АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/486/17 Справа № 711/4499/17 Головуючий по 1 інстанції Угорчук В. В.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, захисника - адвоката Хорошого І. В., інспектора Гладуна В. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Хорошого І. В. на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Маріуполь Донецької області, приватного підприємця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2,

накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір у розмірі 320,00 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року ОСОБА_3 біля 01 год. 48 хв. 30.04.2017 р. неподалік будинку № АДРЕСА_2 керував автомобілем «Шевроле-Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Хороший І. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 та закрити провадження у справі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з явним порушенням діючого законодавства внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи. Судом неправильно встановлені обставини справи, які насправді мали місце, що призвело до невірного висновку про вчинення ОСОБА_3 адмінправопорушення та необґрунтованого притягнення його до адмінвідповідальності з накладенням адмінстягнення. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, оскільки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, ОСОБА_3 не вчиняв, а викладені в ньому факти не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначає, що в дійсності 30.04.2017 р. близько 24.00 год. ОСОБА_3 на власному автомобілі «CHEVROLET AVEO» повертався додому, рухаючись по вул. Чорновола від бульв. Шевченка. Зупинився біля бару «Велком», де придбав дві пляшки пива, після чого поїхав до свого місця проживання. На перехресті повернув ліворуч на вул. Надпільна, причому повертав на зелений мигаючий сигнал світлофора, після чого звернув на стоянку біля свого будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2. Зупинившись на стоянці біля будинку, вирішив випити пиво в своїй машині. Через деякий час до його машини під'їхали поліцейські й попросили його вийти. За цей час ОСОБА_3 встиг вже випити пива. Поліцейський повідомив йому, що він порушив ПДР, а саме, повертаючи з вул. Чорновола на вул. Надпільна, здійснив поворот при увімкненому жовтому сигналі світлофора. ОСОБА_3 почав заперечувати проти цього, однак поліцейський сказав, що у них на автомобільному реєстраторі це зафіксовано. Подивившись відеозапис, він побачив, що на ньому видно, як він виїжджає на перехрестя і починає здійснювати поворот при мигаючому зеленому сигналі світлофора, а закінчує повертати вже при жовтому. Після цього поліцейський запитав, чи вживав ОСОБА_3 алкогольні напої. Він повідомив поліцейському, що дійсно, після того, як припаркував автомобіль, пив пиво. Однак, поліцейський звинуватив ОСОБА_3 у тому, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, й він має проїхати з ними до Черкаського обласного наркологічного диспансеру для проведення огляду на стан сп'яніння та встановлення його ступеня.

При цьому поліцейський не пояснив ОСОБА_3 порядок проходження огляду на стан сп'яніння, а саме, що спочатку поліцейський здійснює огляд на місці зупинки, а тільки в разі відмови від проходження огляду на місці чи незгоди з його результатами, проводиться огляд в закладі охорони здоров'я. Поліцейські не провели спочатку огляд ОСОБА_3 на місці зупинки, як того вимагає ч. 2 ст. 266 КУпАП, в справі відсутні пояснення свідків про його відмову від проходження огляду на місці або про його незгоду з результатами проведеного огляду на місці, а тому у поліцейських були відсутні підстави для направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння до обласного наркологічного диспансеру. Також суд першої інстанції при накладенні на ОСОБА_3 адмінстягнення керувався лише тими доказами, які були одержані з порушенням закону і в достовірності яких виникав сумнів, та навіть документами, які доказами взагалі не являються. В оскаржуваному рішенні немає жодного обґрунтування та посилання на доказ, який би свідчив, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані сп'яніння.

Суд вийшов за межі обвинувачення та самостійно змінив на шкоду ОСОБА_3 фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні правопорушення, зазначивши інші обставини його вчинення. Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 близько 00.48 год. керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Однак, в судовому засіданні під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що відеозапис подій починається о 01.48 год., тобто на годину пізніше, ніж зазначено в протоколі.

Про помилковість твердження суду щодо допущення технічної помилки в протоколі свідчить те, що, коли ОСОБА_3 став заперечувати факт проїзду перехрестя на жовтий сигнал світлофора, працівники поліції пред'явили йому запис з відеореєстратора, на якому був зазначений час відеозапису 00.47 год. Це свідчить, що працівники поліції під'їхали до автомобіля ОСОБА_3 аж через годину після того, як він проїхав перехрестя і припаркував свій автомобіль біля будинку. Працівники поліції умисно зазначили в протоколі час вчинення правопорушення 00.48 год., щоб він збігався з часом, коли ОСОБА_3 нібито здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Крім того, огляд ОСОБА_3 на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я був проведений з грубим порушенням ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факту проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу не встановлено ні рапортом поліцейського, ні протоколом про адміністративне правопорушення, а тому в суду першої інстанції не було підстав вважати, що огляд ОСОБА_3 в ЧОНД був проведений законно. Лікарем проведено медичний огляд особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння та складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння № 456 без достатніх на те підстав, оскільки була порушена процедура визначення стану сп'яніння, а саме не був проведений огляд на місці зупинки, і ОСОБА_3 від такого огляду не відмовлявся.

Всупереч вимогам Інструкції, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 взагалі не були залучені свідки - особи, які б могли підтвердити, що він правомірно був зупинений уповноваженими на те працівниками поліції під час руху, що в нього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, що йому пропонували поліцейські пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки і що він відмовився від його проходження, або що такий огляд був проведений, і він був не згідний з його результатами. В свою чергу у висновку щодо результатів медичного огляду в графі «Підпис обстежуваної особи» підпис ОСОБА_3 відсутній.

Також згідно з Інструкцією після проведення тестів за допомогою спеціальних технічних засобів лікар зобов'язаний провести повторний тест через 20 хвилин. Однак, із відеозапису вбачається, що лікар змусив ОСОБА_3 пройти повторний тест лише через три хвилини після першого тесту, чим порушив порядок проведення огляду особи на стан алкогольного сп'яніння. Більше того, в акті огляду ОСОБА_3 лікар зазначив, що нібито повторний тест проводився саме через 20 хвилин, а не через 3 хвилини, тим самим внісши до акту огляду неправдиву інформацію.

Крім того, висновок складений на бланку невідомого походження, який не відповідає зразку такого бланку, наведеному в Додатку 4 Інструкції і не містить всіх необхідних даних, які він має містити. Висновок не містить дати його заповнення, а в ньому лише зазначена дата, коли був складений Акт медичного огляду, у ньому не зазначений номер Акта медичного огляду на стан сп'яніння, а в п. 5 не зазначена посада, найменування підрозділу Національної поліції України, спеціального звання особи, яка направила ОСОБА_3 на огляд та відсутній її підпис. Крім того не зазначено дати: число, місяць і рік направлення на огляд.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні вказівки на будь-яку ознаку алкогольного сп'яніння всупереч п. п. 2, 3 Розділу І Інструкції. Однак в рапорті інспектора Мінаєвої І. М. взагалі відсутні посилання на керування ОСОБА_3 транспортним засобом в стані сп'яніння, а зазначено лише, що під час перевірки його документів поліцейські виявили у нього ознаки сп'яніння. Крім того, рапорт є внутрішнім службовим документом, який не відображає фактичних подій, які мали місце, а тому в силу ст. 251 КУпАП не може бути доказом. Також рапорти не відповідають вимогам з діловодства, оскільки на них відсутні відповідна резолюція керівника, якому ці рапорти адресовані.

Крім того суд необґрунтовано визнав доказом відеозапис події, який був зроблений за допомогою відеокамери, закріпленої на форменому одязі, адже він був одержаний з порушенням закону.

Згідно з листом Управління патрульної служби МВС в м. Києві № 33/л-989 від 22.10.2015 року відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського не являється доказом вчинення адмінправопорушення, оскільки така відеокамера не сертифікована належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства. Такий технічний засіб як «відеокамера, закріплена на форменому одязі», відсутній в Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого Наказом МВС № 33 від 01.03.2010 року. Крім того місцевий суд не встановив, чи був цей відеозапис здійснений тим технічним засобом, який дозволений до використання вказаним переліком. У суду не було жодних даних щодо походження цього відеозапису: ким він зроблений, яким технічним засобом, на який цифровий носій. Суд зробив нічим необґрунтоване припущення щодо здійснення цього запису за допомогою відеокамери, закріпленої на форменому одязі, але жодного підтвердження цьому немає. Тобто судом не було встановлено джерело, а, отже, й законність, походження цього відеозапису. Ці обставини прямо свідчать про незаконність одержання цього запису, його недостовірність, а тому неможливість визнання і використання як доказу.

У судовому засідання захисник Хороший І. В. та правопорушник ОСОБА_3 апеляційну скаргу захисника підтримали з мотивів, які в ній наведені. ОСОБА_3 указав, що дійсно був у стані алкогольного сп'яніння, однак не керував транспортним засобом, а лише пив пиво, знаходячись у припаркованому біля його будинку автомобілі, коли до нього під'їхали працівники поліції і запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Інспектор Гладун В. О. просив відхилити апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано визнано доведеним факт керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, що належно підтверджується доказами, які дослідив місцевий суд. Доводи апеляційної скарги та позицію ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції оцінює критично, вбачаючи їх спробою уникнути відповідальності за вчинене.

Разом з тим, суд першої інстанції у змісті оскаржуваної постанови допустив істотну процесуальну помилку, не визначивши у резолютивній частині рішення питання щодо винуватості ОСОБА_3, адже саме висновок про винуватість чи невинуватість особи, яка притягується до відповідальності, і є основним результатом розгляду судом справи про адміністративне правопорушення. На це слушно звертає увагу апелянт у доповненнях до апеляційної скарги.

За таких обставин оскаржувана постанова не може залишатися чинною і підлягає безумовному скасуванню, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції має ухвалити нову постанову, в якій необхідно визначитися з питанням винуватості особи.

Однак, скасувавши оскаржувану постанову, апеляційний суд, прийшовши до висновку про належне підтвердження винуватості ОСОБА_3, не може застосувати до нього передбачене законом адміністративне стягнення, адже на час розгляду справи апеляційним судом минув строк можливого накладення такого стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП.

Тому, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Хорошого І. В. задовольнити частково.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закривши провадження у справі на підставі положень ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко