Справа №574/205/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/252/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 10 травня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий, одружений,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 10 травня 2018 року, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він, 22 лютого 2018 року, близько 13 год. 15 хв., в селі Михайлівка Буринського району Сумської області, по вул. Центральній, керував автомобілем ГАЗ-33021 н.з. ВМ8863АТ з ознаками наркотичного спяніння (порушення мови і координації рухів) та відмовився від проходження в установленому законом порядку обстеження для встановлення стану спяніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати вищезазначену постанову судді.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування суддею районного суду норм матеріального права, а саме, ст.251, ст. 252, ч.1 ст.256, ч.3 ст.266 КУпАП та п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Вказує, що суддя не врахував його пояснень про те, що він, в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, погодився на проходження огляду та стан спяніння, але повідомив, що йому необхідно поставити автомобіль і потім він поїде на огляд, однак, не зважаючи на це, ігноруючи його права працівники поліції склали протокол, пояснюючи це тим, що «чекати вони не будуть» і склали протокол.

Також, апелянт зазначає, що після того, як він поставив автомобіль, 22 лютого 2018 року о 16 год. 05 хв., він особисто звернувся до Буринської ЦРЛ та пройшов огляд на стан вживання наркотичних речовин, за результатами якого у нього не було виявлено ніяких ознак спяніння, проте, вказаний висновок суддею враховано не було, а лише було зазначено, що огляд було складено з порушенням встановленої законодавством процедури, після проходження двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення та у відсутності працівника поліції.

Крім того, апелянт вказує, що суддя не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зазначивши, що оскільки між ним та ОСОБА_4 склалися добросусідські відносини, остання, підтримуючи його захисну позицію, у такий спосіб бажає помякшити його відповідальність, при цьому, суддею враховані пояснення свідка ОСОБА_6, який чергував у складі групи патрульної поліції зі слів якого «після перевірки документів у водія були встановлені ознаки наркотичного спяніння і що жодних пропозицій від ОСОБА_3 проїхати до лікарні, після того як він поставить автомобіль не надходило.

Також, ОСОБА_3 зазначає, що як на належний доказ, суддя в постанові посилається на диск з відеозаписом згідно якого він мав сповільнену рухливість та мову, що свідчить про ознаки наркотичного спяніння, в той же час, складеним відносно нього протоколом за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду, а не за керування транспортним засобом у стані спяніння, і відповідних доказів перебування його самі у стані наркотичного спяніння суду матеріали справи не містять.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки за змістом складеного відносно нього протоколу і доданих пояснень свідків, суть його порушення зводиться до відмови від проходження огляду на стан наркотичного спяніння чи іншого спяніння, однак, враховуючи, що результатів його огляду на стан спяніння ані у виді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ані у виді результатів огляду (висновок) медичного закладу (охорони здоровя) у матеріалах справи немає, лише за наявності одного з яких є можливим притягнення до відповідальності за керування у стані спяніння, то з цих підстав оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді районного суду, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону суддею суду першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними, обгрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були повно та всебічно дослідженні в суді першої інстанції, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 388607 від 22 лютого 2018 року (а.с.1), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що 22 лютого 2018 року о 13 год. 15 хв. в с. Михайлівка по вул. Центральній водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння (порушення мови, координації рухів), від проходження огляду в установленому законом порядку для встановлення факту перебування в стані наркотичного спяніння, в присутності двох свідків, відмовився;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були присутніми під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та підтвердили, що останній у їх присутності, відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння.(а.с.2).

Вказані докази отримані в установленому законом порядку, не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності, були належним чином досліджені, проаналізовані та враховані суддею районного суду при прийнятті рішення і при цьому будь-яких порушень вимог ст.251, ст. 252, ст. 256 КУпАП, про що зазначає ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, посилаючись на неправильне застосування суддею ч.3 ст.266 КУпАП та п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, апелянт взагалі не обґрунтував, в чому ж воно полягає. В той же час, з врахуванням того, що у ОСОБА_3 були наявні ознаки наркотичного спяніння, працівники поліції запропонували останньому пройти огляд в медичному закладі, що узгоджується з п.12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а оскільки останній від проходження такого огляду відмовився в присутності свідків, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, що узгоджується з п. 8 зазначеного Порядку, і будь-яких порушень при цьому, апеляційним судом також не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, пояснював поліцейським, що поїде на огляд, але після того, як поставить свій автомобіль, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, останній, щодо його змісту, склав власноручно зауваження лише з приводу незгоди з встановленим діагнозом, і жодних інших зауважень не зазначив.

Крім того, з запису з нагрудної камери працівника поліції, що міститься в матеріалах даної справи та було досліджена судом першої інстанції, вбачається, що на запитання поліцейського щодо огляду на стан спяніння, ОСОБА_3 чітко відповів, що від такого огляду відмовляється, і ця обставина була також врахована суддею районного суду.

Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що працівники поліції, ігноруючи його права, склали протокол відносно нього, незважаючи на те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан спяніння, а повідомив про те, що йому необхідно поставити автомобіль і потім він поїде на огляд, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, виходячи з наступного.

Так, згідно з п.12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Згідно з п.7 розділу III цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обовязкове.

Таким чином, саме з врахуванням положень вищезазначеної Інструкції, за наявності ознак перебування ОСОБА_3 у стані наркотичного спяніння, працівниками поліції було вірно запропоновано останньому пройти огляд у медичному закладі, оскільки, у такому випадку, іншого порядку проведення огляду не передбачено.

Що стосується посилань апелянта на те, що суддя районного суду не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з оскаржуваної постанови, суддя, надавши оцінку показанням допитаної в ході розгляду вказаної справи свідка ОСОБА_4, прийшов до висновку про те, що оскільки між нею та ОСОБА_3 склалися добросусідські відносини, надаючи пояснення про те, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, свідок у такий спосіб бажає помякшити його відповідальність, в той же час суддею були враховані письмові пояснення свідків, що містяться в матеріалах справи, в яких ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не вказували на те, що ОСОБА_3 погодився на проведення огляду після того, як поставить автомобіль, а навпаки, з їх слів було записано, що він від такого огляду відмовився, що в свою чергу узгоджується з поясненнями працівника поліції ОСОБА_6, який чергував у складі групи патрульної поліції який також вказував на те, що від ОСОБА_3 пропозицій проїхати до лікарні на огляд, після того як він поставить автомобіль, не надходило.

Також, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, предметом розгляду судді районного суду був наданий ОСОБА_3 висновок Буринської ЦРЛ датований 23 лютого 2018 року про те, що в ході, проведеного за самозверненням ОСОБА_3 22 лютого 2018 року о 16-й год. 05 хв. огляду, в останнього не виявлено ознак спянінням, на який апелянт посилається і в апеляційній скарзі, однак, вказаний висновок не може бути прийнятий як доказ невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з врахуванням того, що такий огляд був проведений з порушенням п. 9 розділу ІІ вищезазначеної Інструкції, тобто, пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення і є недійсним, про що вірно було зазначено у постанові судді районного суду і з чим також погоджується і апеляційний суд.

При цьому, посилання апелянта на те, що постанова судді районного суду про притягнення його за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів про те, що він перебував в стані наркотичного спяніння не заслуговують на увагу, з врахуванням того, що ОСОБА_3 притягується до адміністративної відповідальності за порушення ним п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння, а не за порушення ним п. 2.9 ПДР України керування транспортним засобом в стані наркотичного спяніння, тому вказана апелянтом обставина не може виступати підставою для скасування оскаржуваної ним постанови.

Таким чином, при апеляційному розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення знайшов своє підтвердження факт відмови водія ОСОБА_3 від проходження ним медичного огляду на виявлення такого стану, що призвело до порушення останнім вимог п. 2.5 ПДР України.

За таких обставин вважаю, що суддею районного суду прийнято законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, як на тому наполягає апелянт, не вбачається, у звязку з чим у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 10 травня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.