Справа № 392/490/18
Провадження № 3/392/156/18
МАЛОВИСКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Мала Виска

Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Березій Ю.А., при секретарі Красній Г.Г., з участю прокурора Дьячкова О.П., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши справу Управління захисту економіки в Кіровоградській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, громадянина України, паспорт громадянина України ЕА 767700, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, депутата Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,

за частиною 1 статті 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2018 року № 66/18 громадянин ОСОБА_1 обвинувачений в тому, що маючи повноваження депутата Маловисківської міської ради і будучи субєктом декларування у розумінні та відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в період з 1 січня 2017 року до 1 травня 2017 року не подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, натомість подав декларацію 8 липня 2017 року о 7.37.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП та пояснив, що за місцем проживання він не має підключення до мережі «Інтернету» у звязку з тим, що для підключення відсутня технічна можливість. На протязі тижня він приїздив до міста ОСОБА_2 з метою подачі декларації. ОСОБА_1 зазначив, що має поважний вік, в компютерних технологіях мало розуміє. Йому допомагала подати декларацію секретар міської ради. Він не мав умислу на ухилення від подання декларації тому, що не має чого приховувати.

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суддя дійшов висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтті 172-6 КУпАП необхідно зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до статті 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму частини 1 статті 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 172-6 КУпАП є необхідним встановлення несвоєчасності подання декларації без поважних причин, тобто подання декларації поза строком, який визначений законом.

Беручи до уваги положення статті 7 КУпАП, згідно якої застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією.

За змістом положень Закону України «Про запобігання корупції» сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такої декларації.

Суддею встановлено, що громадянин ОСОБА_1 має повноваження депутата Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 21-24).

ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік - 8 липня 2017 року о 7.37 (а.с. 13-19).

Як вбачається з письмових пояснень громадянина ОСОБА_1 від 3 квітня 2018 року, причинами несвоєчасного подання декларації він зазначив: відсутність вдома компютерної техніки і зєднання з мережею «Інтернет» та стан здоровя (а.с. 33-36).

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 3 до 18 квітня 2018 року посадова особа, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, належним чином не перевірила пояснення громадянина ОСОБА_1, склавши зазначений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 172-6 КУпАП на підставі документів, які мають загальний характер.

Як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і у судовому засіданні громадянин ОСОБА_1 не визнав своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення, тому даний протокол не може бути належним і допустимим доказом у справі на підтвердження винності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інформація, яка міститься в листі-відповіді територіального сервісного центру 3541 від 28.03.2018 року, рішеннях від 04.04.2017 року № 124 та від 08.06.2017 року № 224 Національного агентства з питань запобігання корупції, листах-відповідях зазначеного органу від 23.05.2017 року та 30.05.2017 року, листі-відповіді державного підприємства «Українські спеціалізовані системи» від 13.01.2017 року не може бути достатніми доказами на підтвердження факту несвоєчасного подання декларації без поважних причин громадянином ОСОБА_1

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина 3 статті 62 Конституції України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Згідно частини 1 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В матеріалах адміністративної справи відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись статтями 280, 283 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя