АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/730/18 Справа № 712/7653/18 Головуючий по 1 інстанції Бащенко С. М.
Категорія:ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2018 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю прокурорів Криворучка Р. О., Гречаника Р. І.; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2018 року, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 працює в Департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, виконуючий повноваження директора департаменту,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень; стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 352,40 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколами № ГП 207510 та № ГП 207511 від 27 червня 2018 року про вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_3, будучи виконуючим повноваження директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради та відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, а саме: не повідомив належним чином про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Він же, будучи виконуючим повноваження директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради та відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, а саме в період часу з 21.11.2016 по 27.03.2018 підписав накази «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці та преміювання керівників підрозділі та спеціалістів департаменту», не повідомивши належним чином про наявність у нього реального конфлікту інтересів, та не вживши заходів для його врегулювання, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідно до розпорядження першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради ОСОБА_4 № 561-р/к від 26.10.2016 прийнято на службу ОСОБА_3 з 01.11.2016 для виконання повноважень директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. 26.10.2016 з ОСОБА_3 укладено контракт для виконання повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування. 26.12.2017 міський голова м. Черкаси ОСОБА_5 підписав розпорядження № 677-р/к «Про продовження дії контракту із ОСОБА_3», відповідно до якого продовжено дію контракту на визначений строк.

Встановлено, що ОСОБА_3 в період з 21.11.2016 по 27.03.2018 включно підписав накази «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці та преміювання керівників підрозділі та спеціалістів департаменту», а саме від 21.11.2016 № 112-н, від 22.12.2016 № 126-н, від 20.01.2017 № 03-н, від 22.02.2017 № 20-н, від 23.03.2017 № 33-н, від 21.04.2017 № 50-н, від 24.05.2017 № 59-н, від 23.06.2017 № 69-н, від 19.07.2017 № 76-н, від 23.08.2017 № 91-н, від 25.09.2017 № 101-н, від 25.10.2017 № 112-н, від 23.11.2017 № 123-н, від 11.12.2017 № 133-н, від 21.12.2017 № 139-н та від 23.01.2018 № 07-н, від 22.02.2018 № 18-Н, від 27.03.2018 № 39-н, серед переліку осіб, які отримали премію знаходиться ОСОБА_6 Також встановлено, що ОСОБА_3 І підписав наказ від 23.03.2017 № 34-н від 26.02.2018 № 22-н «Про надання матеріальної допомоги» ОСОБА_6

Згідно з інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_6 є зятем ОСОБА_7

Відповідно до інформації Черкаської міської ради від 25.05.2018 № 8283-01-21 ОСОБА_3 не повідомляв про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень; стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 352,40 грн.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси, провадження у справі закрити за відсутності складу правопорушення.

Указує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення; не сприяв повному, об'єктивному, законному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що під час розгляду зазначеної справи суд свідомо проігнорував вимогами ст.ст. 247, 280 КУпАП і не з'ясував обставини справи про адміністративне правопорушення, не дослідив жодного документу, а поклався на дані, внесені до протоколів про адміністративні правопорушення старшим оперуповноваженим MB № 1 (м. Черкаси) управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції капітаном поліції ОСОБА_8

Вказує, що розпорядженням першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради ОСОБА_4 від 26.10.2016 № 561-р/к ОСОБА_3 прийнято на службу з 01.11.2016 для виконання повноважень директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради за контрактом, тобто строковим трудовим договором на час виконання повноважень посадової особи ОСОБА_9 на час її відпустки, у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Строк дії контракту з 01.11.2016 до 01.11.2019. Таким чином, він був прийнятий на службу у відповідності до ст.10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за строковим трудовим договором (контрактом), і не є посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Оскільки, він не є посадовою особою місцевого самоврядування, тому не підписував попередження про встановлені законодавством обмеження, пов'язані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та її проходження, зокрема обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції» та не може бути суб'єктом відповідальності відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Звертає увагу, що протоколи капітаном поліції ОСОБА_8 складені упереджено і безвідповідально. Так, в протоколах неправильно вказано по батькові його зятя Гончара (не виключно, що в протоколах мова йдеться про зовсім іншу людину). Суд не дослідив цей факт, але у своїй постанові виправив, не вказавши підстави.

