Справа № 467/805/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Молдова, працюючого охоронцем в ПП «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром», зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Суд встановив, що 24.07.2018 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_1, перебуваючи за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_3

Своїми умисними діями, якими могла бути завдана шкода психічному здоровю потерпілої, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав та пояснив суду, що 24.07.2018 року у вечірній час, точного часу не памятає, перебуваючи за своїм місцем проживання, він вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 та невісткою Настею, оскільки вони забрали цуценят та не повернули їх. Нецензурну лайку він не вживав, але можливо щось і сказав. ОСОБА_5 деякий час прийшов син співмешканки, який схопив його за горло та почав душити. Він звернувся з цього приводу до поліції, але заяву не писав. Наступного дня до нього приїхали працівники поліції і склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 24.07.2018 року вони знаходились за місцем свого проживання. У вечірній час її співмешканець ОСОБА_1 кинув у їх спільну дитину дочку ОСОБА_6, віник. Донька злякалась та втекла. Вона запитала у нього для чого він це зробив, однак він не відповів. Пізніше вона з невісткою та дочкою пішли до місця проживання невістки для того, щоб помити цуценят. Повернувшись з дочкою додому, ОСОБА_1 почав кричати на них, щоб вони повернули цуценят. На що вона не погодилась і отримала від ОСОБА_1 удар в груди та в голову. Дитина злякалась і почала кричати. В цей час приїхав її син ОСОБА_7, який почув крики, зайшовши на подвіря та схопив ОСОБА_1 за одяг, а останній хотів схватити сокиру та викрикував нецензурні слова. У звязку з чим у неї піднявся тиск і невістка давала їй ліки. Потім ОСОБА_1 десь пішов, а повернувшись близько 24 год. 00 хв., почав кричати, виганяти з хати, погрожуючи її спаленням.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, невістка потерпілої, пояснила суду, що 24.07.2018 року вона разом зі своїм чоловіком знаходились на подвірї свого домоволодіння, яке розташоване неподалік домоволодіння потерпілої ОСОБА_3 Вони почули крики останньої та її неповнолітньої дочки ОСОБА_6, яка прибігла до них та зачинилась в їхньому туалеті. ОСОБА_8 разом з чоловіком прийшли на подвіря ОСОБА_3 та побачили, що остання тримається за груди. Її чоловік не витримав, хотів заступитись за свою матір, та схопив ОСОБА_1 за барки, але у останнього в руках була сокира, яка потім випала з рук. ОСОБА_1 увесь час вживав нецензурні слова.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала пояснення про те, що чула як ОСОБА_1 ображав ОСОБА_3 нецензурними словами. Вона проживає по сусідству з ними та спілкується з доньками ОСОБА_3, як із старшою, так і з меншою. Останні постійно скаржаться на ОСОБА_1, так як той їх постійно ображає нецензурними словами.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що доводиться кумою ОСОБА_10 Вказувала, що ОСОБА_1 погано відноситься до своєї співмешканки та дочок, постійно ображає їх.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді начальника СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області. 25.07.2018 року до відділку поліції області звернулась із письмовою заявою ОСОБА_3 про те, що її співмешканець ОСОБА_1 вчинив насильство в сімї, а саме: порвав на ній одяг, спричинив тілесні ушкодження голови та ображав її нецензурною лайкою. Приїхавши в с. Садове Арбузинського району Миколаївської області, де працівники поліції опитавши потерпілу та особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1, незважаючи на те, що останній заперечував на вказані потерпілою факти.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дав поліцейський СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12

Тож суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до таких висновків.

Правова норма частини першої статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тож оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що крім пояснень потерпілої ОСОБА_3, свідків, які сприймались судом безпосередньо в судовому засіданні, та даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 426072від 25.07.2018 року, які узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_1 підтверджується ще й письмовими поясненнями ОСОБА_3, співмешканки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що були надані нею 25.07.2018 року, тобто відразу після події, які, в свою чергу, узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_8 та іншими матеріалами справи у частині фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Письмові ж пояснення ОСОБА_1 від 25 липня 2018 року та його пояснення, надані в судовому засіданні, його заперечення по факту вчинення адміністративного правопорушення, суд сприймає як обраний ним спосіб захисту від висунутого проти нього звинувачення, оскільки його пояснення, як письмові, так і надані в судовому засіданні повністю спростовані сукупністю інших доказів, що досліджені судом, зокрема, зазначеними вище поясненнями потерпілої, свідків, особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, зокрема, у ньому не вказано про наявність свідків, відсутні письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутня вказівка на конкретні дії психологічного характеру, які вчинив ОСОБА_1, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дійсно не зазначено про наявність або ж відсутність свідків вчиненого адміністративного правопорушення, що не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Однак, за таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний недопустимим доказом, оскільки саме по собі не зазначення у ньому свідків правопорушення не може визнаватись істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України або ж міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Тим більше, що свідки правопорушення були установлені та допитані безпосередньо в ході судового розгляду, що, апріорі, не призвело до неповноти і всебічності встановлення обставин справи, і як наслідок порушення права на «справедливий суд».

Відносно тверджень захисника про відсутність пояснень ОСОБА_1 в самому бланку протоколу, то суд їх вважає неспроможними через призму положень ст. 63 Конституції України. Тим паче, що письмові пояснення ОСОБА_1 від 25 липня 2018 року долучені до матеріалів справи на окремому аркуші.

В частині доводів захисника про відсутність в протоколі вказівки на конкретні дії психологічного характеру, які вчинив ОСОБА_1, то таке, з огляду на сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, не могло вплинути на висновки суду або ж перешкодити йому всебічно і повно дослідити обставин справи.

Отже, порушення, на які посилається захисник, не призвели до будь-якого істотного порушення основоположних прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а неповнота даних протоколу про адміністративне правопорушення була повністю усунута в ході судового розгляду справи і не є такою, яка могла вплинути на висновки суду в частині доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення або ж перешкодити встановити обставини, що регламентовані ст. 280 КУпАП.

Тож, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу адміністративного правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисне вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоровю потерпілої, за обставин, встановлених судом.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень і ураховував мету адміністративного стягнення, визначену ст. 23 КУпАП, зокрема, те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим порушником, так і іншими особами та керується загальними правилами його накладення, які встановлені у ст. 33 цього ж Кодексу, внаслідок чого приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах, установлених санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, в аспекті характеру вчиненого правопорушення, суд ураховує те, що воно було вчинено в присутності неповнолітньої дитини, спричинило певні наслідки на її психологічний стан, що повністю підтверджено свідками, окрім цього, ступінь вини та особу ОСОБА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, працює охоронцем в ПП «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром», за місцем проживання характеризується позитивно та його майновий стан, тобто наявність постійного джерела доходу.

При цьому, обставин, що помякшують чи обтяжують його відповідальність, згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд не встановив.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, яке буде справедливим, відповідатиме встановленому судом характеру вчиненого правопорушення, його особі та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Таке стягнення, у розмірі, що визначений судом, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца