АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/1755/2018 Суддя у першій інстанції: БілоцерківецьО.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва ФричТ.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, його захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5, в інтересах ОСОБА_4, на постанову Печерського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_5, в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права визнав ОСОБА_4 винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В оскаржуваній постанові суд зазначив, що згідно пункту 12 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Разом з цим, судом повністю проігноровано інші норми Закону та підзаконних нормативних-правових актів, які регулюють питання проведення огляду водіїв на стан сп'яніння, у т.ч. й наркотичного.

Також апелянт зазначає, що будь яка дія поліцейського при проведенні огляду водія на стан будь якого сп'яніння та оформлення результатів проведення таких процедур повинна бути юридично належним чином оформленою. Разом з цим, в матеріалах справи відсутнє, передбачене Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним Наказом МВС і МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року направлення ОСОБА_4 на проведення огляду.

Крім того, звертає увагу, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків є наперед надрукованими, які в свою чергу викликають сумніви у тому, що свідки, які зазначенні у цих поясненнях надали свої пояснення повно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_4 26.02.2018 о 05 год. 45 хв. в м. Києві на вул. Басейна, 3, керував автомобілем марки «Дачіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в установленому законом порядку,в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_4 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові в проходженні огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4, за ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, той факт, що останній керував автомобілем «Дачіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та відеозаписом з камер поліцейських.

З якого убачається, що ОСОБА_4 добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських, відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку в лікаря нарколога, в присутності свідків, що в свою чергу спростовує доводи апелянта, в цій частині.

Доводи про те, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків є наперед надрукованими, які в свою чергу викликають сумніви їх достовірності, вважаю необгрунтованими, оскільки зазначені в матеріалах справи свідки були під час відмови ОСОБА_4 від проходження огляду у встановленому законом порядку, що чітко вбачається з оглянутого відеозапису.

Також з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 під час відмови від проходження огляду поводив себе спокійно та не нервував, така відмова була зафіксована в установленому порядку, в присутності двох свідків та з дотриманням вимог Інструкції &quта;Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції&q?ич;, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом повністю проігноровано інші норми Закону та підзаконних нормативних-правових актів, які регулюють питання проведення огляду водіїв на стан сп'яніння, у т.ч. й наркотичного, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так як зазначає апелянт, що згідно абзацу 2 пункту 6 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджено спільним Наказом МВС № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та відповідно пункту 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, котрий затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, але дані пункти Інструкції та Порядку, мають загальний характер, та застосовуються, під час проведення огляду який можна провести із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом на місці зупинки транспортного засобу. Про те, в даному випадку мало місце складання протоколу щодо ОСОБА_4 за ознаками керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, та який передбачений у найближчому закладі охорони здоров'я відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та вимог ст. 266 КУпАП.

Тому посилання суду першої інстанції на пункт 12 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» в даному випадку є доречними, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Стосовно тверджень апелянта, що будь яка дія поліцейського при проведенні огляду водія на стан будь якого сп'яніння та оформлення результатів проведення таких процедур повинна бути юридично належним чином оформленою, про те, в матеріалах справи відсутнє, передбачене Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним Наказом МВС і МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року направлення ОСОБА_4 на проведення огляду, також є безпідставними, так як ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі, тому така процесуальна дія, як направлення ОСОБА_4 на проведення огляду в даному випадку є недоречною.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_4, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5, в інтересах ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційногосуду

міста Києва Т.В.Фрич