Справа № 359/2472/18 Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 33/780/474/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк
Категорія 138 15.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 11 липня 2017 року, о 19 годині 20 хвилин, в м. Бориспіль Київської області, рухаючись по вул. Бендери, 12, керуючи мотоциклом «Yamaha», номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 12.3 ПДР України, під час руху не був уважним, при здійсненні маневру обгону виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Skoda», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до зіткнення указаних транспортних засобів та наступного їх пошкодження.

Закриваючи провадження у справі суддя місцевого суду указав на закінчення на момент розгляду справи у суді строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник указав на незаконність постанови судді. В обґрунтування її доводів зазначив, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не мав правової можливості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки такий підхід не узгоджується із висновком науково-консультативної ради при Вищому Адміністративному Суді України за аналізом судової практики, відповідно до якого, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на положення ст.38 КУпАП та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, є взаємовиключними рішеннями. Просив постанову судді скасувати в частині визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Судом були вжиті усі можливі заходи направлені на повідомлення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2 про час та місце розгляду поданої апеляційної скарги, серед яких: поштові повідомлення, повідомлення захисника за допомогою засобів телефонного звязку, однак, а ні ОСОБА_3, а ні його захисник ОСОБА_2 в жодне судове засідання не зявилися, у звязку із чим, Апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд скарги у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги постанова Бориспільського міськрайонного суду від 19.04.2018 року щодо ОСОБА_3 оскаржується виключно в частині прийняття рішення про визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 про те, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності не встановлюється у справах, у яких провадження закривається на підставі ст. 38 КУпАП, є безпідставними.

Посилання апелянта на висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України як на підставу для зміни постанови від 19.04.2018 року суд вважає не коректним, оскільки будь-які рішення цієї ради не є джерелом права.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ч.6 ст. 82 ЦПК України та ч.6 ст.78 КАС України щодо обов'язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї з засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов'язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обовязковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на можливість визнання вини.

Із урахуванням наведеного суддя місцевого суду обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова судді Бориспільського міськрайонного суду від 19.04.2018 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у звязку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Ігнатюк О.В.