В протоколах вказано, що апелянтом підписаний наказ від 31.10.2016 № 105-н, тоді як він в той час не працював. Його підписав ОСОБА_10 Але знову суд не дослідив цей факт. В постанові суд замість того, щоб надати належну оцінку посадовій особі, уповноваженій на виконання функцій держави, прибрав, так звану «помилку». Суд також проігнорував ч. 1 ст.27 Закону України «Про запобігання корупції», де чітко зазначено, що особи, зазначені у підпунктах «а», «в» - «з» пункту 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими, у зв'язку з виконанням повноважень близьким ї особам. Вказує, що згідно п. 2 посадової інструкції заступника начальника відділу судового супроводу юридичного управління департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради заступник начальника відділу підпорядковується безпосередньо начальнику відділу, а не виконуючому повноваження директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення. Оскільки заступник відділу судового супроводу безпосередньо ОСОБА_3 не підпорядкований то в даному випадку відсутня наявність конфлікту інтересів і повідомляти кого-небудь про те що не існує конфлікту інтересів Закон мене не зобов'язує.

Також відповідно до примітки до ст. 172 -7 КУпАП України, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Не враховуючи необхідність встановлення такого протиріччя (суперечності), висновки в протоколі про адміністративні правопорушення побудовані на припущеннях а саме: «Суперечність між приватним інтересом ОСОБА_3 та його повноваженнями може проявлятись в наявності сімейних відносин з ОСОБА_11 та бажання сприяти поліпшенню його фінансового становища, кар'єрного росту». Такі висновки є нічим не обґрунтовані.

Зазначає, що суд не зазначив у своїй постанові, як впливає на об'єктивність або неупередженість підписання наказів про преміювання особи, яка є близькою, але не знаходиться в прямому підпорядкуванні. Як виконуючий обов'язки директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення, скаржник вказує, що тільки підписував накази про преміювання згідно наданих йому повноважень, а суму премії встановлювали безпосередні керівники структурних підрозділів департаменту, в безпосередньому підпорядкуванні яких знаходились працівники. Такий порядок нарахування і виплати премії встановлений рішенням Черкаської міської ради «Про преміювання керівників міської ради та її виконавчого комітету, а також працівників виконавчих органів міської ради» від 25.10.2016 № 2-1159, яким прийняте «Положення про преміювання керівництва міської ради та її виконавчого комітету, а також працівників виконавчих органів Черкаської міської ради». Зазначеним Положенням встановлені граничні розміри щомісячного преміювання керівництва міської ради та її виконавчого комітету, а також працівників виконавчих органів Черкаської міської ради.

Вказує, що відповідно до пунктів Положення, розмір премії працівникам юридичного департаменту встановлювався його начальником ОСОБА_10 на підставі службових записок в межах граничних розмірів, затверджених Черкаською міською радою. Таким чином, апелянт самостійно (одноосібно) жодних дій щодо преміювання свого зятя не вчиняв, а лише видавав і підписував накази про преміювання працівників всього департаменту на підставі вмотивованих клопотань керівників структурних підрозділів департаменту.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати є обов'язковим платежем, в тому числі і для Гончара. Крім того, усі заяви Гончара щодо виплати матеріальної допомоги для соціально-побутових питань погоджені безпосередніми його керівниками ОСОБА_12 та ОСОБА_10 (20.03.2017 та 26.02.2018). Таким чином, вважає висновки, що містяться у протоколах про адміністративні правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи, є упередженими оскільки побудовані на припущеннях.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги. Просив постанову залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції вважає наступне.

За змістом ст.ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відповідальність встановлена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції". У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень

Чинне антикорупційне законодавство України, а саме п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, встановлює, що, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Відповідно до п. 3 листа ВССУ № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією», потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку та обґрунтовано притягнув ОСОБА_3 до передбаченої законом відповідальності.

Апеляційні доводи ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі та підтримані ним у судовому засіданні, суддя апеляційного суду відхиляє з наступних мотивів і підстав.

Зокрема, доводи апелянта про те, що він не є суб'єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, оскільки не підпадає під дію положень пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» взагалі, й тому, що виконує обов'язки директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на умовах контракту, тобто не на постійній основі, зокрема, суддя апеляційного суду вважає необґрунтованими.

Відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, на яких поширюється дія цього закону, крім інших, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 3 Роз'яснення «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання» корупції стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням НАЗК від 11 серпня 2016 року № 3, в цілях визначення суб'єктів, на яких поширюється дія Закону відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, під посадовими особами слід розуміти працівників державних органів, інших юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі та/або консультативно-дорадчі функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов'язків) відповідного працівника.

ОСОБА_3 виконував повноваження директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, й відповідно до п. 4.5. Положення про департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради № 3-1682 від 23 травня 2013 року з подальшими змінами, виконував значний перелік організаційно-розпорядчих функцій, серед яких: керування роботою та діяльністю департаменту, визначення підпорядкованості підрозділів департаменту між заступниками директора, внесення на розгляд міського голови пропозицій щодо призначення на посади працівників департаменту та присвоєння їм рангів, надання на затвердження міському голові проекту штатного розпису департаменту, видання наказів, які є обов'язковими для працівників департаменту, розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису витрат на утримання департаменту та інші (Т-1, а.с. 52-53).

Таким чином, за обсягом і змістом виконуваних функцій і повноважень ОСОБА_3 як виконуючий повноваження директора департаменту не мав відмінностей від змісту повноважень особи, яка обіймає відповідну посаду.

Строковий (непостійний) характер трудових відносин, на які указує апелянта, також, на думку судді апеляційного суду, не вказує у даному разі на те, що на таку особу не поширюється дія указаного вище закону.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 згідно зі змістом контракту від 26 жовтня 2016 року прийнятий на службу до виконавчого органу Черкаської міської ради - департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради для виконання повноважень директора департаменту згідно зі ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Строк дій контракту передбачений у п. 6.1 складає період з 01 листопада 2016 року до 08 січня 2017 року (Т-1, а.с. 46-47).

26 грудня 2016 року додатковою угодою між ОСОБА_3 та Черкаським міським головою ОСОБА_5 до указаного вище контракту були внесені зміни, зокрема було указано у п. 1.1, що цей контракт є строковим трудовим договором і укладається для виконання повноважень посадової особи ОСОБА_9 на час її відпустки, у зв'язку з вагітністю і пологами, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також у п. 6.1. контракту термін його дії був визначений з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2019 року.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. На час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом).

Таким чином, відповідно до цього закону строковий трудовий договір (контракт) є одним із шляхів можливого прийняття особи на службу в органах місцевого самоврядування, й той факт, що в даному разі таке прийняття відбувалося на період відпустки особи, у зв'язку з вагітністю і пологами, не впливає на суть і характер цих правовідносин й не може вказувати на те, що на таку особу не поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Посилання апелянта в цьому контексті на окремі положення п. 3 Роз'яснення «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання» корупції стосовно заходів фінансового контролю», затвердженого рішенням НАЗК від 11 серпня 2016 року № 3, де зазначено, що в цілях визначення суб'єктів декларування згідно із Законом слід застосовувати вужче тлумачення і вважати службовими, посадовими особами -суб'єктами декларування лише тих працівників, на яких покладені відповідні обов'язки на постійній основі, є також необґрунтованими.

Системний аналіз положень цього роз'яснення вказує на те, що в даному разі маються на увазі випадки, коли певна особа тимчасово виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов'язки за відсутності керівника підрозділу у звітному періоді, яким по відношенню до питання щодо визначення суб'єкта декларування є період тривалістю в один рік. Тоді як строк дії контракту ОСОБА_3, як вже було зазначено вище, складає три роки, що виходить за межі лише одного звітного періоду.

Крім цього, враховуючи чітко визначений строк дії зазначеного контракту, неможливо вважати, що працівник згідно з ним виконує певні обов'язки на непостійній основі, адже відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Отже, робота особи за контрактом по суті є роботою на постійній основі в межах строку дії контракту.

Крім цього, доводи ОСОБА_3 про те, що він не є суб'єктом правопорушення в контексті пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», адже не є посадовою особою юридичної особи публічного права, спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування», представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Таким чином, на думку судді апеляційного суду, виходячи з порядку утворення органу місцевого самоврядування, який визначений Конституцією України та законом, виконуючий повноваження департаменту міської ради є посадовою особою юридичної особи публічного права в контексті пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Також непрямим підтвердженням того, що апелянт й сам усвідомлював поширення на нього положень Закону України «Про запобігання корупції», є також те, що він подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік (Т-1, а.с. 96-105).

Стосовно доводів апелянта про відсутність у цьому випадку в його діях обставин щодо реального конфлікту інтересів, суддя апеляційного суду також вважає ці доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Як вже було указано вище, чинне антикорупційне законодавство України, а саме п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, встановлює, що, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

Як зазначено у протоколі та оскаржуваному рішенні місцевого суду, суть реального конфлікту інтересів в даному разі полягає в тому, що ОСОБА_3 наказами за власним підписом надавав премії та матеріальну допомогу ОСОБА_6, який є його зятем, що ніким не заперечується. При цьому ОСОБА_6 працював у підпорядкуванні ОСОБА_3

Доводи останнього про те, що такого безпосереднього підпорядкування не було, спростовуються даними списку керівників підрозділів, їх заступників та спеціалістів департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради за підписом самого ОСОБА_3 (Т-1, а.с. 90), з якою слідує, що до складу очолюваного ним департаменту входить юридичне управління, яке очолює заступник директора департаменту ОСОБА_10, а до цього управління у свою чергу входить відділ судового супроводу, заступником начальника якого й працює зять ОСОБА_3 ОСОБА_6 Таким чином, між ОСОБА_3 та його зятем існує пряма адміністративна вертикаль: «Виконуючий повноваження директора департаменту - Начальник юридичного управління департаменту - Начальник відділу судового супроводу юридичного управління департаменту - Заступник начальника відділу судового супроводу юридичного управління департаменту».

