Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/800/18 Головуючий в 1 інст. Голубкова М.А.
Провадження №33/778/340/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1, за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 12 лютого 2016 року о 22 годині 10 хвилин керував автомобілем НОМЕР_1 у місті Запоріжжя, по вулиці Автострадна, близько будинку №109, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (звуженість зіниць очей які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість), від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України. Від керування транспортним засобом відсторонений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу без його участі, не повідомивши його належним чином про дату та час розгляду справи, чим позбавив його можливості надати пояснення та порушив його право на захист. Поліцейськими, в порушення відповідної Інструкції, не було оформлено направлення на огляд водія з метою виявлення стану наркотичного спяніння, що є обовязковим у випадку відмови водія від проходження огляду, зазначене направлення відсутнє в матеріалах справи. Після зазначених подій він самостійно поїхав до закладу охорони здоровя та пройшов огляд, відповідно до якого ознак наркотичного спяніння в нього не виявлено, натомість суд першої інстанції не прийняв це до уваги. Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, оскільки в ньому не зазначено дії водія щодо ухилення від огляду, а також відсутній запис про затримання автомобіля, або передачу його під керування. Крім того, його не відстороняли від керування, що свідчить про невідповідність дій поліцейських. Також судом не були допитані свідки в судовому засіданні. Таким чином, суд в достатній мірі не зясував всіх обставин справи, не перевірив належним чином докази та не надав їм належної оцінки.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову суду скасувати з закриттям провадження по справі, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння в закладі охорони здоровя, але не хотів залишати свій автомобіль на проїзній частині без нагляду.

До пояснень ОСОБА_2 суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №054292 від 12 лютого 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду, зі змістом протоколу ознайомився, його копію отримав, та йому були розяснені права, передбачені ст.63 Конституції України, та ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1), направленням на огляд ОСОБА_2 до КУ «ЗОКНД» з метою виявлення стану спяніння, в якому вказані ознаки спяніння останнього, та факт відмови останнього від проходження цього огляду (а.с.4), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили наявність у ОСОБА_2 ознак наркотичного спяніння та факт його відмови від проведення огляду на стан спяніння (а.с.5-6). Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Під час перегляду судом апеляційної інстанції відеозапису, наявного в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_2 на неодноразові запитання працівників поліції про те, чи згоден він пройти огляд на стан наркотичного спяніння у медичному закладі, пояснив, що згоден поїхати до медичного закладу та пройти огляд за умови, що працівники поліції нададуть йому можливість відігнати автомобіль на стоянку, чи самі відгонять автомобіль, оскільки він не бажав лишати його на дорозі.

Працівники поліції повідомили останньому про неможливість виконання таких умов та запропонували ОСОБА_2, щоб охорону його автомобіля на час огляду здійснював інший екіпаж патрульних поліцейських, який також прибув на місце вказаної події.

Проте, ОСОБА_2 відмовився від цієї пропозиції, не навівши для цього переконливих мотивів, оскільки зазначив, що він побоюється за те, що поліцейські не будуть доглядати його автомобіль та поїдуть.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що всі дії ОСОБА_2 свідчили про його ухилення від проходження вищевказаного огляду, з чим погоджується і апеляційний суд.

Твердження апелянта про те, що суд не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на висновок, який він направив на адресу суду першої інстанції, та який міститься в матеріалах справи, щодо результатів його медичного огляду на стан спяніння від 13 лютого 2018 року, відповідно до якого, на момент огляду в нього ознак спяніння не виявлено, а також документи, надані стороною захисту при апеляційному розгляді про відсутність у ОСОБА_2 на момент огляду ознак будь-якого спяніння, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки не спростовують факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку.

В той же час, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Тим більше, відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан спяніння має здійснюватися в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, у присутності поліцейського.

Проте, огляд на стан спяніння ОСОБА_2 пройдений в медичному закладі лише наступного дня - 13 лютого 2018 року о 02 годині 55 хвилин, до медичного закладу ОСОБА_2 прибув без супроводу поліцейського, що свідчить про недотримання вищевказаного порядку, у звязку з чим результати такого огляду, відповідно до вимог ст.266 КУпАП, не можуть вважатися дійсними.

Крім того, висновок лікаря, сам по собі, не може свідчити про відсутність в діях особи порушень п.2.5 ПДР України, а відтак і ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи направлення на огляд до КУ «ЗОКНД» з метою виявлення стану спяніння, що, на його думку, свідчить про те, що поліцейськими не було запропоновано йому пройти огляд в медичному закладі, спростовуються матеріалами справи, в яких наявне відповідне направлення до медичного закладу, в якому вказані ознаки спяніння останнього, та факт відмови останнього від проходження цього огляду (а.с.4).

Більш того, як зазначено вище, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_2 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан спяніння, проте від проходження огляду останній усіляко ухилявся.

Доводи сторони захисту щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан спяніння та про незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, є також безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 були оскаржені в установленому законом порядку будь-які дії працівників поліції, відповідно немає доказів того, що дії працівників поліції при зупинці вищевказаного транспортного засобу, тощо були неправомірними.

З матеріалів справи порушень з боку поліцейських не вбачається.

Твердження ОСОБА_2, що поліцейськими було порушено вимоги ст.265-2 КУпАП, оскільки його не відсторонили від керування транспортного засобу, не затримали транспортний засіб та не доправили його на спеціальний майданчик є непереконливими та спростовуються матеріалами справи, оскільки останнього було відсторонено від керування, про повторність він був попереджений, про що свідчить запис у протоколі та відомості з рапорту поліцейського. Водійське посвідчення вилучити не було можливості, оскільки ОСОБА_2 не надав його на вимоги поліцейського. Стосовно тимчасового затримання його транспортного засобу, то такої необхідності не було, його автомобіль не перешкоджав дорожньому руху, та не знаходився на місцях, призначених для зупинки або стоянки.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не брав участі у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка, направлена за адресою, вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення (до якого від ОСОБА_2 зауважень не надійшло), повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, при апеляційному розгляді ОСОБА_2 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, всі його доводи перевірені судом апеляційної інстанції, проте, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, стороною захисту не спростовані.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обовязкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1