АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2704/2017 Постанова винесена суддею Грегулем О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника ОСОБА_2 та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року ОСОБА_4визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно з постановою суду, 09 червня 2017 року о 18 год. 25 хв. по вул. Гната Хоткевича в м. Києві ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечного бокового інтервалу до автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався праворуч, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження в справі, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а в частині закриття провадження у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд не в повній мірі з'ясував усі фактичні обставини справи, не повністю дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, обставинам, запереченням ОСОБА_4 та допустив порушення принципу повноти, всебічності та об'єктивності розгляду справи, у зв'язку з чим безпідставно визнав винуватим ОСОБА_4

Так, твердження, викладені інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки 09.06.2017 року о 18 год. 25 хв. ОСОБА_4, рухаючись по вул. Гагаріна в м. Києві та повернувши на вул. Г.Хоткевича, проїхав близько 50 метрів по головній дорозі, а по вільній смузі дороги, яка знаходилася праворуч, їхав автомобіль ВАЗ, який саме не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем DAF, яким керував ОСОБА_4

Тому ОСОБА_4 не визнав обставини, які викладені в протоколі та не погодився з відомостями, які були в ньому викладені, про що ним було зазначено в протоколі, а також ним особисто були дані пояснення, однак працівники поліції не прийняли їх до уваги та зробили помилкові висновки щодо вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_4, а не водієм іншого автомобіля, дії якого і призвели до ДТП.

При цьому жодного доказу, який би свідчив про винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення саме ОСОБА_4, в матеріалах справи немає.

До того ж, саме на уповноважену особу Національної поліції покладено обов'язок доведення вини ОСОБА_4, однак всупереч цьому, суд визначив його та адвоката особами, які мають довести невинуватість ОСОБА_4, що прямо суперечить вимогам ст. 255 КУпАП.

Крім того, визнавши винним ОСОБА_4 у порушенні п. 13.1 ПДР, судне врахував висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження від 18.08.2017 №62, в якому відсутні будь-які висновки щодо порушення ОСОБА_4 пункту 13.1 ПДР, однак вказано на те, що з боку ОСОБА_4 могло бути порушення п. 10.1 ПДР.

Тому, з урахуванням пояснень та висновку експерта, можна стверджувати, що працівником поліції були невірно вказані обставини вчинення ДТП, а в судовому засіданні не знайшло підтвердження порушення ОСОБА_4 саме пункту 13.1 ПДР, та, оскількипротокол за порушення ОСОБА_4 п. 10.1 ПДР не складався, а суд не вправі вийтиза межі обвинувачення, яке не ставилося у провину ОСОБА_4, то в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, суд зробив помилкові висновки щодо винуватості ОСОБА_4, на основі документів, достовірність даних яких викликає сумнів.

Зокрема, в рапорті інспектора поліції, зазначено, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, ним було враховано характер пошкоджень, розташування автомобілів на проїжджій частині (відповідно до схеми) та відео з реєстратора автомобіля ВАЗ. Однак, дані висновки не мають ніякого підґрунтя та засновані виключно на припущеннях, суб'єктивній думці та оцінці працівника поліції, а також не було долучено до матеріалів справи і відео з реєстратора автомобіля ВАЗ, що ставить під сумнів як його наявність, так і твердження працівника поліції з цього приводу.

Щодо схеми місця ДТП, то розташування даних транспортних засобів в ній не відповідає фактичному їх розташуванню в момент вчинення ДТП, і таке зображення може свідчити про те, що саме ОСОБА_3, який керував автомобілем ВАЗ,порушив ПДР, в результаті чого сталося ДТП, проте, суд першої інстанції не з'ясовував характер порушень, які допустили водії ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та причинно-наслідковий зв'язок порушення ПДР з наслідками ДТП.

Таким чином, на думку апелянта, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження обставин викладених в оскаржуваному протоколі, у зв'язку з чим факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відповідно його вина ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника ОСОБА_2, котрий, уточнивши своє прохання, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, а також заперечення ОСОБА_3 проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі і повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_4, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про недотримання ним під час керування 09 червня 2017 року о 18 год. 25 хв. по вул. Гната Хоткевича в м. Києві автомобілем «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався праворуч, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПта підписаний ОСОБА_4 без будь-яких зауважень; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на вул. Гната Хоткевича в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 і ОСОБА_3щодо обставин події, рапорті інспектора поліції, та у фотознімках, на яких зображено розташування автомобілів «ДАФ» та «ВАЗ» після зіткнення та пошкодження автомобіля «ВАЗ».

При цьому, пояснення ОСОБА_4, надані ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди,про те, що він рухався на автомобілі «ДАФ» по вул. Гагаріна та, повернувши на вул. Гната Хоткевича, проїхав 50 метрів по головній дорозі, а по вільній смузі праворуч від нього їхав автомобіль «ВАЗ», який не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з його автомобілем, тобто не порушував Правила дорожнього руху, що б призвело до зіткнення транспортних засобів, були ретельно перевірені суддею місцевого суду та обґрунтовано відхилені як не спроможні, оскільки вони повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, такі твердження ОСОБА_4 спростовуються поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та при розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, про те, що він, не порушуючи Правил дорожнього руху, рухався по вул. Гната Хоткевича у другій смузі руху прямо зі швидкістю приблизно 5 км/год, оскільки була тягучка. В подальшому в дзеркало заднього виду він побачив, як автомобіль «ДАФ», який рухався в третій смузі, трохи позаду нього, почав перестроюватись в його смугу руху, притискаючи його автомобіль. Тому, для запобігання ДТП, він натиснув на гальма та зупинився, оскільки не міг з'їхати ні вправо, ні вліво, та тільки хотів рушати, як в нього в'їхав автомобіль «ДАФ», водій якого можливо вважав, що вже проїхав його (ОСОБА_3.) автомобіль. Також зазначив, що на момент зіткнення швидкість його автомобіля була 0 км/год, оскільки він в цей час не рухався, а стояв.

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення немає й у суду апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Так, зі схеми дорожньої-транспортної пригоди, правильність якої не оспорювалась учасниками пригоди при її складанні, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, а також пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в результаті зіткнення в автомобілі «ДАФ» було пошкоджено передню праву сторону бамперу, праву підніжку, праві двері та облицювання передньої правої фари, а в автомобілі «ВАЗ» - заднє ліве колесо, задні ліві двері, заднє ліве крило та наявна подряпина з лівої сторони заднього бамперу.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «ДАФ» та «ВАЗ» свідчать про те, що саме передньою правою частиною автомобіль «ДАФ» контактував із задньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ».

Тобто дані схеми ДТП щодо місця розташування автомобілів «ДАФ» та «ВАЗ» після зіткнення та їх пошкоджень, а також фотознімків, вказують на те, що ОСОБА_3 рухався прямо, не змінюючи напрямок руху, а ОСОБА_4 здійснював перестроювання в смугу руху автомобіля «ВАЗ», не розрахувавши габарити свого автомобіля та не врахувавши те, що автомобіль «ВАЗ» зупинився, а не звільнив смугу руху, на яку він мав намір перестроїтись, а відтак ОСОБА_4 повинен був здійснювати свій маневр безпечно та дотримуючись безпечного бокового інтервалу.

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями розташування транспортних засобів після зіткнення та пошкоджень автомобіля «ВАЗ», з яких вбачається, що пошкодження лівої сторони заднього бамперу та заднього лівого крила мають повздовжний характер до задніх лівих дверей автомобіля «ВАЗ», що свідчить про недотримання безпечного бокового інтервалу саме водієм автомобіля «ДАФ» ОСОБА_4, а не навпаки, як стверджує апелянт.

Отже, сукупність приведених вище доказів, які були досліджені судом першої інстанції, свідчить про недотримання водієм ОСОБА_4 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, яким є відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

З огляду на те, що в суді апеляційної інстанції захисником не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування висновку суді місцевого суду про доведеність вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, його твердження про дотримання Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4, є безпідставними.

Посилання ж захисника на висновки експертного автотехнічного дослідження №62 від 18.08.2017 року, відповідно до якого в діях ОСОБА_4 вбачаються порушення саме пункту 10.1 ПДР, до уваги не приймаються, оскільки експертом при дослідженні не були враховані всі об'єктивні дані та фактичні обставини ДТП, що також не заперечує і захисник, зазначаючи, що параметри даних для проведення експертизи були взяті зі слів водія ОСОБА_4

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляції захисника ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про порушення виключно водієм ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

А відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження по справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року, якою ОСОБА_4визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.