АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2154/2017 Постанова винесена суддею Дев'ятко В.В.
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисників ОСОБА_2 - адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року ОСОБА_2визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 07 травня 2017 року о 21 год. 05 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, та рухаючись у дворі будинку 8, корпус 8 по пр. Героїв Сталінграда в м. Києві, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла зіткнення з припаркованим автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, та від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила п.п. 2.5, 13.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та постановленою з порушенням вимог закону, просить її скасувати в частині визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона мала намір особисто приймати участь у судовому засіданні щоб довести відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, на час, коли справа була призначена судом до розгляду, вона хворіла, про що повідомила суд заявою, однак суд безпідставно залишив її заяву поза увагою, чим порушив її права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, задати питання працівникам поліції і свідкам, та протизаконно позбавив її права на участь у розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Крім того зазначає, що під час проведення огляду на стан сп'яніння, поліцейськими не було дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та статті 266 КУпАП.

При цьому, звертає увагу на те, що від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку, вона не відмовлялася, а не погодилася з проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, про що зазначила в протоколі про адміністративне правопорушення, та у відповідності до положень ст. 266 КУпАП у встановленомузаконом порядкузапропонувала поліцейським провести огляд в закладі охорони здоров'я, оскільки алкогольних напоїв вона не вживала, однак їй було відмовлено в цьому, чим порушено вимоги Закону та Інструкції.

Між тим, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним, тобто недотримання вказаного порядку має наслідком недійсність здобутих доказів, що прямо передбачено Законом.

А, оскільки встановлений законом порядок з'ясування обставин даного правопорушення не дотримано, протокол достатніх доказів на підтвердження зазначеного не містить, вказані в ньому дані не можуть бути підставою для безсумнівного притягнення особи до адміністративної відповідальності і накладення на неї стягнення.

Тому, наведене вище у своїй сукупності викликає сумнів у доведеності факту керування нею автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, що має трактуватися на її користь.

За таких обставин, на думку апелянта, внаслідок недотримання вимог ст. 268 КУпАП, суд дав неналежну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи та незаконно визнав її винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Також апелянт просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки 26.06.2017 року, напередодні судового засідання, вона подала до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою, проте суд залишив її заяву поза увагою та розглянув справу без її участі, не направивши при цьому їй копії постанови, яку вона отримала лише 08.08.2017 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дана справа була призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції на 14.09.2017 року, однак у зв'язку із неявкою у судове засідання ОСОБА_2 та із задоволенням клопотання захисника ОСОБА_3 про виклик і допит свідків по справі, розгляд останньої було перенесено на 05.10.2017 року.

Між тим, у судове засідання, призначене на 05.10.2017 року, ні ОСОБА_2, ні її захисник ОСОБА_3 не з'явилися, в телефонному режимі захисник ОСОБА_3 повідомив, що не буде більше представляти інтереси ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, а від ОСОБА_2, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку із її хворобою, через що розгляд справи було відкладено на 26.10.2017 року.

26.10.2017 року у судове засідання з'явився захисник ОСОБА_4, з яким у ОСОБА_2 24.10.2017 року було укладено договір про надання правової допомоги, але ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщеною про день та час слухання справи, у судове засідання не з'явилася, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 13.11.2017 року.

Проте, в подальшому, будучи неодноразово належним чином сповіщеними про день та час слухання справи, ні ОСОБА_2, ні її захисник ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, захисник ОСОБА_4 по телефону повідомив, що розірвав з ОСОБА_2 договір, а ОСОБА_2 про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань на адресу суду не направила, на телефонні дзвінки не відповідає, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Так, висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, що спричинило пошкодження транспортних засобів «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, та «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, ґрунтується на досліджених доказах у справі, яким суд дав належну оцінку, в тому числі з точки зору їх допустимості.

Правильність такого висновку підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №157747 від 07 травня 2017 року, з якого вбачається, що у цей день о 21 год. 05 хв. у дворі будинку 8 корпус 8 на пр. Героїв Сталінграда в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з припаркованим автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, схемою дорожньо-транспортної пригоди, рапортом інспектора УПП, поясненнями самої ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, наданими одразу після дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок суду не оспорюється ОСОБА_2 і в апеляційній скарзі.

Також, всупереч тверджень апелянта, судом першої інстанції були дотримані вимоги закону і при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_2 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку не лише за допомогою приладу «Драгер», але й медичного огляду у лікаря-нарколога, поясненнях свідка ОСОБА_5 щодо відмови ОСОБА_2 від проходження тесту на алкогольне сп'яніння, та рапорті інспектора поліції.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції процедури проведення її огляду на стан сп'яніння, оскільки вона не відмовлялась від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку, а лише не погодилась на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським на місці з використанням спеціальних технічних засобів, про що зазначила в протоколі про адміністративне правопорушення та запропонувала провести її огляд в закладі охорони здоров'я, але співробітниками поліції в проходженні такого огляду їй було відмовлено, то вони не відповідають дійсності та спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №157746 від 07.05.2017 року та письмовими поясненнями самої ОСОБА_2, в яких вона власноручно зазначила лише те, що «не згодна».

При цьому, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в своїх поясненнях ОСОБА_2 не вказала про свою згоду пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я та, що працівниками поліції їй в такому огляді було відмовлено.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не вказано і про те, що, після складання відносно неї протоколу, вона зверталася у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо неї, і відповідних доказів цьому нею надано не було.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_2 про порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме - розгляд справи судом першої інстанції у її відсутність, незважаючи на подане нею клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, то, досліджуючи такі твердження ОСОБА_2, слід вказати на те, що, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, ОСОБА_2 не долучила до нього підтверджуючих документів, що вона хворіє, а враховуючи те, що це була повторна неявка ОСОБА_2 у судове засідання без поважних причин, то такі дії ОСОБА_2 свідчать про їх спрямування на затягування розгляду справи, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у її відсутність.

До того ж, за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_2 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність її вини у вчинених правопорушеннях та на правильність накладення адміністративного стягнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки її притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, і дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 2.5, 13.1 ПДР України, тобто про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь її вини, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують її відповідальність, і обґрунтовано визначив вид та розмір стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що в повній мірі відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.