АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:
особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1

захисника ? Мироненко Т.Є.
потерпілих ? ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2018,
В С Т А Н О В И В
Цією постановою провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2018. Постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2018 скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винною за ч.4 ст.188-89 КУпАП.
В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що справу судом було розглянуто за їх відсутності, а з постановою потерпіла сторона ознайомилися лише 03.05.2017 на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що судом першої інстанції не було враховано положень ч.3 ст.10, ст.6, ст.2, ч.1 ст.24 ЗУ "Про захист персональних даних", а також Посадової інструкції начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 , Положення про Відділу по роботі з персоналом Державної служби зайнятості (Центрального апарату), які в своїй сукупності, на думку потерпілих, підтверджують що ОСОБА_1 було порушено законодавство про захист персональних даних. Вважають, що судом не було взято до уваги копії листів Національної гвардії України від 01.12.2017 №27/8/4-8547, від 20.10.2017 №27/8/3-Кол-638, не було викликано як свідка ОСОБА_4 . При цьому, в рішенні суд посилається на висновки комісії Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 26.12.2017 №33/04/7345-17, який на переконання апелянтів, є недопустимим доказом, оскільки зазначена комісія була організована під безпосереднім керівництвом ОСОБА_1 . Також в апеляційній скарзі йдеться про залучення до розгляду справи представників Секретаріату Уповноваженого Верховоної Ради України з прав людини.
Також від ОСОБА_1 надійшли заперечення на подану потерпілими апеляційну скаргу, в яких вона просить апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін. В обґрунтування вказаного ОСОБА_1 посилається на те, що обставини, викладені в протоколі, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП, і не підтведжені жодними доказами, а сам протокол ґрунтується виключно на припущеннях.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи начальником Відділу по роботі з персоналом Державної служби зайнятості та відповідальною особою за ведення кадрового діловодства, 08.08.2017 у АДРЕСА_1 допустила недодержання встановленого законодавства про захист персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб`єкта персональних даних, чим порушила ч.3 ст.10, ч.1 ст.24 Закону України "Про захист персональних даних". Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.188-39 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу, думку особи, яка притягується до відповідальності ? ОСОБА_1 та її захисника ? адвоката Мироненко Т.Є., які заперечили проти наявної апеляційної скарги, заслухавши пояснення по справі та відповіді на питання, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи і з`ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Першочергово судом з?ясовано питання вчасності подання апеляційної скарги потерпілою стороною.
Так, оскаржувану постанову Печерським районним судом міста Києва прийнято 27.04.2018 за відсутності потерпілої сторони ? ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим, матеріали не місять доказів на підтвердження належного повідомлення останніх про дату, час та місце слухання даної справи про адміністративне правопорушення. Не містять матеріали справи і відомостей щодо направлення потерпілим і копії оскаржуваної постанови.
Отже, заслухавши пояснення учасників в межах даного клопотання, а також перевіривши матеріали справи в цій частині, зважаючи, на принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти подану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши їм строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Що стосується безпосередніх доводів апеляційного скарги, то суд керується слідуючим.

Згідно ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Ст. 245 КУпАП, визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційних скарг встановлено, що висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_1 порушення вимог ч.4 ст.188-39 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід?ємними і непорушними.
У зв?язку з цим, законодавцем ч.4 ст.188-39 КУпАП передбачено відповідальність за недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб?єкта персональних даних.
Об?єктивна сторона вказаного порушення полягає у дії чи бездіяльності, яка через недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних призвела до незаконного доступу до них або порушення прав суб?єкта персональних даних.
Суб?єктом відповідальності виступає відповідальна особа, яка організовує роботу, пов?язану із захистом персональних даних, відповідно до закону.
Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що 08.08.2017 на посту охорони Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (далі ? ДСЗ (ЦА), яка розташована в адміністративній будівлі міністерства соціальної політики України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було оприлюднено фотозображення із зазначенням прізвища, імені та по-батькові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також судом достеменно встановлено, що ОСОБА_2 до 17.07.2017, а ОСОБА_3 до 24.07.2017 працювали у ДСЗ (ЦА). 08.08.2017, прибувши до ДСЗ (ЦА)на посту охорони порядку адміністративної будівлі Міністерства соціальної політики України, охорону якої здійснюють військовослужбовці Національної гвардії України (далі ? пост охорони), помітили копії своїх фотозображень із зазначенням прізвища, імені та по батькові з написом «Не пускати» (а.с 8).
Наявні в матеріалах справи копії перших сторінок особових карток форм П-2ДС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ідентичними з тими фотозображеннями, які були передані на пост охорони начальнику поста ? сержанту військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 представником управління по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), що підтверджується листами Національної гвардії України від 20.10.2017 №27/8/3-Кол-638 та від 01.12.2017 №27/8/4-8547 та підтверджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з ст.2 ЗУ «Про захист персональних даних» (далі ? Закон), персональні дані ? є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону, використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків.

Разом з тим, відповідно до Посадової інструкції начальника Відділу по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), затвердженої в.о. Голови ДСЗ (ЦА) від 28.02.2017, на начальника покладається обов`язок «контролювати особові справи працівників номенклатури Державної служби зайнятості (Центрального апарату) та Міністерства соціальної політики України» (п.2.14).
Відповідно до Положення про Відділ по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), затвердженого в.о. Голови ДСЗ (ЦА) від 28.02.2017, начальник відділу по роботі з персоналом несе відповідальність за своєчасне та якісне виконання завдань та функцій, покладених на відділ Положенням (п. 6.1), де передбачено, що відділ «готує матеріали про призначення на посади та звільнення з посад ...» (п. 3.6) та «здійснює роботу, пов`язану з заповненням, обліком і зберіганням трудових книжок та особових справ (особових карток)» (п. 3.12).
Згідно копії зобов?язання начальника відділу по роботі з кадрами Державного центру зайнятості ОСОБА_1 від 23.12.2011, остання відповідно до ст.10 ЗУ "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VІ, зобов?язується не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, що стали відомі їй у зв?язку з виконання посадових обов?язків (а.с. 29).
Ст.6 Закону передбачено, що обробка персональних даних має здійснюватись для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно зі ст.2 Закону дії з поширення персональних даних є складовими процесу обробки персональних даних. Відповідно до статті 14 цього Закону поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи поширення персональних даних дозволяється лише у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. При ньому, виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

Відповідно до положень ч.1 ст.24 Закону, володілець персональних даних зобов`язаний забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.
Натомість, вказаних вимог закону ОСОБА_1 , як начальником відділу по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), яка відповідно до своїх посадових обов?язків, визначених посадовою інструкцією, здійснює контроль за обробкою персональних даних працівників ДСЗ (ЦА) ? дотримано не було, що в свою чергу спричинило незаконну обробку персональних даних, які їй було довірено у зв?язку з виконанням службових обов?язків.

Суд вважає, що ОСОБА_1 , не забезпечила належний рівень захисту персональних даних, що привело до передання копій фотозображень з особових карток форм П-2ДС та актуальних персональних даних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема відомості щодо їх звільнення, на пост охорони порядку адміністративної будівлі Міністерства соціальної політики України, охорону якої здійснюють військовослужбовці Національної гвардії України, порушила вимоги ч.3 ст.10 та ч.1 ст.24 Закону, а саме не забезпечила належний рівень захисту персональних даних, чим вчинила діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП.
Такий висновок, окрім досліджених безпосередньо апеляційним судом письмових доказів, а саме: копії протоколу про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 (а.с. 2-5), копій фотозображень, переданих на пост охорони (а.с. 8), копії перших сторінок особових карток форм П-2ДС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9-10), листів Національної гвардії України від 20.10.2017 №27/8/3-Кол-638 (а.с. 11) та від 01.12.2017 №27/8/4-8547 (а.с 12-14), копії Посадової інструкції начальника Відділу по роботі з персоналом (а.с. 20-23), копії Положення про відділ по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА) (а.с. 24-28), копії зобов?язання про нерозголошення персональних даних (а.с. 29), також підтверджується наступними поясненнями.
В судовому засіданні від 06.07.2018 особа, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 пояснила, що вона жодних фото на пункт охорони не передавала. Обов?язок збереження персональних даних персоналу ДСЗ (ЦА) покладається на відділ, який вона очолює Відділ по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), і безпосередньо на неї як на керівника такого відділу. Яким чином фото ОСОБА_2 та ОСОБА_3 опинились на пункті охорони, вона не знає. Ані вона, ані працівники її відділу не передавались на охорону вказані фотозображення. Згідно функціональних обов?язків, за роботу з особовими справами ДСЗ (ЦА) відповідає безпосередньо ОСОБА_5 і керівник відділу. Особові справи працівників зберігаються у спеціально обладнаних шафах.
В судовому засіданні від 06.07.2018 потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 17.07.2017 він був звільнений з ДСЗ (ЦА) за систематичне невиконання трудових обов?язків. Працював начальником відділу міжнародного співробітництва та очолював тендерний комітет. Через звільнення в серпні разом з ОСОБА_3 прийшов до відділу кадрів ДСЗ (ЦА), щоб отримати інформацію та відповідні документи про його звільнення. Однак, прибувши до приміщення Мінсоцполітики, в якому власне і знаходиться ДСЗ (ЦА), на пункті охорони його не пропустили через те, що на охорону було передано його фото та фото ОСОБА_3 , щоб їх не пропускали до приміщення. Після цієї події зі сторони потерпілих було направлено скаргу до Уповноваженого з прав людини, де викладено всі обставини події. Працівниками Секретаріату Уповноваженого з прав людини після проведення розслідування за зверненням потерпілої сторони, було встановлено, що передані на пост охорони фотокартки з зображеннями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ідентичними з тими, які містяться в особових справах останніх. Фото, яке передали на пункт охорони з його зображенням, він, ОСОБА_2 , передав ДСЗ (ЦА) для особової справи. Вважає, що ОСОБА_1 , як начальник відділу, повинна контролювати організаційними питаннями пов?заними з веденням особових справ працівників ДСЗ (ЦА), а отже і здійснювати захист персональних даних, які містяться в документах, які перебувають в її розпорядженні. Потерпілий посилається на ст. 8, 13, 14, 24 ЗУ «Про захист персональних даних». Вважає, що порушено права потерпілих на захист персональних даних, внаслідок чого їм завдано моральної шкоди, душевних страждань.

В судовому засіданні від 06.07.2018 потерпіла ОСОБА_3 пояснила суду, що вона працювала головним бухгалтером ДСЗ (ЦА). Впродовж травня липня 2017 року було звільнено більше 10-ти осіб, однак такі ганебні фото були передані тільки щодо неї та ОСОБА_2 , що на думку останньої свідчить про привзяте відношення саме до них. ОСОБА_3 було звільнено з ДСЗ (ЦА) 24.07.2017 у зв?язку з реорганізацією. Фото, яке передали на пункт охорони з її зображенням, вона робила коли влаштовувалась до ДСЗ (ЦА) для особової справи.
В судовому засіданні від 06.07.2018 свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить військову службу в військова частина НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , працює інструктором з тактичної підготовки, повідомив суду, що він літом в 2017 році, він заступив на пост хорони в приміщенні Мінсоцполітики. Після обіду на пост хорони були передані фотографії осіб, присутніх в залі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Згідно їх внутрішніх правил, вільний доступ до установи допускається прокурорам, депутатам та працівникам даної установи. Передав фото представник управління по роботі з персоналом Державної служби зайнятості і повідомив, що зображених на фото осіб не пропускати до приміщення, бо їх звільнили, але в них залишились перепустки. Чи були написані прізвища на переданих фото, він не пам?ятає. "Не пускати" написали вже на охороні. Хто передав фото точно не пам?ятаю, але це була жінка. Принесені фото були відксерокопійовані.
Отже, виходячи з наведено, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 належними, допустимими та достатніми доказами, які підтверджують недодержання нею, як начальником Відділу по роботі з персоналом ДСЗ (ЦА), встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них та порушення особистих немайнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на персональні дані, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.188-39 КУпАП.
Разом з тим, оскільки висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП, не відповідають встановленим апеляційним судом фактичним обставинам справи та суперечать наявним по справі доказам, в той час як доводи апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження, то оскаржувана постанова Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2018 підлягає скасуванню з постановленням нової, якою ОСОБА_1 слід визнати винною за ч.4 ст.188-39 КУпАП.

Натомість, оскільки визначені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення сплинули, то провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ
Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданої в межах апеляційної скарги, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 27.104.2018 задовольнити, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2018, якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.188-39 КУпАП закрито за відсутності складу правопорушення, ? скасувати.
Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП, та закрити провадження за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/1823/2018
Категорія: ч.4 ст.188-39 КУпАП
Суддя у першій інстанції Смик С.І.
Суддя в апеляційній інстанції Ігнатов Р.М.