ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №622/410/18
Провадження №3/622/98/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення

22 червня 2018 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

судді - Кочнєва О.В.,

за участі секретаря Попової В.М.,

працівника поліції, який складав протокол, - старшого сержанта поліції ОСОБА_1

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка надійшла із Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області, відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 року до суду надійшов протокол серії БР № 099259 від 22.04.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, де зазначено, що 21.04.2018 року о 23 годині 40 хвилин ОСОБА_2 по вул. Молодіжна, 14 в с.Довжик Золочівського району Харківської області керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1, знаходячись в стані алкогольного спяніння. Був доставлений до КП «Золочівська ЦРЛ» для встановлення стану алкогольного спяніння, який в присутності свідків та лікарів відмовився проходити медичне обстеження, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР.

Справа первинно була призначена до слухання на 18.05.2018 року та через клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про виклик свідка лікаря КП «Золочівська ЦРЛ» ОСОБА_4 та як особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення поліцейського сектору реагування патрульної поліції Золочівського ВП Дергачівського ВП у Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, розгляд справи був відкладений.

16.05.2018 року від захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення у звязку із порушенням інспектором Фільченковим В.В. вимог законодавства при його складанні. Адвокат ОСОБА_3 зазначив, що при складенні вищезазначеного протоколу має місце невизначеність формулювання суті адміністративного правопорушення, начебто скоєного ОСОБА_2 Так, твердження про те, що останній знаходився у стані алкогольного сп'яніння є необґрунтованим, і не підтверджується жодним доказом (яким міг бути виключно акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу). Між тим твердження працівника поліції про те, що ОСОБА_2 відмовився проходити медичне обстеження, з посиланням на вимоги п.п 2.9 Правил дорожнього руху також є необґрунтованим. Адже п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, на який посилаються працівники поліції у протоколі, встановлюють, зокрема заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Обов'язок пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачена п. 2.5 Правил дорожнього руху. Саме посилання на цей пункт ПДР у протоколі від 22.04.2018 року відсутнє. Так само в протоколі не зазначено підстави для проведення такого огляду (запах, порушення координації рухів, непевна хода, тощо). Аналіз тексту протоколу щодо ОСОБА_2 в зіставленні із зазначеними правовими нормами надає захиснику змогу стверджувати про його необґрунтованість та невідповідність вимогам законодавства з огляду на невизначеність cуті адміністративного правопорушення, яке начебто скоїв останній, а також на невідповідність посилання в ньому на нормативні акти, які передбачають відповідальність за дане правопорушення. З огляду на вищезазначене, просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні 18.05.2018 року ОСОБА_2 повідомив, що його відмова від проходження медичного обстеження на стан алкогольного спяніння була обумовлена тим, що лікар ОСОБА_4, який проводив вказане обстеження 22.04.2018 року не надав на вимогу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, сертифікат відповідності засобу, за допомогою якого він бажав провести освідчення на стан сп`яніння, та свідоцтво про повірку вказаного засобу вимірювальної техніки, що у ОСОБА_2 викликало підозру в тому, чи є вказаний засіб належним чином зареєстрований на території України та чи пройшов він щорічну метрологічну перевірку станом на час проведення дослідження. Саме у звязку з викладеним ОСОБА_2 в протоколі повідомив, що він бажає давати пояснення в суді.

Крім цього, ОСОБА_2 повідомив, що йому не були представлені свідки нібито відмови його від проходження обстеження, зазначені в протоколі, а свідків, зазначених у висновку за підписом лікаря ОСОБА_4 він взагалі не бачив.

У судовому засіданні 24.05.2018 року був допитаний лікар, який складав висновок відносно ОСОБА_2, в якому повідомив суд, що всі його дії були обумовлені чинним законодавством, від проходження огляду ОСОБА_2 відмовився, сам лікар ані сертифікат відповідності засобу вимірювальної техніки АлкоФор 307, який мається у КП «Золочівська ЦРЛ», ані свідоцтво про його метрологічну повірку ОСОБА_2, який просив їх надати для проведення огляду, не надав, оскільки про сертифікат він взагалі не знає, а свідоцтво про повірку знаходилося на той час у кабінеті головного лікаря, яка в цей час не працювала, а тому предявити його ОСОБА_2 лікар, який проводив дослідження, не зміг. З цих же підстав на висновку відсутня і печатка закладу охорони здоров`я, що передбачено додатком 4 до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджених спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я України, №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Окремо свідок повідомив, що ОСОБА_2 пропонувалося здати кров, сечу та пройти «тест через банку» (який вищевказаною Інструкцією не передбачений взагалі), тобто замінити вказане дослідження за допомогою технічного препарату на інший вид дослідження його біологічних зразків, однак ОСОБА_2 від проходження вказаного дослідження відмовився. ОСОБА_2 на вказане показання лікаря повідомив, що він не відмовлявся від проходження вказаних тестів, однак, маючи недовіру до лікаря, вважав з метою недопущення людського фактору при проведенні дослідження використати саме технічний засіб, документи на який йому надані не були.

У судовому засіданні 30.05.2018 року були допитані як свідки лікар-анестезіолог ОСОБА_5, сестра медична хірургічного відділення ОСОБА_6 та молодша медична сестра хірургічного відділення ОСОБА_7, які усі працюють у КП «Золочівська ЦРЛ» та були свідками складання висновку на підставі відмови ОСОБА_2 від проходження медичного обстеження за допомогою приладу Алкофор 307, тому суд факт відмови ОСОБА_2 від такого проходження встановлює. При цьому судом встановлюється, що вказані свідки запрошувалися черговим лікарем, який складав висновок ОСОБА_4 і були присутні саме при відмові ОСОБА_2 від проходження медичного обстеження на технічному пристрої, у звязку з чим поставили свої підписи у вищезазначеному висновку про вказаний факт, а ось факт того, що йому лікарем ОСОБА_4 пропонувалося пройти інші види обстеження (окрім здачі крові) жоден зі свідків не підтвердив, оскільки за їх показами вони відразу після відмови ОСОБА_2 пройти медичне обстеження та здати кров підписали висновок та покинули кабінет чергового лікаря ОСОБА_4 та подальшою долею вказаної ситуації не цікавилися та повідомити з цього приводу суду нічого не можуть.

У судове засідання 22.06.2018 року прибув один зі свідків, який був зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_8, який повідомив суд, що 22.04.2018 року він був свідком відмови ОСОБА_2 від підписання протоколу та того, що він за участі лікаря відмовився від проходження тесту на здачу крові, тобто показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з цього приводу, дані раніше, а саме що він не бачив вказану особу, при безпосередньому допиті свідка були визнані такими, що не відповідають дійсності.

Інший свідок, який був залучений поліцейським, який складав протокол серії БР №099259 ОСОБА_9 у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.53), причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши свідка, який був присутнім при складанні вищевказаного протоколу, поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника вказаної особи, суд зазначає, що у справах про адміністративне правопорушення самого протоколу про таке порушення в разі, якщо особа оскаржує правомірність його складання, не достатньо для встановлення факту скоєння особою адміністративного правопорушення. На підтвердження такого факту органу, який розглядає справу, повинні надані такі докази, які б підтверджували факт скоєння адміністративного правопорушення додатково до протоколу. В іншому випадку, кожний протокол про адміністративне правопорушення повинен був би закінчуватися складанням відповідної постанови, оскільки правомірність його складання презюмувалася б, не зважаючи на позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З приводу протоколу суддя зазначає, що його складання було обумовлено висновком медичного закладу щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння КП «Золочівська ЦРЛ» від 22.04.2018 року, який як підставу містив положення про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду при свідках, а за зовнішніми ознаками встановити стан алкогольного спяніння не було можливості.

Щодо висновку закладу охорони здоров`я, то тут суддя зазначає наступне. Відповідно до п.9 розділу ІІІ Інструкції використання в закладах охорони здоров'я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Як встановлено з показів лікаря ОСОБА_4 ані сертифікат відповідності, ані свідоцтво про метрологічну повірку вказаного пристрою, ані копії вказаних документів ОСОБА_2 при дослідженні 22.04.2018 року надані не були. Згодом свідоцтво про метрологічну повірку засобу вимірювальної техніки було надано суду, в той час як сертифікат на був наданий навіть на час судового засідання 22.06.2018 року, однак подання його до суду не є поданням його особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, на час його обстеження.

Згідно з п.22 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Тобто відсутність надання особі сертифікату відповідності приладу та свідоцтва про його повірку є необхідними умовами проведення дослідження за допомогою технічного засобу, які уповноважений лікар за вимогою особи повинен їй предявити на час такого проведення, а не згодом при розгляді справи у суді.

