АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

особи, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст.ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 24 червня 2017 року о 02 год. 00 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, по вулиці Козацькій, 108/2 в м. Києві, при виникненні небезпеки для руху (перешкоди) не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та об'їзду перешкоди, унаслідок чого здійснив зіткнення з перешкодою (парканом будинку), що призвело до пошкодження транспортного засобу, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.4, 12.1, 12.3 та 2.3 «б» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі - Правил), та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Крім того, 24 червня 2017 року о 02 год. 00 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, по вулиці Козацькій, 108/2 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров'я відмовився у присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, та закрити провадження у справі за ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю у його діях складів вказаних адміністративних правопорушень, посилаючись на те, що суддя місцевого суду неповно з'ясував обставини справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, виніс постанову з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначав, що стосовно нього безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, оскільки він не залишав місце дорожньо-транспортної пригоди, так як був травмований та увесь час знаходився на місці пригоди, що підтверджується зазначеним у протоколах про адміністративні правопорушення однаковим часом їх складення та вчинення правопорушень, а також може бути підтверджено відеозаписами нагрудних камер поліцейських.

Зазначав, що протоколи про адміністративні правопорушення підлягали поверненню для доопрацювання, оскільки у них, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, відсутні адреси свідків.

Також апелянт посилався на фальсифікацію складеного стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його було складено не на місці зупинки транспортного засобу, а в Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія», у відсутності свідків, та без вручення йому копії такого протоколу. З наявних у справі бланків письмових пояснень свідків убачається, що вони заповнені однією особою.

Однак суддя місцевого суду при розгляді справи не звернув уваги на вказані обставини, не витребував відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, та не викликав у судове засідання свідків для встановлення обставин, наведених у протоколах.

Також ОСОБА_2 подав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови від 14 вересня 2017 року йому вручено 26 вересня 2017 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 вручено 26 вересня 2017 року, тоді як подано апеляційну скаргу 29 вересня 2017 року.

З урахуванням положень, вважаю обгрунтованими доводи апелянта про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення апелянту у визначений законом строк копії оскаржуваної постанови, а відтак пропущений строк підлягає поновленню.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні,

тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, не перевіряється, оскільки такий висновок не оспорюється апелянтом та іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуєтьсяданими протоколу по адміністративне правопорушення від 24 червня 2017 року, у відповідності до якого, 24 червня 2017 року о 02 год. 00 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, по вулиці Козацькій, 108/2 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.5/а.с. 1/;письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24 червня 2017 року, з яких убачається, що у присутності вказаних осіб 24 червня 2017 року ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та у закладі охорони здоров'я /а.с. 5/; поясненнями свідка ОСОБА_5 від 24 червня 2017 року, у відповідності до яких, він, керуючи автомобілем «Шевроле» по проспекту Лобановського у м. Києві, повернувши на вулицю Деміївську, бачив, як автомобіль «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, на великій швидкості рухався по вулиці Деміївській, та не впоравшись з керуванням, здійснив наїзд на перешкоду - огородження житлового будинку. При цьому, водій транспортного засобу «Фольксваген», та пасажир вказаного автомобіля, перебували у стані алкогольного сп'яніння, та на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння, водій відмовився /а.с. 6/; даними рапорту інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_6 від 24 червня 2017 року, відповідно до яких останній в складі екіпажу поліції прибув за викликом на місце дорожньо-транспортної пригоди на перехресті вулиць Деміївської та Козацької, у м. Києві, де виявив водія ОСОБА_2, який за видимими ознаками перебував у стані алкогольного сп'яніння, та на пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків /а.с. 7/.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідженими матеріалами спростовуються доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності свідків, є необґрунтованими та спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24 червня 2017 року, а також даними рапорту інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_6

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути доказом у справі, оскільки в ньому не зазначені адреси свідків, то, з урахуванням долучених до протоколу письмових пояснень свідків, та отриманих судом апеляційної інстанції відомостей, якими підтверджуються викладені в постанові судді суду першої інстанції фактичні обставини справи та висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, − такі порушення не тягнуть за собою скасування постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, та містить в собі всі необхідні відомості, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративні правопорушення.

Посилання апелянта на не вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є підставою для скасування постанови судді місцевого суду. Крім того, як убачається з даних протоколу, ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень та підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не викликав для допиту понятих, та не витребував відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних, які б вказували на те, що ОСОБА_2 звертався до судді місцевого суду з відповідними клопотаннями.

Крім того, судом апеляційної інстанції вживались заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та витребування відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції ОСОБА_7, проте свідки на неодноразові виклики до апеляційного суду не з'явилися, відеозапис з нагрудної камери на запит суду не надано.

Наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил, та інших переконливих даних, які б безумовно спростовували висновки суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, суддя місцевого суду дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушенняу зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя місцевого суду допустивнеправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

Як убачається із матеріалів справи, 24 червня 2017 р. заступником командира роти №1 батальйону №2 УПП у м. Києві ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №095724 стосовно ОСОБА_2, відповідно до якого, 24 червня 2017 р. о 02 год. 00 хв., на перехресті вулиць Козацької та Деміївської у місті Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Фольксваген»,державний номер НОМЕР_1, не виконав вимогу про зупинку після ввімкнення проблискового маячка червоного кольору та подачі звукового сигналу в гучномовець, що змусило зупинити даного водія шляхом створення штучного затору.

Зазначений протокол одночасно з протоколами про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП направлено на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 122-2 КУпАП суддею районного суду не розглядався та рішення по ньому не приймалось.

За правилами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Із матеріалів справи убачається, що постанова судді місцевого суду в частині не розгляду протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 122-2 КУпАП не оскаржується апелянтом чи іншими особами, які наділені правом апеляційного оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення, а відтак судом апеляційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Так, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно змінювати як фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, так і кваліфікацію дій особи, стосовно якої його складено.

Це узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У відповідності до рішень Європейського суду з прав людини ("Малофеєв проти Росії" та "Карелін проти Росії"), увипадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Вирішуючи питання про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя місцевого суду не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 122-4 КУпАП не складався та провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею не розпочиналось.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про залишення ОСОБА_2 на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя районного суду вийшов за межі фактичних обставин, викладених у протоколах, а тому висновки судді місцевого суду про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є такими що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим з постанови судді підлягає виключенню вказівка про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Адміністративне стягнення накладено суддею місцевого суду у відповідності до вимог ст. 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більше серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку - за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

З урахуванням наведеного, виключення з постанови судді місцевого суду вказівки про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не впливає на вид та межі накладеного стосовно нього адміністративне стягнення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для зміни або скасування постанови судді місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року - без змін.

Виключити з постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року вказівку про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва В.В. Мельник