Справа № 159/1045/18
Провадження № 3/159/670/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської обл. Логвинюк Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, що надійшли від Ковельського відділу поліції ГУ Національної поліції у Волинській обл. про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, 03.10.85 р. н., гр. України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, водія ТзОВ «Волта», одруженого, утриманців не має, раніше не піддавався адмінстягненню,

за ч. 1 ст. 173 - 2 ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 о 17 год. 25.02.18 р. за місцем свого фактичного на той час проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, виражався нецензурними словами на адресу своєї дружини потерпілої ОСОБА_3, чим вчинив домашнє насильство та правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 - 2 ОСОБА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні вказаного вище правопорушення не визнав, надавати усні пояснення відмовився, надавши, разом з тим, до справи свої письмові пояснення.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1, що датовані 30.03.18 р., останній зазначив, що приводом до накладення адмінстягнення стало те, що викладено у протоколі про адмінправопорушення. У дійсності ж, у вказаний у протоколі час та місце він не виражався нецензурними словами на адресу своєї дружини потерпілої ОСОБА_3, не намагався вчинити бійку. Він прийшов до потерпілої поспілкуватись із нею, щоб вирішити з дружиною питання щодо їх сімейного життя. Однак, його прохання дружиною серйозно сприйнято не було і вона висловила певну агресію на його адресу. Він був тверезий, поводився адекватно, спілкувався ввічливо, жодного правопорушення не вчиняв. Про існування протоколу щодо нього він дізнався лише 01.03.18 р. у поліції, куди прибув за викликом. Підписував він протокол на прохання поліцейського. Він має позитивну характеристику по місцю проживання, є законослухняним, вважає, що потерпіла його оговорила у зв»язку з її незгодою на розірвання шлюбу із заявою про що він уже звернувся до суду. Вважає його винуватість недоведеною. Пояснення потерпілої ставить під сумнів та просить провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу вказаного вище адмінправопорушення.

Однак, винуватість ОСОБА_1 у обсязі частини вміненого йому правопорушення, а саме, у вчиненні домашнього насильства, що виразилось у тому, що він виражався нецензурними словами на адресу своєї дружини потерпілої ОСОБА_3, стверджується поясненнями потерпілої, свідків, іншими матеріалами справи.

Так, потерпіла в суді пояснила, що після укладення 14.02.18 р. шлюбу, ОСОБА_1 фактично проживав за її місцем проживання. Між ними виникло непорозуміння. О 17 год. 25.02.18 р. ОСОБА_1, збираючи свої речі, кинув навісним замком у голову її доньці. Це її розхвилювало. ОСОБА_1 виражався нецензурними словами на її адресу, виходячи, із силою зачинив двері, від чого двері пошкодились. Під час події у будинку була присутньою свідок ОСОБА_2 її матір. Вона ОСОБА_1 не простила. До поліції вона звернулась лише 28.03.18 р., так як до цього була зайнята на роботі.

У подальшому потерпіла подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що ОСОБА_1 вона не прощає.

Свідок ОСОБА_2 в суді пояснила, що біля 17 на початку 18 год. 25.02.18 р. вона прийшла додому до своєї дочки потерпілої у справі. Додому прийшов ОСОБА_1 та просив дочку вийти з будинку для розмови. Однак, вона дочку не пустила. Між дочкою та ОСОБА_1 виникло непорозуміння. ОСОБА_1, збираючи свої речі, кинув пакетом, у якому були штани та замок, у голову її внучки. ОСОБА_1 погрожував, що «буде по поганому» та, виходячи, із силою зачинив двері, від чого двері пошкодились.

Свідок ОСОБА_4 в суді пояснив, що він як поліцейський отримав документи щодо ОСОБА_1 щодо вчинення домашнього насильства. 01.03.18 р. він у присутності ОСОБА_1 склав протокол про адмінправопорушення. При цьому ОСОБА_1 присутнім був та особисто проставляв свої підписи у протоколі про адмінправопорушення. Також він відбирав першопочаткові пояснення у потерпілої, яка стверджувала, що під час конфлікту ОСОБА_1 виражався на її адресу нецензурними словами, набив чи намагався набити її дочку.

Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у обсязі вміненого йому, що є встановленим у судовому засіданні, стверджується матеріалами справи: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 020241 від 01.03.18 р., копією заяви потерпілої від 28.02.18 р..

Письмові пояснення ОСОБА_1, натомість, у тій їх частині, де він вказує на те, що не виражався на адресу потерпілої нецензурними словами, повністю спростовані поясненнями потерпілої, свідка ОСОБА_4; а у тій їх частині, де він вказує, що йому не було відомо про те, що щодо нього складено протокол про адмінправопорушення, - повністю спростовані поясненнями свідка ОСОБА_4.

Вважаю, що та обставина, що ОСОБА_1 о 17 год. 25.02.18 р. за місцем свого фактичного на той час проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, намагався затіяти бійку, що також вмінено йому за протоколом про адмінправопорушення, не знайшла свого ствердження в суді.

Так, враховую, що у протоколі про адмінправопорушення потерпілою зазначено ОСОБА_3, а як пояснила остання, ОСОБА_1, збираючи свої речі, кинув навісним замком у голову її доньці, що її, цілком зрозуміло, розхвилювало. Разом з тим, такі дії ОСОБА_1 не можна розцінити як намагання затіяти бійку саме з потерпілою. Неповнолітня ж дитина потерпілою зазначена не була та з пояснень потерпілої ОСОБА_3 слідує, що такі дії ОСОБА_1 не були умисними.

Крім того, свідок ОСОБА_2, зазначаючи, що була присутньою під час конфлікту, не тільки не повідомила суду про таку обставину, що ОСОБА_1 виражався на адресу потерпілої нецензурними словами, а пояснила, що ОСОБА_1, збираючи речі, кинув пакет, у якому був і замок, у дитину.

Тому вбачаю і розбіжності у поясненнях потерпілої та цього свідка стосовно того, чи ОСОБА_1 кинув у дитину замком, чи пакетом, у якому був, серед іншого, і замок. Тому ставлю під сумнів наявність пі час конфлікту таких дій ОСОБА_1 як намагання вчинити бійку саме з потерпілою.

Враховуючи те, що особа, яка притягається до адмінвідповідальності, вчинила правопорушення вперше; у справі немає помякшуючих чи обтяжуючих його відповідальність обставин, він працює та має доход, по місцю праці та проживання характеризується виключно позитивно, однак, потерпіла його не прощає, приходжу до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_1, буде обрання стягнення у виді штрафу у мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 173 - 2 ОСОБА_2.

Із ОСОБА_1 слід стягнути на доход держави судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 33, 34, 35, 40 1, 268, 284, 280, ч. 1 ст. 173 - 2 ОСОБА_2, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 ОСОБА_2 та накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 170 (сто сімдесят) грн..

Стягнути із ОСОБА_1 на доход держави судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп..

Розяснити положення ст. ст. 307, 308 ОСОБА_2, відповідно до яких штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня отримання копії постанови, а у разі її оскарження не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у строк, зазначений вище, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір призначеного штрафу.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_5