АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 з його апеляційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду, та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 10 вересня 2017 року о 22 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Toyota», модель «Саmгу», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по Лук'янівській площі біля будинку № 4 в місті Києві з наявними ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням судді Шевченківського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена без з'ясування дійсних обставин справи, є надуманою, твердження стосовно доведеності перебування водія ОСОБА_3 в стані наркотичного сп'яніння не обґрунтовані, обставини, які зазначені у постанові встановленими - судом не встановлювалися, а тому така постанова на думку апелянта підлягає скасуванню.

На цих підставах апелянт ОСОБА_3 просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в матеріалах справи даними, а саме протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями свідків.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про необґрунтованість та невмотивованість висновків суду першої інстанції щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є непереконливими, конкретних висновків не містять та спростовується доказами, які наявні в матеріалах справи.

Водночас, в апеляційному засіданні ОСОБА_3 надав пояснення, що 10.09.2017 об 21 год. 30 хв. їхав із дому до лікарні ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології імені Ф.Г. Яновського НАМН України», де на той час перебував на стаціонарному лікуванні. По дорозі до лікарні його зупинили працівники поліції та нібито вбачаючи в його діях ознаки алкогольного сп'яніння та запропонували пройти тест на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер, на що він погодився та пройшов тест. В подальшому працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння у лікаря нарколога, бо нібито вбачали у нього ознаки наркотичного сп'яніння, на що ОСОБА_3 не міг погодитися бо поспішав до лікарні для проходження відповідних процедур згідно з призначенням лікаря.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_3 надано довідку ДУ « Національний інститут фтизіатрії і пульмонології імені Ф.Г. Яновського НАМН України», яка видана ОСОБА_3 про те, що він дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у період з 04.08.2017 по 11.09.2017. Разом з тим, ОСОБА_3 надано Виписку з медичної карти хворого ТБ 09 щодо діагнозу захворювання.

Варто також зазначити, що до Апеляційного суду міста Києва неодноразово викликалися працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, та особи, які були свідками відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога, для з'ясування обставин складення протоколу відносно ОСОБА_3 та спростування пояснень ОСОБА_3 щодо незаконного складення протоколу відносно нього. Однак, а ні працівники поліції, а ні свідки на виклики не прибули та причини не явки суду не повідомили.

Наведене вище не свідчить про відсутність вини ОСОБА_3 в порушенні ним п. 2.5 ПДР, однак, значно зменшує характер вчиненого правопорушення та ступінь його вини.

Отже, приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях водія ОСОБА_3 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується його особистими поясненнями, змістом протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та поясненнями свідків.

При цьому, статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

Тому, з огляду на вищенаведене, беручи до уваги що ОСОБА_3 на час зупинення його працівниками поліції перебував на стаціонарному лікуванні, та поспішав до лікарні для прийому відповідних процедур, що підтверджено відповідними документами, враховуючи те, що ОСОБА_3 своїми діями не завдав будь-якої значної шкоди державному або громадському порядку, правам і свободам громадян, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень, а також враховуючи те, що позбавлення його права керування транспортним засобом поставить його сім'ю в скрутне матеріальне становище, суд приходить до висновку, що вчинене ОСОБА_3 адміністративне правопорушення не тягне за собою великої суспільної шкідливості, не створює збитків державним або суспільним інтересам і є малозначним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 284, 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення, застосувавши до ОСОБА_3 ст. 22 КУпАП звільнивши його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

В решті постанову суду першої інстанції стосовно ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/2714/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - СавицькийО.А.