Справа № 126/809/18
Провадження № 33/772/529/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Мішеніна С. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 р. м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративне правопорушення Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_2В,

за участю прокурора - Каменяр С.В.

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Джулинка, вул. Гагаріна,13, Бершадського району, Вінницької області,

у звязку із відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 6 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 12.06.2018 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у постанові, відповідно до протоколу № 68 від 16.03.2018 року про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією ОСОБА_3 будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог абзацу першого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

3а результатами моніторингу загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції встановлено, що ОСОБА_3 лише 24.10.2016 року о 09:54 було подано декларацію (перед звільненням) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2016 року по 16.09.2016 року.

ОСОБА_3 будучи звільнена 16.09.2016 року з посади начальника відділу з питань внутрішньої політики, звязків з громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Бершадської районної державної адміністрації, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», 24.10.2016 року, тобто несвоєчасно без поважних причин подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію (перед звільненням) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2016 року по 16.09.2016 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Прокурор Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12.06.2018 року, прийняти нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Вимоги мотивовано тим, що висновки суду щодо наявності підстав для закриття провадження у справі є помилковими, оскільки висновок суду, що ОСОБА_3,яку було звільнено 16.09.2016 року повинна була подати декларацію не пізніше 16.09.2016 року, у звязку з тим, що її звільнення відбулося не з ініціативи власника. Суд першої інстанції не звернув увагу на п.6 ст.40 КЗпП України, згідно якого підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника є поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цюэроботу. В даному випадку ОСОБА_3 звільнено з займаної посади у звязку з тим, що на посаді поновився працівник, який раніше займав вказану посаду.

Таким чином, ОСОБА_3 зобовязана була подати Декларацію не пізніше 20 робочих днів з дня коли субєкт декларування повинен був дізнатися про таке припинення.

Прокурор вважає, що підстав для закриття провадження у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 за ч. ст. 172-6 КУпАП не вбачається.

Згідно ст.8 Конституції України в якій визначається і діє принцип верховенства права, за яким Конституція має вищу юридичну силу, а закони і ніші нормативно-правові акти приймаються на її основі та повинні їй відповідати. Однією з основних засад судочинства, які закріплені ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, у звязку з цим прокурор звертається із оскарженням вказаного рішення.

Під час апеляційного розгляду прокурор Каменяр С.В. підтримала апеляційну скаргу, просила задоволити з підстав наведених у апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила відмовити.

Вислухавши пояснення прокурора Каменяр С.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Дійсно ч.1 ст. 250 КУпАП, передбачено, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9 КУпАП участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Стаття 250 КУпАП викладена в редакції Закону України №221-V11 від 18.04.2013 року, проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697- V11 від 14.10.2014 року.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі 1V Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст.250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП України «Основні положення».

Частиною 2 ст. 294 КУпАП визначено вичерпний перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП зі змінами, внесеними Законом України від 16.03.2017 № 1952-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, тобто при здійсненні нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, дана справа ніяким чином не повязана із застосуванням заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи ОСОБА_3

Тому, в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Виходячи із загальних положень про дію у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, суд приходить до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП України, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення , якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, повязаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційна скарга подана прокурором на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12.06.2018 року, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поверненню прокурору, у звязку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12.06.2018 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3 у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення повернути прокурору, як особі, яка немає повноважень для подачі апеляційної скарги.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ОСОБА_2

Згідно з оригіналом:

Суддя: