, постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт посилається на те, що суддя першої інстанції всебічного, повно і об'єктивно не з'ясував обставин справи, не було допитано усіх свідків та не прийняті до уваги недоліки протоколу про адміністративне правопорушення. Стверджує, що протокол відносно нього складений безпідставно, оскільки він не керував автомобілем та працівниками поліції не зупинявся.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За результатами перегляду оскаржуваної постанови апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки оскаржувана постанова є необґрунтованою, постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Встановлені апеляційним судом обставини, зокрема пояснення ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 свідчать про те, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у зв'язку з тим, що транспортним засобом не керував, про що він повідомив поліцейським в присутності свідків, зазначених в протоколі. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції під час керування ним автомобілем, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовилася від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп'яніння.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти - виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Допитаний судом ОСОБА_3 пояснив суду, що в зазначені в протоколі дату та час, він вживав алкогольні напої зі своїм товаришем ОСОБА_6 Маючи на меті піти додому, він вирішив забрати документи з належного йому автомобіля, оскільки автомобіль, з урахуванням того, що він вжив алкогольні напої вирішив залишити біля кафе. В той час, коли він з ОСОБА_6 прийшли до автомобіля, він сів на пасажирське сидіння, з метою забрати документи на автомобіль, які зберігалися в малому багажнику салону автомобіля, до них під'їхав автомобіль поліцейських. Один з працівників поліції став вимагати від них документи на автомобіль, а побачивши, що ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп'яніння склав протокол про адміністративне правопорушення. При цьому ОСОБА_3 пояснив, що транспортним засобом він не керував, сидів на пасажирському сидінні, а на водійському сидінні був ОСОБА_6, і саме з цих причин ОСОБА_3 відмовився від проведення медичного огляду на стан сп'яніння. ОСОБА_3 також пояснив суду, що при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення присутнім був лише один свідок ОСОБА_7, який був залучений поліцейськими під час його спілкування з ними, та категорично зазначив, що другий свідок ОСОБА_8, який зазначений в протоколі, на місці складання протоколу присутній не був.

З метою перевірки доводів ОСОБА_3 апеляційним судом дослідженні докази по справі та допитані свідки.

Будучи допитаним апеляційним судом свідок ОСОБА_6 підтвердив пояснення ОСОБА_3 про те, що останній, на час, коли до них звернулися працівники поліції автомобілем не керував, оскільки автомобіль був припаркований на узбіччі, двигун був вимкнений. Також свідок підтвердив пояснення ОСОБА_3 щодо присутності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення лише одного свідка - ОСОБА_7 Крім того, свідок пояснив суду, що зміст його пояснень, які долучені до протоколу був викладений працівником поліції, не відповідає фактичним обставинам справи, для ознайомлення йому не надавався, а тільки був підписаний ним на вимогу працівників поліції.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 пояснив апеляційному суду, що був запрошений в якості свідка під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 При цьому, він фактично спростував відомості, які зазначені в його поясненнях, долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Зокрема свідок пояснив суду, що ОСОБА_3 дійсно відмовився проїхати до лікарні для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, мотивуючи це тим, що автомобілем він не керував, автомобіль не рухався і навіть був незаведений. Також свідок пояснив, що на вимогу поліцейських підписав свої пояснення, які були написані поліцейським, не читаючи їх. Крім того, свідок зазначив, що пояснень про наявність у ОСОБА_3 ознак алкогольного сп'яніння він не надавав, а тому вважає, що вони були внесені поліцейським самостійно, без його згоди. Крім того, свідок пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення присутнім в якості свідка був тільки він один, іншого свідка на місці події не було.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що на прохання ОСОБА_3 відігнав його автомобіль останньому додому, оскільки ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп'яніння. При цьому, свідок не підтвердив свої пояснення, які містяться в матеріалах справи (а.с.7) та пояснив, що таких пояснень він поліцейським не надавав. Свідок також пояснив, що на вимогу поліцейських підписав пояснення від його імені, які були написані поліцейським, не читаючи їх. Також ОСОБА_5 після надання судом для огляду матеріалів справи, пояснив, що в протоколі про адміністративне правопорушення він підпису свого не ставив та йому не належить, а підпис та рукописний текст від його імені, якій міститься в його других поясненнях (а.с. 6), також ним не стався та не належить йому.

Апеляційний суд визнає недопустимим доказом пояснення свідка ОСОБА_9 від 22.12.2017 року, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративне правопорушення, зокрема щодо участі свідка при складанні протоколу щодо відмови останнього від проведення медичного огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, оскільки пояснення не містять підпису працівника поліції ОСОБА_10, який відібрав, а також тому, що в поясненнях не міститься прізвище особи, яка відмовилася від проведення медичного огляду. За таких умов, з урахуванням пояснень ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7, які спростовують зміст пояснень ОСОБА_9, у апеляційного суду не має підстав вважати, що зазначені пояснення стосуються протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 (а.с. 5).

З метою перевірки обставин справи та пояснень ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, апеляційний суд, 18 квітня, 27 квітня, 25 травня та 06 червня 2018 року, шляхом надіслання листів-повідомлень керівництву Любашівського ВП ГУНП України в Одеській області, які були отримані одержувачем, викликав для допиту в судовому засідання інспектора СРПП №4 Любашівського ВП ОСОБА_11, який складав протокол відносно ОСОБА_3, але зазначений працівник поліції, на виклики апеляційного суду в судове засідання не з'явився. Під час прослуховування аудіо-диску фіксації судового процесу в суді першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що під час допиту інспектора СРПП №4 Любашівського ВП ОСОБА_11, свідок не надавав суду пояснень в категоричній формі, про те, що ОСОБА_3 був зупинений працівниками поліції під керування транспортним засобом, а суддя вказані неузгодженості не усунув шляхом постановки додаткових та конкретних запитань. За таких умов, неявку представника правоохоронного органу до апеляційного суду для допиту в якості свідка, суд розцінює як небажання інспектора поліції надати суду докази на підтвердження обставин, викладених ним в протоколі про адміністративне правопорушення, які досліджуються в рамках даної справи, яка була ініційована правоохоронним органом.

За таких умов слід констатувати, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з'ясування обставин справи та на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких умов, за результатами апеляційного перегляду суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, не підтверджуються доказами, які були надані апеляційному суду, та більш того, фактично спростовані поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 21.02.2018 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови негайно вручити ОСОБА_3

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський