Справа №480/851/18 15.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/784/281/18 Головуючий у місцевому суді: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185-8 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді Крамаренко Т.В.

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

прокурора Тищенка А.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в с. Камяна Балка Миколаївського району Миколаївської області, сільський голова Петрівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-8 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.,

в с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 15 травня 2018 року №1, заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури№1, 26 лютого 2018 року за №(15-31)2753 вих-18 на адресу Петрівського сільського голови ОСОБА_3 було скеровано запит про надання інформації щодо кількості спортивно-дитячих майданчиків, розташованих на території, яка охоплюється юрисдикцією очолюваного останньою органу місцевого самоврядування, адреси їх місцезнаходження, відомостей щодо балансоутримувачів, балансової вартості із зазначенням інформації щодо обстеження та перевірки технічного стану конструктивних елементів дитячий майданчиків, їх ремонт, демонтаж у продовж 2016-2018 роках. Відповіддю від 5 березня 2018 року №103 у наданні зазначеної інформації сільським головою ОСОБА_3 відмовлено. 28 березня 2018 року за №(15-31)4135 вих-18 заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури повторно на адресу Петрівського сільського голови ОСОБА_3 скеровано запит про надання вказаної вище інформації.

Проте, законну вимогу прокурора Цинаковська С.М. проігнорувала, про що свідчить її відповідь від 11 квітня 2018 року №129.

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року ОСОБА_3 визнано винною у невиконанні законних вимог прокурора, а саме відмові прокурору в наданні зазначеної інформації, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погодившись з вказаної постанову суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Апелянт посилається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а саме судом не встановлено, чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185-8 КУпАП чи наявна її вина у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності.

До того ж, зазначає, що складений 15 травня 2018 року протокол містить суперечливі дані, а саме в запиті прокурора від 26 лютого 2018 року йдеться посилання лише на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», тоді як в протоколі зазначено ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та зазначено, що вона вчинила корупційне правопорушення, при тому, що ч. 1 ст. 185-8 КУпАП належить до адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, крім того, порушено порядок складення протоколу, передбачений ч.2 ст. 254 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 просиві у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, яка просила про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність обєктивних і субєктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до вимог передбачених ч.1 ст. 185-8 КУпАП, невиконання посадовою особою законних вимог прокурора тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Субєктивна сторона характеризується умислом, тобто усвідомленням особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності, тобто їх незаконності.

Обовязковою ознакою обєктивної сторони цього правопорушення - вимоги прокурора повинні бути законними, тобто такими, що відповідають Конституції, Законам України та іншим нормативно-правовим актам, прийнятим на основі Конституції.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд погодився з протоколом про адміністративне правопорушення від 15 травня 2018 року №1, складеного щодо ОСОБА_3 і дійшов висновку про винність останньої, а саме невиконання законних вимог прокурора, як посадовою особою.

При цьому суд першої інстанції посилався лише на те, що сільський голова у межах наданих йому законом забезпечує додержання Конституції та Законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, має посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Інших доводів на обґрунтування вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-8 КУпАП в постанові суду не наведено.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах Закону, виходячи з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, 26 лютого 2018 року за №(15-31)2753 вих-18 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді щодо законності у сфері благоустрою населених пунктів, на адресу Петрівського сільського голови ОСОБА_3 було скеровано запит про надання інформації щодо кількості спортивно-дитячих майданчиків, розташованих на території, яка охоплюється юрисдикцією очолюваного останньою органу місцевого самоврядування, адреси їх місцезнаходження, відомостей щодо балансоутримувачів, балансової вартості із зазначенням інформації щодо обстеження та перевірки технічного стану конструктивних елементів дитячий майданчиків, їх ремонт, демонтаж у продовж 2016-2018 роках (а.с.6).

5 березня 2018 року сільським головою ОСОБА_3 у надані зазначеної інформації відмовлено з посиланням на положення Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується відповіддю №103 (а.с.7-8).

28 березня 2018 року за №(15-31)4135 вих-18 заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, повторно на адресу Петрівського сільського голови ОСОБА_3 скеровано запит про надання вказаної вище інформації (а.с.9-10).

11 квітня 2018 року Петрівський сільський голова ОСОБА_3 направила в Миколаївську місцеву прокуратуру №1 відповідь №129, якою з посиланням на положення Конституції України та Законів України «Про прокуратуру», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні» відмовила у наданні запитуваної інформації (а.с.11-12).

Обґрунтовуючи в адміністративному протоколі відносно ОСОБА_3 законність вимог прокурора, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури№1 ОСОБА_4 послався на повноваження прокурора закріплені в ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», які на його думку дають право прокурору до початку перевірки витребувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази, інші документи, одержувати інформації про стан законності та заходи щодо її забезпечення.

Однак, таке обґрунтування є безпідставним, оскільки закріплені цими нормами повноваження прокурора мають реалізовуватися лише в межах виконання функцій, передбачених статтею 2 Закону України «Про прокуратуру», згідно якою на прокуратуру України покладаються:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Згідно ч. 2 вказаної статті на прокуратуру не може покладатися функції, не передбачені Конституцією України і цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тобто вказана норма закону передбачає вичерпний перелік підстав повноважень прокурора для представництва в суді.

Згідно приписів ч. 4 вказаної статті наявність для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Проте, в матеріалах провадження про адміністративне правопорушення відсутня будь-яка інформація про проведення Миколаївською місцевою прокуратурою №1 будь-якої перевірки із зазначених у запитах вимог чи представницьких його функцій в суді.

Прокурор в своїх запитах просив надати інформацію та копії відповідних документів, не обґрунтувавши підстав такого звернення, а лише послався на загальні норми Закону України «Про прокуратуру», вказавши з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, що є припущенням і не відповідає виключному переліку повноважень вищевказаної норми закону.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або цей орган відсутній.

Отже, прокурор не в рамках вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», витребував від сільського голови Петрівської сільської ради ОСОБА_3 інформацію та документи щодо спортивно-дитячих майданчиків, розташованих на території, яка охоплюється юрисдикцією очолюваного останньою органу місцевого самоврядування.

Таким чином, законність вимог прокурора про надання йому інформації та копій документів, зазначених у запитах, не підтверджена матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про законність вимог прокурора з надання інформації та копій документів у встановлений законом строк, викладених в запитах від 26 лютого 2018 року за №(15-31)2753 вих-18 та від 28 березня 2018 року за №(15-31)4135 вих-18, а також в протоколі про адміністративне правопорушення є безпідставним.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1 листопада 1950 року, ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23 рп/2010 тлумачення положень ч. 1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Тобто, особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Отже, встановлене свідчить проте, що постанова суду першої інстанції, винесена без додержання вимог ст. 245 КУпАП, а саме не зясовані та не взяті до уваги усі обставини справи, які виключають можливість притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене, ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Суперечливі дані, які міститься в протоколі, правового значення для правильного вирішення справи, з огляду на встановлення усіх фактичних обставин справи, не мають.

За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі за адміністративним правопорушенням ОСОБА_3 на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Миколаївської районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-8 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. - скасувати, а провадження у справі за адміністративним правопорушенням ОСОБА_3 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В. Крамаренко