Щодо дослідження крові ОСОБА_10, пропозицію чого лікарем ОСОБА_4 підтвердили як медичні працівники, які підписали висновок як свідки, так і свідок за протоколом ОСОБА_8, то з цього приводу суд зазначає, що дослідження крові можливо виключно після пропозиції лікаря, який проводить догляд, здати інші види біологічної середи (сеча, слина, змиви з обличчя), доказів чого ані висновок від 22.04.2018 року, ані інші докази (у тому числі показання свідків) в матеріалах справи відсутні, тобто був порушений порядок, затверджений Інструкцією. Відсутність зазначення про це у висновку також впливає на підтвердження відсутності вказаного факту, а саме відсутності пропозиції здати біологічну середу на аналіз.

Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а відповідно до п.13 розділу ІІ Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Знов таки згідно з п.22 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Доказів того, що лікар ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_2 проходження інших видів досліджень: відібрання біологічних зразків сечі, слюни або змивів з обличчя, матеріали висновку не містять, показами свідків, які підписували висновок, також не були підтверджені, тобто про вказане казав лише лікар ОСОБА_4, показів якого, враховуючи їх спростування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є достатнім для встановлення вказаного факту, а тому відсутні будь-які підстави для продовження слухання справи по суті, оскільки суддею встановлюється, що головні докази по справі (протокол та висновок медичного закладу) не відповідають вимогам закону та не підтверджуються належними доказами, обовязок подання яких в справах по адміністративні правопорушення лежить саме на працівникові поліції, який складав протокол.

Саме з цією метою у КУпАП чітко встановлена необхідність оцінювати, по-перше, докази, тобто комплекс будь-яких фактичних даних, які свідчать про скоєння особою адміністративного правопорушення, а, по-друге, їх взаємозвязок та доповненість, оскільки наявність одного доказу може спростовуватися або не підтверджуватися іншими, що унеможливлює встановлення складу адміністративного правопорушення.

В даній справі поліцейський, який оформлював вказаний протокол, норми КУпАП щодо доказів не врахував, чим допустив складення протоколу відносно особи, в діях якої, з наданих суду доказів, не вбачається скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому Інструкція є документом, який був затверджений спільним наказом міністрів МВС та МОЗ України, тобто є обовязковим для знання як поліцейськими щодо медичних процедур, так і медичними працівниками щодо порядку дій поліцейських, а тому встановивши вищевказані факти, поліцейський повинен був перевірити на відповідність Інструкції дії лікаря та в разі їх невідповідності Інструкції запропонувати лікарю їх виправити, а за відсутності згоди медичного працівника не складати протокол, а рапортом повідомити за підпорядкованістю про вказаний факт з метою врегулювання ситуації на рівні керівників поліцейського та медичного закладів у структуру якого входять лікар, який проводив дослідження та поліцейський, який складав протокол.

Таким чином, суддею встановлена відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2 відповідно до наданого суду протоколу, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 та п.3 ч.1 ст.280 КУпАП.

Окремо суд вважає другорядними посилання захисника ОСОБА_2 на той факт, що протокол не містить підстав зупинення ОСОБА_2 21.04.2018 року та відсутності вказівки на підставу встановлення у нього ознак алкогольного спяніння (запах із ротової порожнини, тощо) з неправильно визначеним пунктом правил дорожнього руху, яке він порушив, оскільки вказані обставини вказують не на відсутність підстав зупинення та визначення ознак спяніння, а на їх не зазначення в протоколі та за своєю суттю є формальними, а пункт Правил дорожнього руху України, який зазначений у протоколі суддя вважає був зазначений вірно, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду вже у медичному закладі, куди його доставили працівники поліції, тобто застосування п.п.2.5 ПДР в даній справі неможливо, оскільки відмови безпосередньо при зупинці транспортного засобу не було, а відмова у медичному закладі вже є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за п.п.2.9 ПДР України.

Також посилання захисника ОСОБА_2 на те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не були надано направлення до медичного закладу або його копія не була долучена до матеріалів справи, суддя не вважає порушенням, оскільки вказане направлення на підставі п.8 розділу 2 Інструкції виготовляється в одному екземплярі та надається виключно медичному закладу, а клопотань про витребування вказаного доказу з медичного закладу для огляду у судовому засіданні з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника до судді не надходило.

Суддею підстави закриття провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення встановлюються на підстави порушень самого діючого законодавства при його складанні.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.8 розділу 2, п.п.12, 13, 22 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджених спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я України, №1452/735 від 09.11.2015 року, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,закрити у звязку із відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови видати учасникам справи та направити до відома до КП «Золочівська ЦРЛ» для подальшого реагування на зазначені суддею факти, встановлені при розгляді даної справи.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Золочівського районного суду Харківської області: ОСОБА_11.