АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року ОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1рік.

Відповідно до постанови судді року ОСОБА_3 09 грудня 2017 року о 01 год. 25 хв. в м. Києві по б-ру. Перова, 20, керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями водій порушив п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу правопорушення.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначає, що 09 грудня 2017 року він не керував автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, тому, що він не вживає алкоголь взагалі і даний факт можуть підтвердити свідки.

В апеляції вказується, що відносно ОСОБА_3 не проводилось освідування за допомогою трубки &quдо;Контроль тверезості&q?нт;, що само по собі робить незаконним подальше направлення на медичне освідування. За твердженням апелянта працівники поліції не пропонували проїхати на експертизу на стан алкогольного сп'яніння, протокол склали без участі ОСОБА_3 та не пропонували йому підписати протокол про адміністративне правопорушення, не вручали копію протоколу, а зазначених у протоколі свідків не було.

Вважаючи дії працівників поліції незаконними, ОСОБА_3 наголошує на тому, що його було затримано не під час керування власним автомобілем, а коли автомобіль був у нерухомому стані, а водій знаходився поруч,і це само по собі є грубим порушенням прав водія.

При цьому апелянт стверджує, що до нього з боку працівників поліції було застосовано насильство.

Апелянт просить врахувати те, що він написав скаргу на дії поліцейський, які вчинили відносно нього злочин.

Апелянт посилається на те, що його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, вагітна на другому місяці, а тому він взагалі не вживає алкоголь та кожен день її возить в лікарню по на вул. Автозаводську в м. Києві.

Окрім того, в апеляції зазначено, що ОСОБА_3 не отримував повісток про виклик до суду, постанова судді була винесена без його участі, що порушує його право на захист.

Також апелянт вказує на невмотивованість висновку, викладеного у постанові судді, щодо виду і розміру адміністративного стягнення.

Заслухавши доповідь судді, поясненняособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року, про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На спростування обставин, викладених у постанові судді, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 є посилання на пояснення свідка ОСОБА_6 та до апеляційної скарги долучено письмове пояснення вказаного свідка, у якому зазначено, що свідок приїздив близько першої години ночі до ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 за своїм інструментом, який давав на ремонт авто, оскільки ОСОБА_3 йому телефонував. Коли був у нього, то ОСОБА_3 перебував зі своїм товаришем в абсолютно тверезому стані (а.с.47).

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням апелянта свідок ОСОБА_6 пояснив, що 09 грудня 2017 року близько 01 години він разом з ОСОБА_3 ремонтував автомобіль у гаражі на Лісовому масиві, та, оскільки ОСОБА_3 вживав спиртні напої, то свідок сів за кермо автомобіля та відвід ОСОБА_3 додому за адресою АДРЕСА_1. Це було приблизно о 12 голині ночі, приблизно через 5.10 хвилин. після того, які свідок залишив ОСОБА_3 у дворі його будинку, до нього зателефонував ОСОБА_3 і попросив для якихось чоловіків підтвердити, що це свідок був за кермом автомобіля, а не ОСОБА_3

Суддя апеляційного суду не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, оскільки вони є суперечливими та спростовуються доказами у справі.

Так, допитаний в судовому засіданні за клопотанням апелянта поліцейський ОСОБА_8 підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, за яких ОСОБА_3 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння.

На запит апеляційного суду управління патрульної поліції у м. Києві департаменту патрульної поліції України надало відеозапис з нагрудних камер поліцейських, які оформляли матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3

З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських убачається, що поліцейські переслідують автомобіль, який порушив правила дорожнього руху, та який заїхав у двір. Після зупинки автомобіля поліцейськими особа, яка перебувала за кермом автомобіля, назвалася ОСОБА_3 та подала відповідні документи.

У процесі спілкування з водієм у поліцейських виникла підозра, що він перебуває у стані сп'яніння, а тому ОСОБА_3 запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням приладу Драгер, на що той погодився. У процесі подальшого спілкування з поліцейськими ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, при цьому визнавши те, що він вживав спиртні напої. Посилаючись на те, по поліцейські не доведуть тієї обставини, що він керував автомобілем, ОСОБА_3 пропонував поліцейським гроші, щоб не проходити огляд на стан сп'яніння, а потім відмовився від проведення огляду на стан сп'яніння у присутності свідків.

Отже, даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не керував автомобілем, а також доводи про порушення при складанні протоколу про адміністративні правопорушення.

Суддя апеляційного суду відмічає, що з відеозапису з нагрудних камер поліцейський убачається, що поліцейські у спілкування з ОСОБА_3 поводились ввічливо та коректно, а тому доводи апеляційної скарги про застосування насильства до апелянта під час складанні протоколу про адміністративні правопорушення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не отримував повісток до суду не можуть бути спростовані, оскільки в матеріалах справи дійсно відсутні дані про вручення йому повісток.

За відсутності даних про вручення судової повістки та відсутності клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи без участі ОСОБА_3 є порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Проте таке порушення прав особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, не є підставою для скасування постанови судді районного суду з мотивів відсутності в діях такої особи складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції права ОСОБА_3 на участь в судовому засіданні були поновлені, оскільки він брав участь в судових засіданнях, звертався до суду із заявами і клопотаннями мав можливість скористатися послугами захисника, тобто реалізував права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості судового рішення в частині обрання виду та розміру адміністративного стягнення є необґрунтованими, оскільки у постанові судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року висновок про вид і розмір адміністративного стягнення вмотивовано, з посиланням на норми КУпАП, характер вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та ступінь її вини.

Суддя апеляційного суду, враховуючи те, що до Краченка О.В. застосовано безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, не вбачає підстав для зміни постанови судді районного суду в частині стягнення.

Отже, постанова судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_3 є законною і обґрунтованою, а відтак підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Дніпровського районного суду від 19 січня 2018 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська

Справа №33/796/958/2018 Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції Виниченко Л.М.

Доповідач Ковальська В.В.