Справа № 444/9/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 33/783/794/18 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 рокуапеляційний суд Львівської області в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Гурєва О.В. на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року, -

з участю потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника потерпілого ОСОБА_4 -

адвоката ОСОБА_5,

захисника правопорушника - адвоката Гурєва О.В.,

правопорушника ОСОБА_1,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1, 11 листопада 2017 року, о 14 год. 40 хв. на автодорозі "Київ-Чоп", керуючи автомобілем марки "Volkswagen Golf 3" н.з. НОМЕР_1, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на зміну її обстановки, при виїзді із другорядної на головну дорогу не надав дороги транспортному засобу марки "Renault Kangoo" н.з.НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі прямо, внаслідок чого автомобіль від удару відсунуло дещо правіше та останній передньою правою бічною частиною зіткнувся із стоячим нерухомо автомобілем марки "Honda CR-V" н.з.НОМЕР_3, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.1.5.,2.3.,10.1,16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Гурєв О.В. покликається на те, що в описовій частині рішення суд визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обґрунтувавши таке поясненнями, наданими ОСОБА_1, потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які містяться в матеріалах кримінального провадження, однак не надав віри поясненням ОСОБА_1, оскільки вони ніби спростовуються матеріалами справи, поясненнями потерпілих та свідка ОСОБА_6

Вважає, що посилання районного суду про те, що 38 стаття ніби вимагає від суду доведення вини правопорушника, не відповідає її тексту: «за наявності в діях правопорушника ознак адміністративного правопорушення».

Наголошує, що суду достатньо було проаналізувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2017 року ( а. 2, останній абзац ), де зазначено: «проведеним досудовим розслідуванням у даній пригоді встановлено ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП», та оцінити факт спливу строків, щоб ще 02 січня 2018 року прийняти відповідне процесуальне рішення - не розпочинати адміністративне провадження внаслідок цих причини.

Акцентує, що з приводу спливу строків захист заздалегідь надсилав суду відповідне клопотання з посиланням на правову позицію, висловлену науково- консультативною Радою при Вищому адміністративному суді України, в якому йдеться про те, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Зазначає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи може свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертає увагу на те, що всупереч вищенаведеному, районний суд декілька разів у своєму рішенні прямо зазначив, що вже встановив вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому суд уник долучити в судовому засіданні, яке відбулось 11 червня 2018 року, копії клопотань захисту ОСОБА_1 на адресу органу досудового розслідування, яке проводилось СВ Пустомитівського ВП ГУ НП, щодо встановлення справжніх винних осіб в даній ДТП. Йшлось про те, що водій ОСОБА_1 вважає себе в зазначеній ДТП невинуватим і вказує, що водій а/м Renault ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з його а/м Volkswagen та взагалі не застосовував гальмування.

Наголошує, що ОСОБА_1 намагався отримати копію протоколу огляду місця події та схеми в працівників поліції, які займались розслідуванням цієї ДТП, однак отримав відмову. Захист здійснив на адресу слідства декілька письмових адвокатських запитів з вимогою отримати доступ до певних матеріалів розслідування для подальшого проведення судової авто-технічної експертизи. Слідство ігнорувало ці запити, жодної відповіді вони не отримали, кримінальне провадження було закрито, а матеріали відносно ОСОБА_1 виділено для подальшого скерування до районного суду в порядку адміністративного судочинства. Скерували після спливу, як зазначали вище, процесуальних строків. Всі ці обставини було доведено в районному суді в засіданні 11.06.2018 р., в тому числі, що з рішенням слідства та певними документами вони ознайомились лише в самому суді.

Стверджує, що районний суд не взяв до уваги доводи про те, що пояснення потерпілих суперечать наявним в суді копіям матеріалів досудового розслідування, ці документи в рішенні не проаналізовано.

Акцентує, що водій ОСОБА_4 не застосовував гальмування, хоча свідчив про це на слідстві та в суді, але ці твердження спростовані протоколом огляду місця події та схемою до нього від 11.11.2017 року, які є в розпорядженні суду і на це вони вказували в судовому засіданні.

