Дата документу Справа № 336/7476/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/397/18
Єдиний унікальний № 336/7476/17 Головуючий в 1-й інстанції Дацюк О.І.
Категорія ст. 122-4 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Білоконев В.М., розглянувши клопотання ОСОБА_2, яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року визнано винним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Лейпциг Німеччина, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП із застосуванням стягнення у виді громадських робіт строком на 40 годин.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, 15 грудня 2017 року о 00.46 годині ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись на перехресті пр. Моторобудівників та вул. Шевченка у м. Запоріжжя, не стежив за дорожньою обстановкою та при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці такого маневру, та скоїв зіткнення на перешкоду, після чого покинув місце пригоди, залишивши автомобіль стояти на трамвайних путях, заблокувавши тим самим проїзд громадському транспорту.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що він дізнався про існування постанови лише 05.06.2018 року, до того часу повісток до суду він не отримував, тому про дату та час судового засідання не знав взагалі.

По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у клопотанні, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 31 січня 2018 року з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 31.01.2018 року подав лише 07.06.2018 року (згідно вхідного штампу суду), тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, (кінцевий строк подачі скарги припадав на 10.02.2018 року).

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не знав про існування постанови, є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на представлені матеріали, суд належним чином здійснював заходи щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, зроблено це було двічі, перший раз на слухання справи щодо нього, другий раз на слухання справи щодо заміни йому не відбутого строку громадських робіт адміністративним арештом (адреса мешкання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», кв. 127, вказана вірно, вищевказана адреса адреса, яка в протоколі про адміністративне правопорушення, який ним підписаний особисто без внесення в нього змін та виправлень, крім того, та ж сама адреса міститься в його особистих поясненнях щодо вищевказаної події, де також є його особистий підпис, також це одна з адрес, яка вказані в офіційній довідці системи АРМОР, як місце його мешкання, підстав ставити під сумнів офіційність та правдивість цієї довідки та викладених в ній даних, у суду немає), але останній не зявлявся за отриманням повісток (повістки повернути до суду з поміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання»), з цього вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити про дату, час і місце розгляду справи.

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_2 до суду не надходило.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

В клопотанні щодо поновлення йому строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав він не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, він не наводить.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено, у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, є відмітка про те, що справа буде слухатися в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя, міститься його підпис, зважаючи на це, він мав реальну нагоду хоча б поцікавитись після цього в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя про стан та перебіг справи щодо нього, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав майже через чотири місяці після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Враховуючи вищевказане, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_2 зловживав правом на повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, його поведінка свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав обєктивну можливість як особисто приймати участь при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан потрібного їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Тому, посилання ОСОБА_2 на той факт, що про оскаржувану постанову йому не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були обєктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, повязаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 31.01.2018 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року стосовно ОСОБА_2, у звязку з чим повернути йому апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1