Справа № 465/1083/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 33/783/790/18 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року суддя Апеляційного суду Львівської області Головатий В. Я., розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області на постанову Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1,

встановив:

постановою Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2018 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, закрито.

На зазначену постанову судді прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України.

Розглянувши матеріали справи, прихожу до висновку, що прокурору слід повернути подану ним апеляційну скаргу, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Статтею 287 КпАП України передбачено право прокурора оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КпАП України.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КпАП України, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Ст. 24 КпАП України передбачає види адміністративних стягнень до яких відносяться: 1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Аналіз перелічених видів адміністративних стягнень дає підстави для висновку про те, що усі види адміністративних стягнень за виключенням попередження полягають у спричиненні винній особі певних втрат майнового характеру, обмеженні її прав та короткотерміновому позбавленні волі (адміністративний арешт, арешт з утриманням на гауптвахті).

Саме адміністративний арешт та арешт з утриманням на гауптвахті відноситься до заходів примусового характеру, які повязані з обмеженням особистої свободи громадян.

Санкцією ч. 1 ст. 172-6 КпАП України передбачено стягнення у виді штрафу від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на те, що до ОСОБА_1 у справі про вчинення адміністративного правопорушення не застосовано жодного стягнення та закрито провадження по справі, вважаю, що прокурор у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КпАП України не має права на подачу апеляційної скарги, а тому її слід повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

повернути прокурору прокуратури Львівської області ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову Франківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_3