АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6792/17 Номер провадження 33/786/338/18Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

прокурора Айдаєва Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно постанови, ОСОБА_2 допустив порушення вимог фінансового контролю, а саме своїми умисними діями вчинив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме при заповненні на офіційному веб-сайті Національного агентства 27 квітня 2017 року щорічної декларації за 2016 рік, умисно подав завідомо недостовірні відомості в розділи 3 цих декларацій щодо відсутності у власності 1/5 обєкта нерухомості квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Закриваючи провадження по справі, суддя вказав, що строк, протягом якого може бути накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, закінчився, оскільки датою виявлення правопорушення, вчиненого ОСОБА_2, у протоколі №119 вказано 23 серпня 2017 року.

При цьому суд вважає помилковим тлумачення прокурора щодо тотожності визначених законодавством термінів, таких як «строк розгляду справи» та «строк притягнення до адміністративної відповідальності», і тому, як наслідок, не приймає до уваги твердження останнього про те, що ухвалами суду про зупинення строку розгляду справи строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності також було зупинено, оскільки ч. 4 ст. 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено саме зупинення строку розгляду адміністративних справ, а саме: строк розгляду адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди зявитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що у протоколі № 119 про вчинення адміністративного правопорушення від 23.08.2017р. вказана вартість належної частки квартири в сумі 152 648 грн., що є меншою ніж 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб слід визначати в 1600 грн. - на момент вчинення адміністративного правопорушення, тому вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Також, зазначає про висновок експертного дослідження вартості майна не може бути допустимим доказом у звязку з порушенням порядку його отримання.

Так, експерт, застосувавши порівняльний метод підходу, без попереднього огляду обєкта нерухомого майна, визначив оціночну вартість квартири, що суттєво вплинуло на достовірність наданих висновків щодо її вартості.

У письмових поясненнях та у судовому засіданні зазначав, що жодного умислу на подання недостовірних відомостей у декларації не мав, а вчинення порушення через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,

Перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до переконання, що висновок судді місцевого суду про наявність в діянні ОСОБА_2, як субєкта, на якого покладено обовязок подавати декларацію за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана вірна оцінка, в силу положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, відповідно до рішення першого пленарного засідання першої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради №1 від 20.11.2015 року «Про підсумки виборів депутатів Полтавської обласної ради сьомого скликання» депутатом Полтавської обласної ради обрано ОСОБА_2

Посада депутата Полтавської обласної ради віднесена до посад, зазначених в п.п. «в» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з вимогами ст.45 зазначеного Закону ОСОБА_2, як посадова особа, зазначена в п.1 ст.3 Закону, зобовязаний щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Відповідно до положень ст.46 Закону, у декларації зазначаються відомості про обєкти нерухомості, що належать субєкту декларування та членам його сімї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Як вбачається з даних Інформаційної довідки №94192730, сформованої 10.08.2017 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, а також ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за номером 5715259 від 06.12.2004 року нерухоме майно, а саме квартира №АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у рівних частках по 1/5 частці.

Відповідно до змісту щорічної декларації за 2016 рік, поданої 27.04.2017 року ОСОБА_2, яка розміщена на офіційному сайті НАЗК, останній не зазначив в ній інформації щодо права власності на 1/5 частку квартири №АДРЕСА_3.

Згідно висновку експертного оціночно-будівельного дослідження №70-17, складеного 07.08.2017 р., ринкова вартість квартири №АДРЕСА_4, станом на 31 грудня 2016 року, згідно наданої технічної документації, становить 763 238 грн. ; вартість 1/5 частини вказаної квартири станом на 31.12.2016 року згідно наданої технічної документації становить 152 648 грн., що становить 110,7 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Безпідставними є ствердження ОСОБА_2 в принесеній апеляційній скарзі про необхідність розрахунку вартості належної йому частки квартири, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб саме станом на дату подання ним декларації, оскільки положення Закону України «Про запобігання корупції» визначають, що при заповненні декларації прожитковий мінімум для працездатних осіб визначається станом на 01 січня звітного року. Відповідно, станом на 01.01.2016 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб був визначений в 1378 грн.

Не заслуговують на увагу і ствердження апелянта про невідповідність висновку експертного оціночно-будівельного дослідження, оскільки таке дослідження проведено уповноваженою на те особою, у відповідності з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Національних стандартів.

З огляду на вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді місцевого суду є законна і обґрунтована, відтак підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 січня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1