АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/165/18 Номер провадження 33/786/471/18Головуючий у 1-й інстанції Куліш Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, при секретарі Журі Н.Л., з участю особи, відносно якої складено протокол про адмінправопорушення ОСОБА_2, учасника ДТП - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого старшим інспектором ВМАЗ, лейтенанта поліції, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,-

закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Toyota Prius» д.н.з. 113413,Ю розпочинаючи рух з крайньої правої проїзної частини виконував маневр розвороту, при цьому не впевнився в безпеці свого маневру не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі для руху внаслідок пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду учасником ДТП ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. При цьому ОСОБА_3 просить поновити строки на апеляційне оскарження постанови, оскільки спірну постанову він не отримував, в судове засідання не викликався, про існування постанови він дізнався 20.03.2018 року від власника автомобіля.

В обґрунтування апеляції вказує, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, винесено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом не зясовано та не підтверджено жодними доказами, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом виконував невідкладне службове завдання. Крім того, вони вважають, що ОСОБА_2 не забезпечив безпеки дорожнього руху відповідно до п.3.1 ПДР. Судом не досліджено обставини увімкнення чи не увімкнення ОСОБА_2 світлового показника повороту, оскільки пояснення учасників ДТП різняться.

Позиція учасників судового розгляду в апеляційному суді

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви суду

Враховуючи , що ОСОБА_3 не був присутнім під час розгляду справи та постановлення рішення , строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне , всебічне , повне і обєктивне зясування обставин кожної справи , вирішення її в точній відповідності з законом , забезпечення виконання винесеної постанови , а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень , запобігання правопорушенням , виховання громадян у дусі додержання законів , зміцнення законності.

Вважаю , що суддя суду першої інстанції вказаних положень закону не дотримався , що призвело до постановлення помилкового судового рішення.

Визнаючи ОСОБА_2 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП суддя послався на положення п.3.1 ПДР України та вчинення ОСОБА_2 порушення ПДР через службову необхідність. При цьому суддя послався на показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 щодо законності дій ОСОБА_2 в частині відступу від дотримання ПДР України.

Із вказаними доводами невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд погодитись не може .

Згідно вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України, оперативні машини поліції та особи, які ними керують є учасниками дорожнього руху як і всі інші водії.

У даному випадку ОСОБА_2 не заперечує того факту , що ним були порушені Правила дорожнього руху, проте пояснює це порушення оперативною необхідністю.

Вказана обставина через те, що вона не заперечується всіма учасниками судового розгляду , апеляційним судом не перевіряється.

Що ж стосується дотримання ОСОБА_2 положень п.3.1 ПДР України, то в цій частині не можна погодитись із доводами судді місцевого суду.

Так, п.3.1 Правил дорожнього руху України надає право водіям оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, відступити від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника) , 10-18,26,27 та пункту 28.1 цих Правил.

Водночас, вказаний пункт Правил покладає на водія оперативного транспортного засобу обовязок щодо дотримання сукупності обставин.

По-перше, має існувати надзвичайна подія , яка потребує саме негайного реагування працівника поліції, тобто необхідності виконання невідкладного службового завдання; по-друге, увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу; по- третє забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому, варто звернути увагу, що за змістом п.3.1 Правил дотримання таких елементів як необхідності виконання невідкладного службового завдання та забезпечення безпеки дорожнього руху є обовязковими ознаками можливості відступу водієм оперативного транспортного засобу від дотримання вимог Правил , що перелічені у п.3.1 у будь-якому випадку і у сукупності.

Наявність окремого існування однієї із обставин, не створює правових підстав для відступу від зазначених Правил.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, водій ОСОБА_2, керуючи оперативним транспортним засобом , не дотримався положень п.3.1 Правил дорожнього руху України.

Так, заперечуючи свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 посилається на виконання невідкладного службового завдання.

Проте суду не було надано жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.

Показання свідків не можуть бути беззаперечним доказом вказаного факту виходячи із принципу належності доказів. Вказана обставина, на думку апеляційного суду, мала б бути підтверджена іншими , більш обєктивними доказами.

До того ж, варто звернути увагу на суперечливість показань свідка ОСОБА_5.

Так, надаючи свої пояснення працівникам поліції після події ДТП , ОСОБА_5 вказував , що коли він відїхав з місця де його зупинила поліція , останні почали здійснювати маневр розвороту і при цьому жодним чином не вказував , що хтось підїжджав до поліції.

Водночас, будучи допитаним в Апеляційному суді свідок вже вказує марку машини , яка підїжджала до поліцейських і те , що водій машини повідомляв їм про аварію. До того ж, у своїх показанням, наданих одразу після аварії, ОСОБА_2 вказує на одну марку автомобіля , а свідок ОСОБА_5 в апеляційному суді на зовсім іншу. Не відрізнити вказані автомобілі неможливо.

Вказані суперечності у показаннях свідка ОСОБА_5 не дають підстав вважати їх обєктивними.

Свідок ОСОБА_4 , який є працівником поліції і перебував в екіпажі разом із ОСОБА_2 , надавав працівникам поліції свідчення, аналогічні свідченням ОСОБА_2 і тому з урахуванням показань свідка ОСОБА_5 вони також не можуть обєктивно підтвердити факт необхідності виконання невідкладного службового завдання.

За вказаних обставин не можна вважати належним доказом і показання свідка ОСОБА_6 про те, що мало місце ДТП із участю інших водіїв. До того ж, слід звернути увагу, що надаючи свої пояснення по факту ДТП , ОСОБА_2 не згадував свідка ОСОБА_6

Із змісту свідчень ОСОБА_3, на які суддя хоча формально і послався як на такі , що виправдовують ОСОБА_2 , не вбачається , що вони будь-яким чином свідчать на користь останнього.

Окремо вважаю за необхідне зауважити , що навіть за умови , що мало б місце ДТП ( без тяжких наслідків згідно всіх матеріалів справи) , цей факт не викликав необхідності такого грубого нехтування Правилами дорожнього руху України з боку працівника поліції , який зобовязаний вимагати від інших дотримання вказаних Правил.

Не встановлено в ході апеляційного розгляду також і дотримання водієм ОСОБА_2 обовязку забезпечити безпеку дорожнього руху.

Так, водій ОСОБА_2 перед виконанням маневру розвороту, дотримуючись положень п.3.1 Правил , мав би переконатись в тому , що він не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Для дотримання вказаного обовязку у нього не було жодних перешкод.

До того ж , варто звернути увагу , що екіпаж автомобіля під керуванням ОСОБА_2 складався із двох чоловік і інша особа на вимогу (прохання) ОСОБА_2 могла б також сприяти забезпеченню безпеки дорожнього руху аж до зупинки руху транспортних засобів в обох напрямках, що не потребувало значного часу. Проте і цього зроблено не було.

З огляду на наведене апеляційним судом встановлено , що ОСОБА_2 01 січня 2018 року о 16-28 годин , знаходячись на вулиці В.Тирнівській в м. Полтава, керуючи автомобілем «Тойота Пріус» д.н. 113413, розпочинаючи рух з крайньої правої проїзної частини , виконуючи маневр розвороту , в порушення п.п.10.1;10.4 Правил Дорожнього руху України , не впевнився в безпеці виконання маневру , не надав переваги у русі та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі для руху , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП - як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В суді Апеляційної інстанції ОСОБА_2 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з підстав необхідного виконання невідкладного службового завдання.

Проте, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними , що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення із змісту якого вбачається , що ним було допущено порушення п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України , схемою місця ДТП , показаннями ОСОБА_3 , показаннями самого ОСОБА_2 щодо недотримання ним п.п.10.1,10.4 Правил та свідка ОСОБА_7, який перебував в автомобілі ОСОБА_3, а також доводами щодо недотримання ОСОБА_2 положень п.3.1 Правил , що наведені вище.

З огляду на наведене апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, постанова судді місцевого суду скасуванню із постановленням нової, якою ОСОБА_2 слід визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом з тим, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п.7 ст.247 КУпАП, оскільки на момент постановлення рішення апеляційним судом сплинув строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Питання оцінки наявності в діях водія ОСОБА_3 можливих порушень Правил дорожнього руху , які перебували б у причинному звязку з настанням події ДТП, про що наголошувалось в судовому засіданні ОСОБА_2 , перебуває поза межами повноважень апеляційного суду, оскільки таке звинувачення йому не висувалось і, відповідно, суд позбавлений можливості аналізувати його дії та надавати їм юридичну оцінку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.293,294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтава від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_2.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтава від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Провадження у справі закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: А.О.Рябішин