Дата документу 26.12.2017
ЄУ № 420/1551/17
Провадження №3/420/454/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року смт. Новопсков Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов Відділу прикордонної служби «Білолуцьк» Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії ЕМ №130471, виданий Марківським РВ УМВС України в Луганській області 26.03.1999, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який працює робочим в ТОВ «Айдар», с. Гераськівське Марківського району Луганської області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, якому роз`яснено його права відповідно до ст.268 КУпАП, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Новопсковського районного суду Луганської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія СхРУ № 363044 від 30.09.2017, згідно якого ОСОБА_1 30.09.2017 о 18 год. 05 хв. був затриманий на відстані 3 м. від Державного кордону України в районі інформаційного покажчика №668/2 після перетину кордону поза пунктом пропуску спільно з громадянином ОСОБА_2, чим порушив п.9 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановами Новопсковського районного суду Луганської області від 02.10.2017, 03.10.2017 та 04.10.2017 адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП повертався до Відділу прикордонної служби «Білолуцьк» Луганського прикордонного загону для усунення недоліків.

26.12.2017 адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов повторно до Новопсковського районного суду Луганської області.

В судовому засіданні 26.12.2017 ОСОБА_1 пояснив, що він не перетинав та не мав наміру перетинати Державний кордон України.

Розглянувши адміністративний матеріал, дослідивши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, письмові докази, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Диспозиція ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за перетинання, або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або через державного кордону України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

Диспозиція ч.2 вказаної статті передбачає відповідальність за ті ж самі дії, вчинені групою осіб, або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

З огляду на викладене, виходячи із змісту вказаних норм, відповідальність за вчинення вказаного адміністративного правопорушення настає у випадку вчинення особою або групою осіб із прямим умислом дій, спрямованих на незаконне перетинання ним або ними особисто державного кордону України.

Наявність затриманого автомобіля в безпосередньому наближенні до Державного кордону України ще не свідчить про спробу незаконного перетину державного кордону. Крім того, автомобіль знаходився паралельно державному кордону України, що вбачається зі схеми місцевості району затримання порушників державного кордону (прикордонного режиму).

Суд не приймає до уваги надані фототаблиці, оскільки з них не зрозуміло, коли і ким вони складені, внаслідок яких процесуальних дій їх складено, з них не можливо встановити місце події.

Відповідно до ст.ст.245,251,252,280,283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, обєктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки в його діях не було умислу на спробу перетинання Державного кордону поза пунктами пропуску через Державний кордон України.

Доказів на підтвердження протилежного, а саме того, що метою перебування ОСОБА_1 у безпосередній близькості від державного кордону України були дії, спрямовані саме на незаконний перетин державного кордону України особисто ним у групі із ОСОБА_2, які охоплюються диспозицією ч.2 ст. 204-1 КУпАП, у наявних матеріалах справи не вбачається.

ОСОБА_1В свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не визнав, а протилежне органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не доведено.

Оскільки державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності і усі сумніви щодо доведеності вини особи, суд тлумачить на її користь.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які обєднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: обєкт адміністративного проступку, обєктивну сторону проступку; субєкт адміністративного проступку; субєктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обовязкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або жне відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - вказане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Аналіз доказів, перевірених в судовому засіданні свідчить, що матеріали адміністративної справи не містять об'єктивних даних про те, що дії ОСОБА_1 носили протиправний характер.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, не доведений, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити, в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, а тому провадження по даній справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247,252, 283-285, 287 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області.

Суддя: