АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/2133/2018 Суддя у першій інстанції: Піхур О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, та його захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді накладення штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн., 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він не керував автомобілем, автомобіль був припаркований на дорозі за зупинкою. Працівники поліції під'їхали, коли автомобіль стояв, підійшли до нього та почали робити зауваження щодо підсвітки номера та порушення правил зупинки автомобіля. Про що і зазначили в рапорті. Зокрема, що автомобіль знаходився в нерухомому стані, та зазначили про порушення знаку 3.34 «зупинку заборонено». Він з вказаним не погодився та почав заперечувати дії працівників поліції. Тоді працівники поліції вирішили скласти на нього протокол за ст.130 КУпАП, ніби він знаходиться в стані наркотичного сп'яніння.

Також зазначає, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом відповідно до ст. 266 КУпАП, що підтверджує те, що автомобіль стояв, підстави для складання щодо нього протоколу за ст. 130 КУпАП були відсутні.

Крім того апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано працівниками поліції частини статті, за якою його притягують до відповідальності. Так як вбачається, в протоколі в графі було дописано частину статті іншою ручкою.

На обґрунтування клопотання щодо пропущених строків на апеляційне оскарження, апелянт зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, розгляд її було призначено на 08 червня 2018 року, однак він отримав повістку про виклик в судове засідання на 08 червня 2018 року вже після прийняття оскаржуваної постанови - 11 червня 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року необхідно задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, 17.05.2018 року о 03 год. 05 хв. у м. Києві по вул. Дорогожицька, 15, водій ОСОБА_4 керував автомобілем «Volksvagen Bora», державний номерний знак НОМЕР_1, із ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 вину в скоєному правопорушенні не визнав. Зазначив, що він припаркував свій автомобіль за зупинкою громадського транспорту.До нього під'їхали працівники поліції, якіповідомили, що в нього не горить підсвітка номеру, а також те, що він зупинився в забороненому місці. Проте, коли працівники поліції до нього під'їхали він транспортним засобом не керував, оскільки в той час вже був припаркованим. Під час розмови працівники поліції запідозрили, що він нібито перебуває в стані наркотичного сп'яніння, тому запропонували поїхати з ними на огляд, або самому поїхати для проходження огляду, проте він відмовився, оскільки в той час не керував транспортним засобом та не перебував в стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції &q?ід;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?ів;, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4 за ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, той факт, що останній керував 17.05.2018 року о 03 год. 05 хв. у м. Києві по вул. Дорогожицька, 15, автомобілем «Volksvagen Bora», державний номерний знак НОМЕР_1, із ознаками наркотичного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 2), рапортом ( а.с. 3), з якого убачається, що 17.05.2018 о 03 год. по вул. Дорогожицька, 15 було зупинено автомобіль «Volksvagen Bora universal», державний номерний знак НОМЕР_1, за порушення правил дорожнього руху, а саме знак 3.34 «Зупинку заборонено», що зафіксовано постановою серія НК № 955475 від 17.05.2018. В ході спілкування з водієм ОСОБА_4 було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння, а саме, відсутність реакції зіниць очей на світло, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук. Водієві ОСОБА_4 було запропоновано пройти освідування у лікаря-нарколога, на що водій відповів відмовою, що було зафіксовано в присутності двох свідків у встановленому законом порядку та на нагрудну камеру АА 00728, що в свою чергу спростовує пояснення ОСОБА_4 в частині того, що він не керував транспортним засобом, а транспортний засіб був припаркований.

З відтвореного в Апеляційному суді відеозапису з камер поліцейських убачається, що ОСОБА_4 добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських, відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку в лікаря нарколога, в присутності свідків, що також спростовує доводи апелянта, в цій частині.

Його дії, які підтверджені належними доказами, щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння, утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення принципу законності та положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно та всебічно не дослідив матеріали справи, не надав об'єктивну оцінку наявним доказам, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_8 вважаю необґрунтованими з наведених вище підстав.

Також з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 під час відмови від проходження огляду поводив себе спокійно, не нервував, така відмова була зафіксована в установленому порядку, в присутності двох свідків та з дотриманням вимог Інструкції &q?ан;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?бу;, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, що в свою чергу спростовує те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння.

Стосовно твердження апелянта про те, що ОСОБА_4 не відсторонено від керування транспортним засобом, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій інспекторів поліції з процедурою оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то вони є безпідставними, оскільки як вбачалось з наданого відеозапису ОСОБА_4, його працівники поліції попередили про те, що він не має права керувати транспортним засобом протягом доби, та він зобов'язаний залишити його на місці його зупинки, або найти водія який доставить транспортний засіб до місця його проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_4 коли транспортний засіб стояв припаркованим, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, останній не заперечув того, що він сам припаркував транспортний засіб та після чого до нього підійшли працівники поліції, тому таку позицію ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано працівниками поліції частини статті, за якою його притягують до відповідальності. Так як вбачається, в протоколі в графі було дописано частину іншою ручкою, то вони є слушними, про те, дана обставина не спростовує вини ОСОБА_4 у вчиненому, так як суть викладеного правопорушення відповідає диспозиції зазначеній в ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_4, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич