АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/774/848/18 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Справа № 200/8637/18 Головуючий у другій інстанції - ОСОБА_2

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі, за участю потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року, якою:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка працює першим заступником директора комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж», мешкає за адресою м. Дніпро, бул. Рубіновий, буд. 10/28,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425 гривень. Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп. на користь держави.

Як вбачається з постанови, за результатами проведеної перевірки Регіональним представництвом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Дніпропетровській області за заявою гр.ОСОБА_4 та гр.ОСОБА_3 було встановлено, що 26.03.2018 року потерпілі звернулися до закладу з інформаційним запитом, зареєстрованим за вх. № 01-04/289, в якому просили надати інформацію та копії документів, розпорядниками яких є заклад, а саме: нормативний акт, розпорядження, будь який документ, в якому міститься норма Закону, відповідно до якого у закладі судові повістки про знаходження у суді ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які надаються роботодавцю, мають бути засвідчені нотаріально; надати П.І.Б. адвоката, який діє за дорученням ОСОБА_6 у судові справі № 04/652/18, скільки коштів сплачено адвокату з обласного бюджету за участь у зазначеній справі; надати інформацію чи бачив потерпілих адвокат закладу у судовому засіданні. 29.03.2018 року вих. № 01-01/228 заклад відмовив потерпілим у наданні запитуваної інформації, у звязку з тим, що заклад не є субєктом Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таким чином, своїми діями перший заступник директора комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж директор ОСОБА_5 неправомірно відмовила у наданні інформації, чим скоїла правопорушення, передбачене ч.2 ст. 212-3 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, а висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, які просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, зваживши та проаналізувавши доводи скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

В судове засідання ОСОБА_5 не зявилась, про поважні причини своєї неявки не повідомила, остання була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах поданих апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідальність за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП настає у разі порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП виражається у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», «Про доступ до судових рішень» та «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 5 Закону гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1)ненадання відповіді на запит;

2)ненадання інформації на запит;

3)безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4)не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону;

5)надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6)несвоєчасне надання інформації;

7)необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8)нездійснення реєстрації документів;

9)навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Згідно зі статтею 22 вищевказаного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник iнформацiї: не володіє i не зобов'язаний вiдповiдно до його компетенцiiї, передбаченої законодавством, володiти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) iнформацiя, що запитується, належить до категорiї iнформацiї з обмеженим доступом, відповідно до частини другої статтi 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, повязана з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статтi 19 Цього Закону.

Під час апеляційного розгляду знайшло підтвердження те, що 26.03.2018 року потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до закладу з інформаційним запитом, зареєстрованим за вх. № 01-04/289, в якому просили надати інформацію та копії документів, розпорядниками яких є заклад, а саме: нормативний акт, розпорядження, будь який документ, в якому міститься норма Закону, відповідно до якого у закладі судові повістки про знаходження у суді ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які надаються роботодавцю, мають бути засвідчені нотаріально; надати П.І.Б. адвоката, який діє за дорученням ОСОБА_6 у судовій справі № 04/652/18, скільки коштів сплачено адвокату з обласного бюджету за участь у зазначеній справі; надати інформацію, чи бачив потерпілих адвокат закладу у судовому засіданні. 29.03.2018 року вих. № 01-01/228 заклад відмовив потерпілим у наданні запитуваної інформації у звязку з тим, що заклад не є субєктом Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вказана відмова по суті є неправомірною, оскільки запитувана інформація не містить секретності, чи конфіденційності, та виходячи з характеру запитуваної інформації, яка фактично є публічною, не було таких підстав, які б унеможливлювали правомірність її отримання заявниками.

Таким чином, приходжу до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апелянта про відсутність підстав для надання інформації є помилковими, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

К0-зхеруючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2