АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/976/2018 Постанова винесена суддею Бойко О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого комерційним директором в ТОВ «Імуноген Україна», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 03 листопада 2017 року в 04 год. 30 хв. по вул. Саперно-Слобідська в м. Києві ОСОБА_2керував автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, мови), від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився в КМНКЛ «Соціотерапія», куди був доставлений для огляду, на що спочатку погодився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а також прийнятою зі значними порушеннями процесуальних норм, просить постанову суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та не відмовлявся від огляду, а протокол складений з порушенням вимог чинного законодавства.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 погодився поїхати з працівником поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння, однак з невідомих йому причин (у ОСОБА_2 склалось враження, що були якісьтехнічні проблеми у лікарні з проведенням дослідження), огляд проведений не був, хоча сам ОСОБА_2 від його проведення не відмовлявся.

При цьому, свідки, що могли б підтвердити, а в даному випадку - спростувати, відмову ОСОБА_2 від проведення огляду, до складення протоколу не запрошувались, у зв'язку з чим, законодавчо встановлений порядок підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, був грубо порушений, що не дає протоколу статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце.

Щодо пояснень свідків, які вказують, що водій був нетверезий, то вони оформлені нашвидкоруч зі ставленням до них як до формальності та з рядом недоліків. Зокрема, з пояснення ОСОБА_5 незрозуміло, написане воно особою власноручно чи працівником поліції з її слів, а з пояснення ОСОБА_6 слідує, що воно «з моїх слів записано вірно і власноручно», що є суперечливим та нелогічним.

Крім того, усі пояснення, в принципі, є суб'єктивними і базуються на візуальному вигляді, поведінці водія, однак в ситуації, коли в ДТП з вини водія травми зазнає пасажир автомобіля - його друг, можна допустити, що поведінка особи буде відрізнятись від звичайної (емоційна, нервова, неадекватна тощо), яку можна було і помилково сприйняти за нетверезу, але, поки особа не була оглянута (на місці з використанням відповідного пристрою чи в порядку медичного огляду), її нетверезий стан є лише припущенням.

Тому дані пояснення свідків не є належним доказом стану сп'яніння, але в даному випадку, навіть вони «пояснюють» різний склад правопорушення - ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності не за те, що був нетверезий, а за відмову пройти огляд, і безальтернативним доказом такої відмови - є її фіксація в присутності двох свідків у складеному протоколі.

Окрім цього,

незрозумілим у протоколі є час скоєння адмінправопорушення (04:30 чи 23:30), а відповідно п. 9 р. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (аналогічне - у п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2018 року2), огляд, від якого нібито відмовився ОСОБА_2, мав проводитись не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а огляд, проведений з порушенням, відповідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, є недійсним.

Також, в отриманій водієм копії протоколу не вказаний пункт ПДР, який був порушений. При цьому, в наявному в матеріалах справи протоколі такий пункт (п. 2.5 ПДР) вказаний, що очевидно було зроблено вже після складення протоколу і є недопустимим.

Всі вказані недоліки, обставини та наведені доводи, належної правової оцінки не отримали та залишились неспростованими, а суд допустив однобічну оцінку доказів і судове рішення не містить мотивів прийняття одних доказів та відхилення інших.

Таким чином, взявши до уваги складений з явними порушеннями протокол, суд, в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, розглянув справу упереджено та встановив вину ОСОБА_2 на підставі припущень, невірних висновків щодо обставин, які не можна вважати доведеними, тобто без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просилизакрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року №1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули чи травмовані, проведення огляду на стан сп'яніння учасників цієї пригоди є обов'язковим у закладі охорони здоров'я.

Відповідно ж до п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, мови), і згідно доручення старшого слідчого Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7, водій ОСОБА_2 був доставлений до КМНКЛ &q? У;Соціотерапія&q?ві;, з метою огляду на стан алкогольного сп'яніння, на підставі ОТП з потерпілим, яке відбулось за участю ОСОБА_2, але в присутності лікаря КМНКЛ &q?ер;Соціотерапія&q?ул; відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, письмові пояснення свідків про перебування ОСОБА_2 за кермом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а також довідку лікаря КМНКЛ «Соціотерапія» щодо відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду в повному обсязі, але належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не дав їм належної оцінки, що призвело до неповноти з'ясування фактичних обставин справи.

Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним у судовому засіданні апеляційної інстанції, він не відмовлявся від проходження огляду в лікарні та був згодний здати аналізи, але їх не здав, оскільки не довіряв працівникам поліції, які його привезли до лікарні, та лікарю, так як вони здійснювали в лікарні на нього тиск, а також на його прохання не запросили ні його свідка, який приїхав разом з ним до лікарні, якому він довіряв, ні будь-яких інших свідків. Також зазначив, що з боку лікаря не було жодних спроб провести його огляд, а вона лише формально склала документи щодо його відмови від проходження огляду зі слів працівників поліції.

Дані показання ОСОБА_2 повністю узгоджуються з інформацією, яка міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_2 лише у присутності лікаря КМНКЛ «Соціотерапія» відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, жодних даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» в установленому законом порядку у присутності двох свідків, у матеріалах справи не має.

Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, а також повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, апеляційним судом було витребувано запис нагрудної камери (відеореєстратора) працівника Управління патрульної поліції у м. Києві, а також викликано в судове засідання інспектора Авраменко І.В. для дачі пояснень щодо обставин складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, який, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Також за повідомленням начальника Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП ОСОБА_8 від 03.04.2018 року відеозапис з нагрудної відеокамери працівників УПП у м. Києві ДПП не зберігся за сплином строків його зберігання, у зв'язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості в повному обсязі перевірити обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у КМНКЛ &qu ;Соціотерапія&q?ч ; у присутності двох свідків, у зв'язку з чим, законодавчо встановлений порядок підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, був грубо порушений, що не дає протоколу статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце.

Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані допустимими доказами, адже не підтверджуються іншими доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_2 та відкинути їх.

Поряд з цим, слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був доставлений до КМНКЛ &q? В;Соціотерапія&q? д;, з метою огляду на стан алкогольного сп'яніння, на підставі доручення старшого слідчого Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7, у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою з потерпілим, а за обставинами цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 притягується до кримінальної відповідальності та йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами, що вказує на те, що питання перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння в даному випадку підлягає дослідженню під час здійснення кримінального провадження.

За таких обставин, оскількипід час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що працівниками поліції не було дотримано вимог законодавства щодо порядку підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, а отже, факт відмови ОСОБА_2від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку не є доведеним і допустимі докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.