П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали інспектора роти №1 бат. УПП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_1, 14.07.1997р. н., мешканця: Запорізької області, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, 10/97,заст.. 185 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 255764 від 22.03.2018 року вказано, що 22.03.2018 р. о 22:10 год., гр. України ОСОБА_1,знаходячись поблизу будинку 32 по вул. Фединця в м. Ужгород з явними ознаками алкогольного сп'яніння образливо чіплявся до громадян. На законну вимогу припинити правопорушення, а саме розпивання пива на вулиці та образливе чіпляння до громадян, ОСОБА_1 не відреагував, при цьому висловлювався у грубій формі на адресу поліцейських, погрожував фізичною розправою. Вказані дії кваліфіковано за ст.185 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлявся. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши адміністративні матеріали приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз'яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об'єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов'язків.

За змістом ст. ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред'являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища працівників поліції, вимоги яких ОСОБА_1 нібито неодноразово не виконував, висловлювався в грубій формі на адресу працівників поліції, погрожував фізичною розправою, ці особи у протоколі не зазначені як потерпілі у відповідності до вимог ст. 269 КУпАП, а також, що вимоги працівників поліції були наполегливими та неодноразово повтореними. Невказання конкретних працівників поліції, щодо яких такі дії ОСОБА_1 нібито вчинялись, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність зясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги, у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними. Крім того, не вказано про висловлювання в грубій формі ОСОБА_1 на адресу яких саме поліцейських. Окрім того, в протоколі відсутні відомості в чому саме виявлялася злісна непокора, а саме відмови ОСОБА_1 від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції. В матеріалах справи відсутні докази про агресивну поведінку останнього або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, відсутні пояснення свідків.

При цьому, до матеріалів справи приєднано протокол серії АА №009082 від 22.03.2018 року про адміністративне затримання ОСОБА_1 у звязку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 255764 від 22.03.2018 року вказано, що 22.03.2018 р. о 22:10 год., гр. України ОСОБА_1, знаходячись поблизу будинку 32 по вул. Фединця в м. Ужгород з явними ознаками алкогольного сп'яніння образливо чіплявся до громадян. Однак протоколу відносно ОСОБА_1 у звязку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП не складалось.

Наявна постанова серії АА №101425 по справі про адміністративне правопорушення від 22.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП, за розпивання спиртних напоїв чим ображав людську гідність та громадську мораль.

Також суд констатує, що, посадова особа поліції, яка складала протокол, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об'єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрав пояснення у інших осіб, очевидців події. В матеріалах справи відсутні пояснення свідків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні обєктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, 14.07.1997р. н. за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2