Справа №591/5315/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/20/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/5315/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 16 листопада 2017 року, якою на

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки досліджений в судовому засіданні відеозапис з камер працівників поліції є недопустимим та недостовірним доказом, при цьому судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування відеозапису в повному обсязі, а також проігноровано пояснення щодо існування на момент розгляду даної справи у суді іншої справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до працівника поліції, за наслідками розгляду якого було скасовано постанову про накладення на нього адміністративного стягнення та встановлено той факт, що він не керував транспортним засобом за викладених у протоколі обставин, внаслідок чого склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП відсутній.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 16.11.2017 ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 19.09.2017 о 02 год. 35 хв. в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва в районі буд.211 водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом Mersedes-Benz Vito д.н. ВМ 6111АН з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан спяніння на місці за допомогою приладу Drager Alkotest в присутності двох свідків та в закладі охорони здоровя відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 136964 від 19.09.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння на місці в присутності двох свідків та в закладі охорони здоровя відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Так, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно ч.1 ст.130 КУпАП настає, крім іншого, у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обовязки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, та встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п.3-14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або ж у відповідному закладі охорони здоровя.

Зокрема, огляд водія на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності 2-х свідків (ч.2 ст.266 КУпАП). Результати огляду зазначаються у відповідному в акті. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан наркотичного чи іншого спяніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя (ч.3 ст.266 КУпАП). Огляд осіб на стан спяніння здійснюється в закладах охорони здоровя не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і проводиться в присутності поліцейського (ч.4 ст.266 КУпАП).

Факт відмови водія ОСОБА_4 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння та відповідно вчинення правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, обєктивно підтверджується іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.3, 4), згідно яких 19.09.2017 близько 02 год. 50 хв. водій ОСОБА_4 у їх присутності відмовився пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоровя;

- записами з персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких вбачається як 19.09.2017 екіпажом патрульної поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_4 (02:18:41-02:22:20). Через деякий час, оскільки у працівників поліції були підстави вважати, що ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного спяніння, про що свідчила така підстава як запах алкоголю з порожнини рота, то у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер», на що він відмовився. При цьому водію розяснили право пройти медичний огляд в СОНД, яким він не скористався, відповівши також відмовою (02:43:34-02:44:37). Після цього у звязку із складанням протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції водію ОСОБА_4 були розяснені передбачені законом права (02:46:56-02:47:21). Крім того, були зафіксовані обставини оголошення ОСОБА_4 та свідкам складеного протоколу та проставлення вказаними особами підписів у ньому (03:19:15-03:23:00);

- показаннями працівника поліції ОСОБА_7, наданих останнім апеляційному суду, які повністю узгоджуються із зафіксованими на відеозаписах подіями та засвідчують факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом, а також обставини відмови ним від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку.

Слід зазначити, що незважаючи на те, що на неодноразові виклики апеляційного суду для допиту у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зявилися, їх письмові пояснення щодо відмови водієм ОСОБА_4 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоровя, є належними та допустимими доказами, оскільки повністю підтверджуються відеозаписами подій з персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції. При цьому, неявка вказаних свідків в судове засідання не може свідчити про їх відсутність при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при відмові ОСОБА_4 пройти огляд на стан спяніння в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних засобів, що мають функцію відеозапису тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді.

Вказані показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами, які узгоджуються між собою, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що вказані вище відеозаписи з персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції не можуть братися до уваги як докази, то вони є необґрунтованими, оскільки ці відеозаписи були надані працівником поліції та долучені до справи суддею суду першої інстанції під час розгляду протоколу і будь-яких даних, які б обєктивно свідчили про те, що вони були отримані з істотним порушенням встановленого законом порядку та вказували б про їх недопустимість чи недостовірність матеріали справи не містять.

З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження захисника відносно того, що суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування відеозапису подій в повному обсязі, оскільки на наявних в матеріалах справи відеозаписах зафіксовані всі суттєві обставини вчинення правопорушення, які утворюють його обєктивну сторону (факт керування транспортним засобом та відмова від огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку на вимогу поліцейського у присутності двох свідків), при цьому вони є послідовними та відповідають проміжкам часу, що значаться на них.

Та обставина, що перебіг подій міститься не на одному, а на декількох файлах та не є безперервним, жодним чином не свідчить про неможливість прийняття даних відеозаписів у якості доказів, а також про недостовірність зафіксованих на них обставинах вчинення правопорушення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на рішення Зарічного районного суду м. Сум від 22.11.2017, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та скасовано постанову інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Суми лейтенанта поліції ОСОБА_7 серія БР № 851952 від 19.09.2017 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_4 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таке рішення не має преюдиційного значення при встановленні факту керування водієм ОСОБА_4 транспортним засобом та відмови пройти огляд на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку.

Як було встановлено вище, вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за викладених в протоколі та постанові судді обставин повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

До того ж, зі змісту вказаного судового рішення від 22.11.2017 вбачається, що постанова працівника поліції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП фактично була скасована у звязку з тим, що відповідач (інспектор роти № 2 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_7В.) не надав суду жодних доказів на підтвердження вини позивача (ОСОБА_4М.) у його вчиненні, тобто виключно через не дотримання субєктом владних повноважень обовязку доказування правомірності свого рішення, а тому така підстава жодним чином не спростовує фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Апеляційний суд також приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Крім того, не підлягає задоволенню і клопотання захисника про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 і ч.2 ст.38 КУпАП, оскільки ОСОБА_4 був підданий адміністративному стягненню в межах встановленого законом строку, а апеляційним судом не прийнято такого рішення щодо постанови судді суду першої інстанції, за наслідками якого була б необхідність накладати стягнення новою постановою.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 16 листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.