Справа № 359/4063/18
Провадження № 3/359/1655/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 серпня 2018 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М. розглянувши за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за участю представника правопорушника за договором адвоката ОСОБА_2, адміністративний матеріал, що надійшов від Головного управління Національної поліції в Київській області Бориспільський відділ поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, -

в с т а н о в и в :

02.05.2018 року о 00 год. 15 хв. в с. Гнідин, вул. Нова, 39, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2, з ознаками алкогольного спяніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що працівниками поліції 02.05.2018 року на нього безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначив, що він не керував автомобілем НОМЕР_2, за кермом даного автомобіля знаходилася його дівчина ОСОБА_3 Однак його не стали слухати працівники поліції та повідомили, що склали на нього протокол про порушення п. 2.5 ПДР України, як відмова від проходження огляду на стан спяніння. Жодних доказів того, що він керував автомобілем немає, оскільки на відеоматеріалі зафіксовано, лише факт того, що він знаходився в автомобілі який не рухався, а був припарковано на узбіччі вулиці. Даний факт він і не оспорює. Вважає, що даний протокол відносно нього є порушенням його права так як працівниками поліції не дотримано вимоги законодавства. Просив суд закрити справу у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник за договором особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат ОСОБА_2 просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю складу правопорушення у діях ОСОБА_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Представник ОСОБА_2 зазначив, що до суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного спяніння. Для того, щоб вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно, щоб поліція довела своїми матеріалами головну обставину, а саме, що він був за кермом автомобіля Hyundai Accent 02.05.2018 року і вказані матеріали повинні бути повними, обєктивними та складені з дотриманням вимог ст. 254, 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 року. В матеріалах справи відсутні докази, що на момент зупинки транспортного засобу Hyundai Accent за кермом знаходився саме ОСОБА_1 Сам ОСОБА_1 пояснює, що він 2 травня 2018 року, при складанні протоколу, неодноразово наголошував на тому, що він не був за кермом, а за кермом була дівчина, але інспектора поліції не звертали увагу. Тієї ночі за кермом була ОСОБА_3. ОСОБА_3 26 травня 2017 року отримала посвідчення водія, а тому мала усі права на керування транспортним засобом.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення БД 356587 від 2 травня 2018 року вбачається, що до протоколу додаються пояснення свідків, направлення на огляд, посвідчення водія, рапорт та диск з відеозаписом. Однак посвідчення водія ОСОБА_1 і копія посвідчення водія відсутні в матеріалах справи, а також відсутня копія технічного паспорта на автомобіль, який зупинили інспектора поліції 2 травня 2018 року. Таким чином обєктивного, документального підтвердження, що ОСОБА_1 є водієм і, що був зупинений саме автомобіль Hyundai Accent в матеріалах справи немає.

У судовому засіданні за клопотанням представника правопорушника за договором ОСОБА_4, було допитано свідка ОСОБА_3, яка показала, що 02.05.2018 року о 00 год. 15 хв. в с. Гнідин, вул. Нова, 39, вона разом з своїм хлопцем ОСОБА_1 їхали з відпочинку. Так як ОСОБА_1 на передодні вживав алкогольні напої, вона маючи посвідчення водія керувала автомобілем НОМЕР_2. Та коли працівники поліції підійшли до машини, їх авто було зупинено на узбіччі вулиці. Однак працівники поліції сказали, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння та те, що він керував автомобілем. На його і її зауваження того, що за кермом була вона працівники поліції не брали до уваги та склали протокол про порушення п. 2.5 ПДР України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1

Дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надані пояснення свідка, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом не встановлений.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обовязкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП i мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає вiд посадових осiб, якi складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Поняття адміністративного правопорушення розкривається шляхом визначення його основних характеристик (склад правопорушення): обєкт правопорушення, обєктивна сторона, субєкт правопорушення, субєктивна сторона.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах. Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого частино 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння. Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю прямого умислу. Суб'єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є водії транспортних засобів.

Також, слід зазначити, що диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 27 ППВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005 р., відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Досліджений у судовому засіданні відеозапис від 02.05.2018 року та пояснення свідка ОСОБА_3, яка стверджує, що вона є водієм та особою, яка в той день керувала транспортним засобом, у судовому засіданні, вбачається, що водій ОСОБА_1 знаходився у автомобілі НОМЕР_2, який був припакований на узбіччі дороги, а тому він не керував транспортним засобом.

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, оскільки письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 02.05.2018 року, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а не безпосередньо факту його керування автомобілем, інші документи які знаходяться в матеріалах справи відсутні.

У звязку з чим, субєктом вказаного правопорушення може бути лише водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

За таких обставин ОСОБА_1 не міг вважатися водієм, тобто особою, яка керувала транспортним засобом, оскільки не керував транспортним засобом, а тому на нього не могли поширюватися вимоги п. 2.5 ПДР України, як відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто не був субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити та зробити висновок про те, чи дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Згідно п. 9.1 вказаної Інструкції та ст. 266 КУпАП водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В той же час, працівниками поліції не вказано та не долучено жодних доказів щодо відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом або передачу транспортного засобу уповноваженій особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 не можливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАп України, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк

З оригіналом згідно Суддя С.М.Вознюк