Крім цього зазначає, що суд не досліджував з цього приводу факт, зафіксований протоколом та схемою до нього, що автомобіль «Renault Kangoo» під керуванням ОСОБА_4 виїхав на зустрічну для нього смугу, куди вже встиг проїхати та зупинитись ОСОБА_1, і про що свідчать дані осипу ґрунту та уламків транспортних засобів. Більш того, слідчий в обох схемах ( в чорновій та чистовій ) до протоколу огляду місця ДТП вказав зону осипу скла, уламків а/м «Рено», тобто об'єктивні дані про місце зіткнення а/м потерпілого ОСОБА_4 з а/м ОСОБА_1 Ця зона ніяк не знаходиться на смузі руху дороги «Чоп- Київ», якою їхав ОСОБА_4, а на напрямному острівці, де перебувала машина ОСОБА_1, який вже завершив маневр та виїхав на кільцеву дорогу «Київ- Чоп».

Покликається на те, що зафіксована слідчим зона осипу, перебуває на відстані 2,25 м від лінії, яка поділяє транспортні потоки зазначених протилежних напрямків, від смуги руху ОСОБА_4, і навіть виступає на 0,6 м на другий ряд смуги руху в напрямку «Київ-Чоп». З врахуванням пошкоджень автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_4, останній виїхав на зустрічну йому смугу руху та в межах напрямного острівця шириною 3,6 м, більш до другого ( правого ) ряду зустрічної смуги руху, вчинив зіткнення з а/м ОСОБА_1 При цьому, слідів шин ( гальмування ), про яке заявляв в суді ОСОБА_4, протоколом огляду (п. 9 а.6-7 ) слідчим не виявлено.

Вважає, що з матеріалів, наданих поліцією суду, вбачається, що ДТП сталась внаслідок необережної поведінки учасника руху ОСОБА_4, який виїхав на зустрічну смугу руху. При цьому, слідство, жодної процесуальної оцінки діям інших, крім ОСОБА_1, учасників ДТП надано не було. На це районний суд також не звернув уваги.

Зазначає, що зона осипів від зіткнення його автомобіля з а/м ОСОБА_1 на чистовій схемі, порівняно до чорнової, зміщена подалі від зустрічних ОСОБА_4 смуг руху, хоча цифрові дані щодо заміряних слідчим відстаней об'єктів огляду та розмітки дороги ніби не замінялись, однак на чистовій схемі відстань в 2,25 м від лінії, яка поділяє зустрічні транспортні потоки - смуги, якою їхав та мав надалі їхати ОСОБА_4, і початком зони осипу - місця зіткнення, зроблена досить мізерною, хоча фактично становить значну частку самого напрямного острівця загальною шириною в 3,60 м.

Акцентує, що огляд місця ДТП слідчим органом розпочато о 20 год., після спливу 6 год. після самої події. Це в умовах листопада місяця, коли огляд проводився вже у темну пору, коли слідчий зазначає у графі 14. протоколу, видимість з місця водія - не менше 100 м, а о другій годині дня видимість була значно більша. Справність гальмівних систем, рульового керування, стан коліс та шин транспортних засобів слідчим в протоколі чомусь не перевірялись, хоча в бланку протоколу є відповідні графи.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 слідство не ознайомило зі змістом протоколу і схемою, хоча двічі заявлялись відповідні клопотання. Щодо локалізації пошкоджень та слідів контактної взаємодії ( п.18 ) протокол не містить жодної конкретної інформації та є відсилка дивитись схему та фото. Але районний суд в рішенні ( а.2 абзац 3 ) зазначає, що прийшов до висновку про винуватість правопорушника ОСОБА_1 і через оцінку ним локалізації пошкоджень автомобілів.

Просить скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу, без окремого встановлення його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Гурєва О.В., потерпілий ОСОБА_4 подав заперечення, в яких зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами і не спростовують законних та обґрунтованих висновків зазначених в постанові Жовківського районного суду Львівської області.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року - без зміни.

Заслухавши виступ захисника правопорушника - адвоката Гурєва О.В. та пояснення правопорушника ОСОБА_1, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виступ представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, про її заперечення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом, необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Водночас, слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити обґрунтоване судове рішення.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Таким чином, з врахуванням того, що для закриття провадження у справі у зв'язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також, що повноваження суду на з'ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для встановлення вини особи при закритті провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а оскільки на момент розгляду справи місцевим судом закінчилися строки передбачені ст. 38 КУпАП то підставно закрив провадження в справі відносно нього, а доводи захисника правопорушника з цього приводу в апеляційній скарзі, не впливають на законність прийнятого судом І інстанції рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Гурєва О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

у кримінальних справах Галапац І.І.

апеляційного суду

Львівської області