ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/4810/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2018 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Цимбал І.К., розглянувши матеріали, які надійшли з Дарницького УПГУНП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Берестовець, Чернігівської області, українця, гр. України, ФОП, проживає: АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 160 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2018 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 160 КУпАП України.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 24.07.2018 року о 16 год.00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 201/203, здійснював торгівлю з рук кавою з автомобіля «Таврія - Пікал» д.н.з. НОМЕР_1 в невстановленому місці.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав та пояснив, що торгував кавовими напоями з автомобіля, всі документи були у наявності в тому числі і свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_2, як ФОП. Враховуючи те, що автомобіль з якого ОСОБА_2 здійснював торгівлю, належить до засобу пересувної мережі, тобто мала місце виїзна торгівля, у зв'язку з чим відповідальність за ст. 160 КУпАП не настає, про що є роз'яснення Міністерства Економіки розвитку і торгівлі України від 26.12.2011, яке ОСОБА_2 долучив до справи. З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до розділу 3 Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства № 327 (далі - Інстукція № 327),провадити роздрібну торговельну діяльність суб'єкт господарювання може через стаціонарні та напівстаціонарі об'єкти, а також через засоби пересувної мережі, (об'єкти позамагазинної торгівлі).

Згідно п. 3.3 Інструкції № 327,нестаціонарні, пересувні пунктиз продажу товарів пристосовані для тривалої роздрібної торгівлі товарами: на розвіз або рознос(лотки, розкладки, стенди, палатки, автомагазини, автофургони тощо).

Із наведеного переліку об'єктів виїзну (виносну) торгівлю можна здійснювати або через напівстаціонарну межу роздрібної торгівлі, (кіоски) або через нестаціонарні пересувні пункти(лотки, розкладки, стенди, палатки, автомагазини, автофургони тощо). Тобто виїзна (виносна) торгівля є торгівлею через дрібно роздрібну торговельну мережу, оскільки здійснюється через об'єкти, які не мають торговельного залу для споживачів (п. 3 Правил роботи дрібнороздрібної торговельної мережі № 369 ( далі - Правила № 369)).

Згідно п. 3 Правил № 369 засоби пересувної мережі - автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки), розноски, лотки, столики тощо.

Таким чином, здійснюючи виїзну (виносну) торгівлю, потрібно орієнтуватися на правила здійснення дрібнороздрібної торгівлі (Правила № 369), а також загальні правила здійснення торговельної діяльності певними групами товарів (Порядок № 833).

Відповідно до п. 14 Правил № 369, відведення місць для розміщення пунктів дрібнороздрібної торговельної мережі здійснюється відповідно до вимог Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони № 198 (далі - Правила № 198) (розділ V).

Відповідно до п. 16 Правил № 369, розміщення пунктів дрібнороздрібної торговельної мережі здійснюється суб'єктом господарювання відповідно до вимог Земельного кодексу України та законодавства про благоустрій населених пунктів, планування та забудову територій, санітарного та епідемічного благополуччя населення, пожежну охорону, державну автоінспекцію та архітектуру.

Разом з тим, виходячи з вимог нормативно - правових актів, законів наведених вище, не передбачено необхідності одержання на розміщення транспортного засобу, обладнаного устаткування для виготовлення безалкогольних напоїв.

В свою чергу, протокол про вчинення адміністративного правопорушення не містить правової норми, яка не була дотримано ОСОБА_2, в процесі здійснення ним господарської діяльності за вище вказаних обставин. Тобто, у протоколі відсутня сама суть змісту, з чого уповноваженаособа, яка складала протокол про вчинення адміністративного правопорушеннявиходила надаючи оцінку чи було місце де ОСОБА_2 проводив торгівлю з автомобіля кавою невстановленим.

Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997, Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов'язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Європейського суду. При цьому варто зауважити, що йдеться саме про практику Європейського суду у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України.

Завдання Конвенції, полягає в тому, щоб вирішувати проблеми в загальних інтересах виходячи з підстав публічної політики, тим самим підвищуючи стандарти захисту прав людини.

В розумінні Конвенції низка адміністративних правопорушень мають характер кримінальних, адже передбачають стягнення у вигляді адміністративного арешту та громадських робіт (обмеження свободи та особистої недоторканості в розумінні статті 5 Конвенції, що звичайно обумовлює необхідність поширення гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Разом з тим, той факт, що правопорушення не тягне покарання у вигляді тюремного ув'язнення, не є само по собі визначальним, так як відносна несерйозність відповідного покарання не може позбавити правопорушення його початкового кримінального характеру «Озтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), «НіколетаГеорге проти Румунії» (NicoletaGheorghe v. Romania).

Пункт 1 статті 7 Конвенції захищає особу від покарання за вчинення кримінального злочину, який на час його вчинення законодавчо не кваліфікувався як злочин. У цьому положенні відображено принцип, згідно з яким лише закон може визначати злочин і призначати покарання (Nullumcrimen, nullapoenasinelege). Звідси випливає, що особа повинна знати про заборонені форми поведінки для того, щоб нести відповідальність за порушення заборони. В разі, якщо особа може зрозуміти та оцінити ризик, який є наслідком певної поведінки, накладення на цю особу кримінальної відповідальності не тягне за собою порушення статті 7.

Враховуючи те, що чинним законодавством не встановлено вимог до місця торгівельної діяльності засобом пересувної мережі (автомобіль з обладнанням), відповідальність за ст. 160 КУпАП України не настає, у зв'язку з чим в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.2 ст. 160, 247, 284-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 160 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м. Києва.

СУДДЯ: ЦИМБАЛ І.К.