Справа № 341/1890/17
Провадження № 33/779/162/2018
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Гандзюк В.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду від 07 березня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, -

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та визначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 352 грн. 40 коп.

З постанови вбачається, що ОСОБА_3 10.12.2017 року о 11 год. 40 хв. в с. Демешківці Галицького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 ПДР України і допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та такою, що порушує права ОСОБА_3

Суд першої інстанції розглянув справу без участі правопорушника та його захисника, позбавивши тим самим його права на захист, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Зазначає, що розглядаючи справу, суд відступив від принципів повноти та обєктивності судового розгляду. Так, мотивувальна частина постанови суду відповідає змісту протоколу про адміністративне правопорушення, однак це не відповідає дійсності. Вважає справу сфальсифіковано проти ОСОБА_3, було порушено процедуру освідування на вживання ним спиртних напитків. На його думку, ОСОБА_3 було відмовлено у проходженні медичного освідчення на визначення стану алкогольного спяніння, свідків при проходженні останнього вищезазначеного огляду за допомогою технічного приладу не було, вони були запрошені значно пізніше для підписання протоколу. Суд зазначених свідків не допитав, справу розглянув у відсутності правопорушника, огляд водія на визначення стану алкогольного спяніння проведено з порушенням відповідних інструкцій, а тому постанову суду є незаконною.

Крім того, вказує на те, що суд в ухваленій постанові зазначив на «висновок щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного спяніння», однак даний висновок відсутній в матеріалах справи.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин, постанову суду скасувати та провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, який слід поновити., а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобовязаний всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом та у випадку доведеності вини призначити справедливе стягнення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами у справі.

Висновки судді про доведеність події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за обставин, наведених у постанові та доведеність вини ОСОБА_3 у його вчиненні стверджуються зібраними у справі доказами.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №095488 від 10.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 10.12.2017 року керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

У апелянта було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Крім того, правопорушником у пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення власноручно написано, що він випив 100 горілки, після чого керував автомобілем та від проходження будь якої експертизи для встановлення факту вживання алкоголю відмовляється (а.с.1). Протокол правопорушником підписано власноручно в присутності двох свідків.

У наявних в матеріалах справи поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2-3) вбачається, що їм працівниками поліції було запропоновано виступити в якості свідків відмови ОСОБА_3 від проходження медичного огляду в установленому законом порядку. Крім того, до матеріалів справи долучено рапорт працівника поліції про відмову правопорушника від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння.

Що стосується суті правопорушення, за яке особу притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме відмова від проходження освідування на наявність стану алкогольного спяніння, то ці обставини достовірно доведені матеріалами справи і фактично не спростовані правопорушником.

Таким чином, твердження апелянта в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено з грубими процесуальними порушеннями, є безпідставними.

Крім того, твердження апелянта, що суд у постанові суду зіслався на висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_3, то такі твердження не відповідають дійсності. Із змісту постанови суду вбачається, що суд не посилався на вказаний висновок медустанови, а останній притягнутий до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на наявність алкогольного спяніння.

Також, покликання апелянта щодо спрощеного розгляду провадження також не є слушними, оскільки розгляд справи судом першої інстанції неодноразово призначався до розгляду та розгляд яких неодноразово було відкладено по причині заявлених клопотань правопорушника та його захисника. Про причини неявки в судове засідання призначене на 07.03.2018 року останніми не було повідомлено. Апеляційним судом була надана можливість щодо захисту прав та інтересів останнього, всі надані доводи захисником в інтересах правопорушника апеляційним судом були досліджені.

Жодних порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено.

Вказані доводи в апеляційній скарзі не можуть бути визнані такими, що доводять невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

захиснику ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 07.03.2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя В.П. Гандзюк