Справа № 359/3352/18 Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю. В.
Провадження № 33/780/635/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 429 02.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2018 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року, якою

ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

Постановлено вилучену валюту згідно протоколу про порушення митних правил № 0305/12500/18, а саме: долари США, згідно курсу НБУ станом на 29 березня 2018 за 100 доларів США 2640-5249 грн., кількістю 4700 доларів США, вартістю 124104,67 грн., повернути ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii).

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii) на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii) притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 29 березня 2018 року о 10 годині під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii), який відлітав до Грузії м. Тбілісі літаком авіакомпанії «МАУ» рейсом № 515, своїми діями обрав канал, позначений символами - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України пасажиру було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має при собі близько 8000 доларів США. Після цього пасажира було запрошено до службового приміщення митниці та запропоновано пред`явити всю наявну готівку. Громадянином України ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii), було видано готівку у сумі 17000 доларів США та 2588 гривень, які знаходились: 8000 доларів США в одному з відділень плечової сумочки (ручної поклажі) поверх особистих речей, а 9000 доларів США та 2588 гривень, у кишені куртки пасажира. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii) готівка належить йому особисто.

Пасажир обрав проходження митного контролю зеленим коридором, де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 12 300 доларів США та 2588 гривень (еквівалент 10 000 євро).

За протоколом про порушення митних правил вилучено 4700 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації та дозвільних документів пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспекторів митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii) під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii), який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обовязковому письмовому декларуванню у повному обсязі з поданням відповідних документів про зняття готівки з рахунків фінансових установ для резидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27 травня 2008 року, зі змінами та мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_2 просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та конфіскації затриманої по справі валюти в сумі 4700 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч положенням ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП, нормам законодавства, положенням міжнародних угод, до яких приєдналась Україна, суд першої інстанції однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, а вказані у постанові суду обставини, що стали підставою для повернення вилучених під час складання протоколу про порушення митних правил грошових коштів, є неправомірними. Оскаржувана постанова не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України.

В запереченнях представник ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року. При цьому, просить врахувати характер даного правопорушення, щире каяття та визнання вини ОСОБА_3, помякшуючі обставини та те, що втрата коштів є надмірним тягарем для ОСОБА_3, адже втрата цих коштів призведе до того, що його сімї доведеться ще більше запозичати грошей у сторонніх людей для лікування сестри.

Заслухавши представника митниці ОСОБА_5, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та не оскаржується в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи та як наслідок хибності висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для конфіскації коштів, не ґрунтуються як на матеріалах справах так і на вимогах закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі ЄСПЛ зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЄСПЛ, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п.69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06.11.2008 року).

Відповідно до ст. 471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.

Разом з тим, при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Із аналізу матеріалів справи вбачається, що дані, які б давали підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

Шкода, яку ОСОБА_3 потенційно міг завдати державі була незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди. Якби він віз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти вивозилися з території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Отже, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

Також, у ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 до вильоту з України отримав аванс за майбутній продаж свого автомобіля ОСОБА_6 в розмірі 9000 доларів США, що підтверджується розпискою, яка наявна у матеріалах справи, а в подальшому було укладено договір купівлі продажу вказаного автомобіля, який також знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, грошові кошти, які мав при собі ОСОБА_3 при перетині державного кордону України, є його приватною власністю та мають легальне походження, оскільки є доходом за продаж власного автомобіля.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 відлітав до м. Тбілісі щоб надати своїй рідній сестрі ОСОБА_7 фінансову підтримку, оскільки остання лікується у Грузії та має діагноз гострий лейкоз, що відображено з інтернет-переписки лікаря, котрий її лікує.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що грошові кошти у сумі 4700 доларів США є для ОСОБА_3 та його родини важливою, життєво необхідною та значною сумою і конфіскація цих коштів, поставить його в скрутне матеріальне становище.

Із огляду на викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Київської митниці ДФС України, адже втручання в право ОСОБА_3 на мирне володіння майном не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Враховуючи вищезазначене, постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року стосовно ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, а тому підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року, стосовно ОСОБА_3 (Bubnov Vitalii) без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1