АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/2145/18 Суддя 1-ї інстанції: Поліщук Т.В.
Провадження № 33/790/483/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 18.02.2018 року приблизно о 05-30 по вул. Примерівська, в районі будинку 25/27 в місті Харкові керував автомобілем «Subaru Forester», державний номер НОМЕР_1, після зупинки співробітниками поліції в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, порушивши вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що у звязку з тим, що він не отримував повідомлень про дату наступного судового засідання, 03.04.2018 року не прибув до суду у звязку з погіршенням стану здоровя, за телефоном йому відмовились надавати інформацію про результати розгляду справи, і лише 10.04.2018 року в приміщенні суду йому повідомили, що справу розглянуто 03.04.2018 року, після чого ознайомився з матеріалами. На прохання видати копію постанови, повідомили, що її надіслали поштою, та у звязку з тим, що 23.04.2018 року отримав копію оскаржуваної постанови пропустив строк на подачу апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі вказує, що висновки суду першої інстанції на його думку не відповідають фактичним обставинам справи, суд в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП не прийняв заходи щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Вказує, що співробітникам поліції він дійсно відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», оскільки мав сумніви у його достовірності. При цьому, йому взагалі не пропонували проходити огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя, не зважаючи на те що він зазначив співробітникам патрульної поліції, що не проти такого виду огляду. Від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення він не відмовлявся, а насправді йому не надали можливості це зробити, він неодноразово заявляв, що бажає пройти огляд на стан спяніння, але такі прохання свідомо ігнорувалися. Наведені обставини підтверджуються відео фіксацією, як збоку працівників поліції, так і самого апелянта.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3М, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що відповідно до наявного в матеріалах справи змісту відеозапису з нагрудних камер поліцейських, а саме з камери 002116 встановлено, що 05:39:37 ОСОБА_2 працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків, на що останній повідомив, що він не знає цих людей, після чого попросив ознайомитись з технічним засобом Драгер та документами до нього. 05:39:54 год. працівник поліції повідомив ОСОБА_2 про таку можливість, та запропонував йому вийти з транспортного засобу задля цього, але ОСОБА_2 А,Д. на це о 05:40:25 год. запропонував дмухнути в обличчя свідків, і якщо вони встановлять наявність запаху алкоголю з порожнини рота, то погодиться пройти огляд за допомогою Драгеру. Але о 05:42:16 він вказав, що він не бачить, щоб по Правилам дорожнього руху він був зобовязаний такий тест здавати, і о 05:42:25 год. повідомив, що в такій обстановці, яка на його думку є незаконною, він проходити огляд не буде. На що о 05:42:39 працівником поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти медичний огляд в наркоцентрі на вул. Шевченка, 26 в м. Харкові., і останній на це о 05:42:50 відмовився.

Апеляційний суд відмічає, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоровя та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3, 4 та 5 розділу ІІ цієї Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан спяніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя), згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Виходячи з наведеного, суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що зміст наведеного вище відеозапису з нагрудних камер працівників поліції свідчить, що ОСОБА_2 фактично відмовився під різними приводами від проходження огляду на встановлення стану спяніння, мотивуючи його ніби то незгодою з правомірністю дій працівників поліції, і на підставі аналізу наведеної вище нормативної бази відмічає, що водій (в даному випадку ОСОБА_2Д.) повинен був пройти запропонований працівниками поліції огляд, оскільки такий огляд було запропоновано пройти належною особою в обстановці, яка давала підстави вважати останній, що водій транспортного засобу перебуває в стані спяніння, зупинка транспортного засобу відбулась на проїзній частині, водію пропонувалось оглянути документи на технічний засіб, який використовувався для огляду. І в подальшому, після проходження огляду, тобто виконання водієм вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, останній мав можливість оскаржувати що як на його думку незаконні дії працівників поліції.

Апеляційний суд критично оцінює пояснення ОСОБА_4, яка повідомила апеляційному суду, що вона перебувала в автомобілі під керуванням ОСОБА_2, та стверджувала, що ознак спяніння у водія вона не бачила, оскільки у провину ОСОБА_2 ставиться відмова від проходження огляду.

Відхиляє апеляційний суд і посилання вказаного свідка і апелянта, що працівниками поліції не вживались заходи для присутності свідків, оскільки ці твердження нічим не доведені, спростовані матеріалами справи (а.с. 3, 4).

Посилання апелянта, що після його відмови від проходження огляду за допомогою Драгер, він викликав ще наряди працівників поліції, та вимагав вже від них провести йому такий огляд, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі обставини не спростовують сам факт відмови водія від огляду на встановлення стану спяніння, який зафіксовано як на відеозаписі, так і у протоколі про адміністративне правопорушення від 18.02.2018 року серії БР №239189.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими посилання апелянта щодо ненадання йому можливості підписати вказаний протокол, оскільки згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, водій відмовився від такого підпису.

Крім того, 19.06.2018 року було оголошено перерву в судовому засіданні, і ОСОБА_2 зобовязався забезпечити явку свідка у судове засідання на 14.15 22.06.2018 року,, але до вказаного часу ОСОБА_2, його захисник та свідок не прибули.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наведеними вище матеріалами справи, відеозаписом з відеокамер поліцейських.

Цим доказам, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що істотних порушень місцевим судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1