ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/152/18 Головуючий в 1-й інстанції - Пивоварова Ю.О.
Єдиний унікальний № 331/5236/18 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Козлова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Козлова О.Ю. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Як зазначено в постанові, 05 вересня 2018 року, о 21 годині 40 хвилин, біля будинку №10 по вул. Шкільній в м. Запоріжжя водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу, а також в медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху. Від керування транспортним засобом відсторонений.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність постанови та зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.256, ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Судом не було враховано, що ОСОБА_3 є неграмотною особою та не володіє державною мовою, та відповідно до положень ст.274 КУпАП України суд не призначив перекладача, що призвело до порушення його прав. В матеріалах справи в якості свідка зазначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 тобто він є неповнолітнім, та відповідно до ст.ст.32, 34 ЦК України має неповну цивільну дієздатність, що виключає можливість залучення його у якості свідка при проведенні огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Крім того, суд першої інстанції не міг застосувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортири засобами строком на 1 рік, оскільки ОСОБА_3 вже позбавлений такого права.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити на підставі ст.247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Козлова О.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 провину свою не визнав та зазначив, що відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння через незадовільний стан здоров'я, а алкогольні напої взагалі не вживає. Крім того зазначив, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп'яніння.

Під час апеляційного розгляду захисник зазначив, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, а лише вимагав присутності захисника.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_3 та його захисником на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №227964 від 05 вересня 2018 року, зі змістом якого ОСОБА_3 ознайомився, його копію отримав, від підпису протоколу відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 серпня 2018 року, від підпису яких ОСОБА_3 також відмовився (а.с.3-4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с.5-6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 05.09.2018 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом, який був переглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3, працівники поліції неодноразово пропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров'я, від проходження якого ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №227964 від 05 вересня 2018 року відносно ОСОБА_3, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_3 не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції були роз'яснені права, передбачені ст.268 КупАП., пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, від якого він відмовився у присутності двох свідків.

Також є безпідставними доводи щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан сп'яніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останнім були оскаржені в установленому законом порядку будь-які дії працівників поліції.

Посилання захисника на те, що суд був зобов'язаний залучити перекладача для розгляду адміністративної справи, так як ОСОБА_3 є неграмотною особою та не володіє державною мовою апеляційний суд вважає помилковими, оскільки останній має український паспорт та є громадянином України, ніяких клопотань з цього приводу не заявляв, а тому підстав для залучення перекладача у суду не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_4 є неповнолітнім, а тому працівники поліції не мали права залучати його в якості свідка, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Свідок - це особа, стосовно якої в уповноваженого органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, є дані, що їй відомі обставини, які стосуються справи, що підлягають установленню по даній справі, та яку у зв'язку з цим може бути викликано для давання пояснень.

Статтею 32 ЦК України встановлені права особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років з неповною цивільною дієздатністю, а саме: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку) та інші.

Тобто, ні кодекс України про адміністративні правопорушення, ні цивільний кодекс України не обмежує права особи в віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років бути свідком, та прямо не забороняє залучати в якості свідка особу з неповною цивільною дієздатністю, а з урахуванням того, що ОСОБА_3 був зупиненій в нічний період доби, коли на вулиці перебуває обмежена кількість осіб та знайти свідка вкрай важко, апеляційний суд вважає, що працівники поліції мали всі підстави для залучення в якості свідка неповнолітню особу.

Порушення, на які звертав увагу захисник-адвокат Козлов О.Ю. в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж ОСОБА_3 не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними згідно з Постановою №18 від 19 грудня 2008 року, а саме, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справі відсутні будь-які дані про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами. А наявна в матеріалах справи постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_3 також не свідчить про позбавлення ОСОБА_3 такого права, оскільки зазначеною постановою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Козлова О.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 331/5236/18