АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/2666/18 Суддя 1 інстанції: Сілантьєва Е.С.
Провадження: 33/790/703/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

18 липня 2018 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюФрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2, 26.04.2018 року близько 23 год. 50 хв. керував автомобілем марки «Шевролет Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Краснодарській в м. Харкові з ознаками алкогольного сп'яніння (почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота). Водій у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 свою вину визнав частково, погодившись із фактом відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп»янінння, заперечуючи при цьому вживання алкоголю.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуФрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року та закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що не дивлячись на незгоду ОСОБА_2 із звинуваченням у керуванні ТЗ у стані алкогольного сп»яніння, інспектором патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення. В наданих до суду матеріалах відсутні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_2 керував ТЗ у стані алкогольного сп»яніння та взагалі, що останній був водієм у розумінні положень п. 1.10 ПДРУ, так як відеозаписом, наявним у справі, зафіксовано лише процес спілкування правопорушника з поліцією. Крім того, оскаржувана постанова лише дублює зміст протоколу та не містить опису обставин правопорушення. Судом не надано належної оцінки та не перевірено пояснення ОСОБА_2 на рахунок того, що він не керував ТЗ у стані алкогольного сп»яніння. Свідки, які начебто зафіксували факт відмови від проходження огляду, в судовому засіданні опитані не були, чим грубо порушено право апелянта на захист, передбачене ст. 268 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Не заперечуючи факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння, вказував, що був дуже втомлений (майже добу перебував без сну). Зазначене, ймовірно, і стало причиною такої відмови.

Вивчивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 158182 від 27.04.18р. (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 2-6) та самого ОСОБА_2, наданих як в суді першої, так і апеляційної інстанції, відеозаписом правопорушення (а.с. 10).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що він не був водієм у розумінні положень п. 1.10 ПДРУ є непереконливими та спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями самого водія та письмовими поясненнями свідків, підписаними останніми власноруч та без зауважень. (а.с. 2-6), в той час, як факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння у встановленому законом порядку не заперечує і сам правопорушник.

Посилання апеляційної скарги на те, що районний суд не врахував пояснення ОСОБА_2 є неспроможними та спростовуються змістом оскаржуваного рішення. В той же час, вина ОСОБА_2 встановлена на підставі сукупності доказів, яким надано належну правову оцінку, що відображено у мотивувальній частині постанови.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіФрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.С. Яковлева