П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2017 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Леміш О.М, за участю прокурора Дербак Ю.Ю, правопорушника ОСОБА_1В, адвоката ОСОБА_2Я , розглянувши матеріали, які надійшли від НПУ Департамент захисту економіки Управління захисту економіки в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Лінтура 10/27, (м. Київ, вул. Златоустівська , 30/37)

- за скоєння адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувають адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1В , у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

З протоколу №32 від 19.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування, був зобовязаний після свого звільнення, яке мало місце 07.02.2017 року подати до до 00 хв 00 год 08.02.2017 року декларацію (після звільнення) як субєкт декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (за період не охоплений раніше поданими деклараціями, станом на останній день такого періоду).

Встановлено, що 14.05.2017 заступником начальника відділу по роботі з персоналом Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст.49 Закону України "Про запобігання корупції" за вих. № 07-70-04/118-2 направлено до Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення про встановлення факту неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, а саме декларації субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (за період не охоплений раніше поданими деклараціями, станом на останній день такого періоду) колишнім заступником начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби від 18.12.2015 № 3992-о ОСОБА_1 призначено у порядку переведення з 18.12.2015 посаду заступника начальника Закарпатської митниці ДФС.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби від 07.02.2017 № 196-о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Закарпатської митниці ДФС за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, ОСОБА_1, до 07.02.2017 року займав (обіймав) посаду заступника начальника Закарпатської митниці ДФС, після чого був звільнений, а тому був зобовязаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, а саме декларацію субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (за період не охоплений раніше поданими деклараціями, станом на останній день такого періоду) в термін не пізніше дня припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто до 00 хв 00 год 08.02.2017 року.

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_1 опубліковано в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічну декларацію (після звільнення) 29 березня 2017 року, виправлену 02 квітня 2017 року.

Отже, ОСОБА_1 подав декларацію субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (за період не охоплений раніше поданими деклараціями, станом на останній день такого періоду) (після звільнення) лише 29.03.2017, (виправлену 02.04.2017) тобто несвоєчасно.

Таким чином, ОСОБА_1, усвідомлюючи обовязок подання декларації (після звільнення), до 00 хв 00 год 08.02.2017 року мав можливість у зазначений період подати декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, а саме декларацію субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (за період не охоплений раніше поданими деклараціями, станом на останній день такого періоду), але подав її лише 29.03.2017 (виправлену 02.04.2017), тобто несвоєчасно та без поважних причин.

Обєктивних причин щодо несвоєчасності подання та оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_1 перевіркою не встановлено.

На підставі вище викладеного, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 6 КУпАП.

В процесі розгляду протоколу прокурор підтримав викладену в ньому позицію , просив суд притягнути ОСОБА_4В до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1В та його захистник під час розгляду даного протоколу підтримали подані заперечення та просили суд закрити провадження по справі у зв"язку з відсутністю складу правопорушення.

Заслухавши позицію учасників процесу, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, вивчивши матеріали справи , суд приходить до наступного.

Статтею 1 Закону встановлено, що субєкти декларування це особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року за № 3, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування подається не пізніше дня такого припинення. Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до пункту 5 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обовязкові для виконання нормативно-правові акти; ч.5 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Нормативно-правові акти Національного агентства після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Нормативно-правові акти Національного агентства, які пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Таким чином, судом встановлено , що ОСОБА_1В є особою, яка зобовязана була подати декларацію відповідно до Закону «Про запобігання корупції» .

Разом з тим, Відповідно до п. 2 Порядку перевірки факту подання суб'єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого Рішенням НАЗК №19 від 06.09.2016 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1479/29609 від 15.11.2016 року припиненням діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки субєкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Згідно Н А К А З У N 58 від 29.07.93 р. Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що п.4.1 та 4.2.передбачає , що Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Разом з тим, в судовому засіданні та матеріалами справи не підтверджено той факт , що ОСОБА_1В знав про його звільнення, в матеріалах справи також відсутнє будь яке письмове повідомлення його роботодавцем про необхідність отримання трудової книжки.

Таким чином , встановленим є той факт, що ОСОБА_1В про звільнення дізнався тільки 22.03.2017 року.

Окрім наведеного , суд констатує, що за період з 22.03.2017 року останній неодноразово намагався подати електронну декларацію, однак з незалежних від нього обставин зміг це зробити тільки 29.03.2017 року.

Наведене стверджується листом Департаменту фінансового контролю та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції , отриманого у відповідь на звернення ОСОБА_1В щодо надання розяснень з приводу несвоєчасного подання ним декларації субєкта декларування, який припиняє діяльність, з якого вбачається , що опрацюванням послідовності дій користувача «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 встановлено, що ним з 23.03.2017 вчинялися відповідні дії з метою подання декларації. Разом з тим, з 02.03.2017 по 28.03.2017 спостерігалися перебої у роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», що може свідчити про поважні причини несвоєчасного подання ОСОБА_1В декларації.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 КпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Частиною 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції визначено, що правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАПє формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, корупційним правопорушенням, в тому числі, передбаченим ч.1 ст.172-6 КУпАП, є виключно умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене відповідною особою, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність. Якщо правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, вчинене через необережність, то відповідальність особи за цією статтею настати не може. З суб'єктивної сторони ці правопорушення характеризуються умисною формою вини (прямий умисел) - державний службовець або інша особа, уповноважена на виконання функцій держави, усвідомлює, що порушує спеціальні обмеження, спрямовані на запобігання корупції, і бажає діяти саме таким чином, тобто неправомірно.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність у діях ОСОБА_1В складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відносно ОСОБА_1В підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6, 7 ст. 126 Конституції України, ч. 2 ст. 52 Закону України Про запобігання корупції, ст.ст. 7, 9, 10, 11, ч. 1 ст. 172-6, ст.ст. 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Лінтура 10/27, (м. Київ, вул. Златоустівська , 30/37) за частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5М