АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/749/17 Головуючий у І-й інстанції - Книш А.В.
Справа № 204/1290/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 17 лютого 2017 року о 05 год. 20 хв. у м. Дніпро по вул. Робоча, буд. 79а водій ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на предмет виявлення вказаного стану було зі згоди водія у встановленому законом порядку проведено із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Результат тесту виявився позитивним та склав - 1,52‰. У вказаних діях водія ОСОБА_1 було встановлено порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи вимоги свого клопотання, ОСОБА_1 зазначає, що до нього в період з 29 травня 2017 року по 25 липня 2017 року не надходило жодної інформації щодо руху поданої ним апеляційної скарги, а з сайту ЄДРСР він дізнався про постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року про повернення йому апеляційної з підстави пропуску строку апеляційного оскарження та відсутності клопотання про його поновлення, у зв'язку з чим і просить поновити цей строк.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, не відповідає матеріалам провадження та вимогам закону, та є прийнятою в порушення процесуальних норм.

Вказує, що станом на 13 березня 2017 року в матеріалах провадження був відсутній запис з нагрудної камери поліцейського. Зазначає, що ним було подано клопотання до суду про направлення справи на розгляд до іншого суду за місцем його проживання, проте це клопотання безпідставно було залишено без задоволення. Зазначає, що 17 лютого 2017 року його зупинили працівники поліції і застосували до нього стягнення за ст. 126 КУпАП проте копію складеної постанови він так і не отримав, після чого поліцейська запропонувала йому вийти з машини та повідомила, що в нього є ознаки алкогольного сп'яніння, однак він заперечував проти цього та пояснив, що тільки перехворів простудним захворюванням, проте це не було взято до уваги. Працівником поліції було запропоновано пройти огляд за допомогою технічного засобу, проте він хотів їхати до лікарні, однак таке прохання було проігноровано, як було проігноровано і його вимогу про надання відповідних документів та сертифікатів щодо вимірювального засобу. Він дав згоду на проходження огляду в лікарні, втім працівники поліції склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. Крім того вказує, що протокол проведення огляду на стан сп'яніння належним чином не оформлений, відсутні дані про відсторонення його від керування транспортним засобом.

Крім того вказує, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написані власноручно молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 та мають тотожний зміст. Зазначає, що з урахуванням порушень при складанні протоколу та наявності неналежних доказів, в матеріалах провадження взагалі відсутні будь - які докази керування ним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Вказує, що на дати слухання справи, коли він не з'являвся, він мав на це поважні причини та 24 квітня 2017 року він просив перенести розгляд на іншу дату через стан здоров'я, втім з моменту подання клопотання будь якої інформації щодо розгляду справи йому не надходило, після чого 19 травня 2017 року було подано клопотання про закриття провадження та стало відомо про існування оскаржуваної постанови. Крім того, в подальшому він неодноразово був позбавлений можливості отримати вказану постанову і тільки 25 травня 2017 року в суду першої інстанції отримав її, про що свідчить наявна матеріалах розписка від тієї ж дати. Вказує, що судом при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином встановлено всіх обставин та досліджено всіх доказів, що призвело до винесення незаконного рішення.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши з їх урахуванням законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

Оскільки апелянт заявив відповідне клопотання, а згідно матеріалам справи він не брав участі у судовому засіданні, в якому було винесено оскаржувану постанову, та відсутні відомості про отримання ним її копії у межах строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що цей строк був пропущений правопорушником з поважної причини, і вважає за необхідне його поновити та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Аналізуючи оскаржувану постанову з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджується належними і достатніми доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованими результатами тесту; письмовими поясненням понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у присутності яких було проведено огляд; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги. Так, посилання апелянта на неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи у зв'язку з тим, що: фактично підставою для зупинки автомобіля під його керуванням поліцейськими була перевірка документів; у стані алкогольного сп'яніння він не перебував, про що повідомив останніх, та будь-яких ознак такого стану не виявляв; на їх вимогу пройшов перевірку за допомогою технічного засобу "Драгер" незважаючи на те, що відповідні документи щодо повірки цього приладу на його прохання надані не були; він не був доставлений для огляду на стан сп'яніння до відповідного медичного закладу, хоча давав згоду лише на це, - є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема з відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що: причиною для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було порушення ним Правил дорожнього руху; під час розмови з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 виявляв очевидні ознаки перебування у стані сп'яніння та визнав, що попередньо вживав алкогольні напої; на проведення огляду на місці за допомогою технічного засобу "Драгер" ОСОБА_1 погодився добровільно, вимог про надання технічної документації на вказаний прилад не висував, результати огляду на місці не заперечував та питання про проведення огляду у спеціалізованому медичному закладі не порушував. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписав без зауважень та будь-яких заперечень при цьому не висловив.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

Посилання апелянта на те, що письмові пояснення від імені понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виконані поліцейським, а останніми лише підписані, не можуть бути взяті до уваги, оскільки письмова фіксація співробітником патрульної поліції пояснень свідків, з наступним їх підписанням самими цими особами, закону не суперечить. Крім того, письмові пояснення вищезгаданих свідків цілком узгоджуються з іншими доказами, зокрема з відеозаписом подій, та не викликають сумнівів у достовірності.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Посилання апелянта на неналежність відеозапису з нагрудної камери поліцейського як доказу у зв'язку з тим, що при ознайомленні захисника з матеріалами справи 13.03.2017 р. він був відсутній, не можуть бути взяті до уваги зважаючи на те, що CD-диск із вказаним записом був отриманий на запит суду 18.04.2017 р. (а.с. 36).

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично зважаючи на те, що останній був належним чином повідомлений про день та час судового засідання і до цього неодноразово на виклики суду не з'являвся.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця