Справа№340/581/17
Провадження № 3/340/272/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване та фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, водій Косівського автопарку, - за ст. 130 ч.1 КпАП України, -

в с т а н о в и в :

з протоколу про адміністративне правопорушення серія БР №095239 від 20.10.2017 вбачається, що ОСОБА_1, 20.10.2017 о 04 год 23 хв, в смт Верховина вул. Грушевського Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння - різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, суду пояснив, що 20.10.2017 перед ранком він порався по господарсту. Дружина, яка працює касиром на автостанції в смт Верховина попросила відвезти її на роботу, оскільки її робочий день починається з 04.00 год ранку. Він не переодягаючись, сів в автомобіль та відвіз дружину. Коли повертався назавд, його зупинили працівники поліції. На місці зупинки вони не пропонували йому пройти освідчення, а відразу посадили його в службовий автомобіль та відвезли до Верховинської ЦРЛ для проходження медичного освідчення, він не опирався оскільки був впевнений що тверезий. У лікарні йому запропонували подихати в трубку і більше ніяких тестів на визначення стану спяніння не проводили. Перебував він у медичному закладі близько пяти хвилин, потім працівники поліції знову посадили його в службовий автомобіль та відвезли до його автомобіля, який знаходився по вул Грушевського в смт Верховина. Зазначив, що свідків, зазначених в протоколі, як в медичному закладі так і при складанні протоколу, не було. А тому вважає, що працівниками поліції неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності за відмову від проходженння у встановленому порядку медичного освідчення, просить провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, потерпілих, а також іншими документами.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, є протокол про адміністративне правопорушення серія БР №095239 від 20.10.2017, в якому відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння засвідчена підписами двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4; висновок №60 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.10.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду; пояснення свідка ОСОБА_3 від 20.10.2017.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому заперечив, вказав, що на момент складення протоколу був тверезим та не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законодавством порядку, а його відмова у протоколі засвідчена з порушенням чинного законодавства.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин є переконливим висновок, що вчинення адміністративного правопорушення особою повинно доводитися чіткими, узгодженими та неспростовними доказами.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засіданні заперечила факт присутності під час складання протоколу свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а з врахуванням того, що свідок ОСОБА_4, виклик якого судом здійснювався за адресою вказаною в протоколі, в судове засідання не зявився і місце його проживання суду невідоме, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулися на адресу суду з відміткою "адресат за зазначеною адресою не проживає", а тому не можна вважати доведеним факт засвідчення відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння у присутності двох свідків.

Також суд вважає неналежним доказом висновок №60 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.10.2017, оскільки такий складається лікарем закладу охорони здоровя виключно за результатами проведення медичного огляду водія транспортного засобу. В даному випадку, особу притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду в закладі охорони здоровя.

Враховуючи, що будь-яких належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, суду не надано, а наявними доказами не доведено в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення слід завершувати у відсутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, оскільки свідки у встановленому законом порядку викликалися судом, в судове засідання не зявилися без поважних причин, а діючим КпАП України не передбачено можливості доставки свідків до суду приводом у даній категорії справ, що унеможливлює забезпечення можливості їх допиту судом.

Керуючись ст.247, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: А.Б. Бучинський