Згідно з матеріалами справи (Т-1, а.с. 57-90) ОСОБА_3 щомісячно видавав наказ, яким установлював керівникам підрозділів, їх заступникам та спеціалістам департаменту надбавки за високі досягнення у праці, серед яких був і його зять, якому щомісячно стабільно надавалася надбавка розміром 100 % за високі досягнення і 300 % преміювання. Крім цього, окремими наказами він також надавав ОСОБА_6 матеріальну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 93-95). При цьому повідомлень про наявність конфлікту інтересів не подавав.

Доводи ОСОБА_3 про те, що надбавки та премії, а також і матеріальна допомога, встановлювалися та надавалися не тільки його зятю, але й іншим працівникам департаменту взагалі чи його юридичного управління зокрема, а тому реальний конфлікт інтересів як суперечність між приватними і службовими обов'язками відсутній, суддя апеляційного суду вважає необґрунтованими.

Аналіз зазначених матеріалів справи вказує на те, що факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у родинних стосунках мав реальний вплив на зазначені вище рішення, адже за увесь період, про який йдеться у протоколі, такі надбавки і премії надавалися ОСОБА_6 щомісячно без жодних виключень й у стабільно високому розмірі, що, як вбачається з матеріалів справи, по відношенню до інших працівників юридичного управління департаменту відбувалося не завжди.

Наприклад, у лютому 2018 року головний спеціаліст відділу судового супроводу юридичного управління департаменту ОСОБА_13 не отримав жодної премії на відміну від інших працівників управління (Т-1, а.с. 202). Також у березні 2018 року начальник відділу судового супроводу юридичного управління департаменту ОСОБА_12 також не отримала жодної премії (Т-1, а.с 204).

Отже, у підсумку можливо зробити висновок про наступне: 1) ОСОБА_3 мав приватний інтерес, який полягає у забезпеченні близькій людині стабільного високого доходу за рахунок бюджетних коштів, якими він мав право розпоряджатися; 2) він мав повноваження на надання чи не надання своїм наказом указаних вище надбавок, премій, матеріальної допомоги; 3) він фактично їх надавав, знаючи, що робить це в тому числі й відносно свого зятя; 4) факт родинних відносин мав безпосередній вплив на стабільність надання таких надбавок, премій тощо.

З огляду на це, суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_3 до передбаченої законом відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції самостійно виключив зі змісту діянь, які були поставлені йому у вину відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення факт нібито підписання ним наказу № №105-н від 31.10.2016 року «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_6», який насправді підписувала інша посадова особа, оскільки сам ОСОБА_3 в цей час ще не працював, суддя апеляційного суду відхиляє, оскільки суд першої інстанції має право визнати непідтвердженими певні факти та обставини, указані в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, з огляду на те, що конкретних діянь, відповідальність за які передбачена ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, згідно зі змістом протоколу ОСОБА_3 ставиться у вину декілька, ця обставина не має істотного впливу на зміст спірних правовідносин.

Доводи ОСОБА_3 стосовно неправильного зазначення у протоколі по-батькові його зятя ОСОБА_6 (указано ОСОБА_6.) суддя апеляційного суду бере до уваги, однак вбачає, що в даному разі вони також не мають істотного впливу на зміст спірних правовідносин, являючись опискою.

Доводи ОСОБА_3 про те, що на час розгляду справи вже сплив строк можливого накладення адміністративного стягнення, який становить три місяці з моменту виявлення правопорушення, також є необґрунтованими, оскільки, по-перше, у матеріалах справи немає даних про те, що вказане вище правопорушення було виявлене працівниками правоохоронних органів у строк понад три місяці до дати постановлення судом першої інстанції оскаржуваної постанови (12 липня 2018 року), а, по-друге, законність рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом станом на дату його ухвалення, адже стягнення у даному разі накладається рішення саме місцевого суду. При цьому жодним чином не можна ототожнювати поняття строку притягнення до відповідальності, який триває до вступу відповідного рішення суду у законну силу, хоча чинний КУпАП й не оперує таким поняттям, й строк накладення адміністративного стягнення в контексті положень ст. 38 КУпАП

Тому, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко