Справа № 452/1354/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 33/783/842/18 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року апеляційний суд Львівської області у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно постанови, до суду надійшов протокол, складений 20.05.2018 року інспектором СРПП Самбірского ВП ГУНП у Л/о лейтенантом ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_1 20.05.2018 року о 21.20год. у м. Самбір по вул.Окружній, перебуваючи в стані алкогольного спяніння керував автомобілем DEWOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1. Стан алкогольного спяніння підтверджується актом мед.огляду №192, виданий 20.05.2018р. Самбірською ЦРЛ, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що дані про інспектора поліції, який склав протокол повинні бути зазначені друкованими літерами, однак такі записані писаними літерами, що було підставою направлення даного протоколу на доопрацювання, судом не було витребувано відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, не проведено огляду на стан спяніння на місці зупинки, не допитано в судовому засіданні працівників поліції, свідка ОСОБА_3, щодо обставин даної справи.

Заслухавши доповідача, виступ правопорушника ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримуючи апеляційну скаргу, вказав, що в судовому засіданні в суді першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_3 За ціж події притягнуто до відповідальності ОСОБА_4 Зазначив, що після зіткнення автомобіля прокинувся, сів за кермо, намагався завести двигун, але він не завівся, після чого разом з ОСОБА_4 від штовхав автомобіль до паркану. Аналогічні по суті письмові пояснення ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції 31.07.2018 р.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 є її добрий знайомий, вони гостились, після чого ОСОБА_1 пішов спати. ОСОБА_4 сів за кермо і заїхав в стовп. Автомобіль після зіткнення не заводився, не бачила чи ОСОБА_1 відганяв автомобіль назад, побачила, коли автомобіль вже відштовхали, не чула, щоб заводився двигун. Стосовно письмових пояснень відібраних в неї на місці події, повідомила, що не розуміла що підписує та не розуміє чому приїхала поліція.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав стягнення в межах санкції вказаної статті. При цьому такий висновок суду першої інстанції підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №086872 від 20.05.2018 р., рапортом інспектора поліції ОСОБА_5, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №192 від 20.05.2018 р. згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, які, крім іншого вказали, що ОСОБА_1 після ДТП сів за кермо та відїхав назад, де припаркувався біля будинку. Покази свідків надані в суді, суд розцінює критично, оскільки вони є друзями ОСОБА_1, і змінені сприяючи ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги покликання апелянта про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, такі покликання розцінює як обрану форму захисту та не знаходить в матеріалах справи доказів на їх підтвердження.

Як встановлено апеляційним судом, працівниками поліції ОСОБА_1 була висловлена законна вимога про проведення огляду на стан спяніння, а саме з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було здобуто, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Стягнення, яке накладене на ОСОБА_1, відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, чинної на момент вчинення правопорушення, що є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.