Справа № 337/2107/18
Провадження № 3/337/540/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Гнатик Галина Євгенівна, за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м.Запоріжжі адміністративний матеріал по протоколу БД № 414550, що надійшов з УПП в Запорізькій області відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Відносно ОСОБА_2 складено протокол про те, що він 19.05.2018 року, о 22 годині 15 хвилин, керував транспортним засобом «SKODA FABIA», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан спяніння водій відмовивсяу присутності двох свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Протокол складено за ст.130 ч.1 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав. Суду пояснив, що 19.05.2018 року, після 21 години, він, перебував у своєї дівчини та мав намір залишитися у неї вдома. В цей день він був у стані алкогольного спяніння, через що між ними виникла сварка. Після сварки він пішов на вулицю та вирішив спати у автомобілі, який був припаркований біля житлового будинку по вул.. В.Сергієнка,4, щоб не їхати до матері та не засмучувати її. Він підійшов до автомобіля, відчинив його і сів в автомобіль. Двигун автомобіля не заводив, бо на вулиці було тепло і він не збирався нікуди їхати . В цей час до нього підійшли працівники УПП і почали з ним розмовляти. Він перебував у стані алкогольного спяніння, що було видно, тому почали виказувати претензії, що він керував автомобілем у нетверезому стані. Його доводи про те, що двигун автомобіля холодний, двигун не заведено, він автомобілем не керував і не збирався, а мав намір у ньому ночувати, до уваги інспектором поліції взяті не були. Так, він відмовився від огляду на стан спяніння, бо не заперечував, що перебував у стані алкогольного спяніння, але категорично заперечує, що керував автомобілем. Після цього, інспектор УПП запросив свідків, першим прийшов чоловік, потім жінка, у їх присутності він відмовився від проходження огляду на стан спяніння, бо не був водієм та автомобілем не керував.

Адвокат ОСОБА_1 просить закрити провадження по справі, оскільки жодного доказу про те, що ОСОБА_2,керував автомобілем з ознаками алкогольного спяніння або відмовився від медичного огляду на стан спяніння як водій, матеріали справи не містять.

Вивчивши матеріали справ, заслухавши пояснення ОСОБА_2, думку адвоката, пояснення свідка, суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

У відношенні ОСОБА_2 складено протокол БД № 414550 про те, що він 19.05.2018 року, о 22 годині 15 хвилин, керував транспортним засобом «SKODA FABIA», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, скоївши правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тощо.

Згідно зі ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки ( рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_5 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом ОСОБА_6 Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобовязані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2, суду пояснив, що 19.05.2018 року, після 21 години, він, перебував у своєї дівчини та мав намір залишитися у неї вдома. В цей день він був у стані алкогольного спяніння, через що між ними виникла сварка. Після сварки він пішов на вулицю та вирішив спати у автомобілі, який був припаркований біля житлового будинку по вул.. В.Сергієнка,4, щоб не їхати до матері та не засмучувати її. Він підійшов до автомобіля, відчинив його і сів в автомобіль. Двигун автомобіля не заводив, бо на вулиці було тепло і він не мав наміру кудись їхати. В цей час до нього підійшли працівники УПП і почали з ним розмовляти. Він перебував у стані алкогольного спяніння, що було видно, тому почали виказувати претензії, що він керував автомобілем у нетверезому стані. Його доводи про те, що двигун автомобіля холодний, двигун не заведено, бо він автомобілем не керував і не збирався, а мав намір у ньому ночувати, до уваги інспектором поліції взяті не були. Так, він відмовився від огляду на стан спяніння, не заперечував, що перебував у стані алкогольного спяніння, але категорично заперечує, що керував автомобілем.

У складеному відносно ОСОБА_2 протоколі зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння у присутності двох свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що у травні 2018 року, приблизно о 24-00 годині, він повертався додому, коли його зупинили працівники поліції і попросили бути свідком того, що водій відмовляється пройти огляд на стан спяніння. Коли його зупинили працівники поліції, він бачив автомобіль, який стояв біля житлового будинку на площадці, двигун автомобіля не працював, у салоні автомобіля горіло світло і сидів чоловік. Коли вони підійшли, працівник УПП звернувся до чоловіка з пропозицією пройти огляд на стан спяніння, але де, не памятає, чоловік відмовився, сказав, що і так усе зрозуміло, він знаходиться у стані алкогольного спяніння. При цьому пояснив, що він особисто не бачив, щоб чоловік керував автомобілем, бачив, що той перебував у стані алкогольного спяніння і сидів в автомобілі, двигун якого не працював. Свої пояснення він писав під диктовку працівника УПП. Інший свідок, дівчина, зявилася вже після нього.

На підтвердження обставин, викладених у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі, підтвердження доводів ОСОБА_2 або їх спростування, у судове засідання, неодноразово викликався інспектор УПП ОСОБА_7 (а.с. 21, 26) але до суду ОСОБА_7 не зявився, ухилився від явки до суду і пояснень по обставинам складання протоколу, суду не надав.

Свідок ОСОБА_8 викликалася судом у судове засідання, але повістку з викликом до суду не отримала, вона повернута суду без вручення адресату.

У матеріалах справи наявне письмове пояснення свідка ОСОБА_8, прізвище якої у протоколі вказано як «Анісеєнко», яке підтверджує лише факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння, але не підтверджує факт керування ОСОБА_2 автомобілем з ознаками алкогольного спяніння.

Будь яких інших доказів того, що ОСОБА_2 безпосередньо керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, матеріали справи не містять.

Крім того, працівник УПП, який склав протокол відносно ОСОБА_2, ухилився від явки до суду та дачі пояснень щодо обставин складання протоколу, у тому числі і керування ОСОБА_2 автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З вищевказаного вбачається, що винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, суду не доведена, обставини, викладені у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі, а саме факт керування автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, нічим не підтверджені, а тому, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283, 284, 285 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Копію постанови направити до УПП у м.Запоріжжі для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності винної особи у скоєнні вказаних адмінправопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Хортицький райсуд м. Запоріжжя на протязі 10 днів з дня її оголошення.

Суддя: Гнатик Г.Є.