АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження та його апеляційну скаргу на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Згідно з постановою судді, 29 лютого 2016 року о 8 годині 40 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Кільцева дорога, на перехресті з вулицею Леніна, 116, в місті Києві, в порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні перешкоди або небезпеки для руху, яку водій спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, під час випередження здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai і30», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

13 вересня 2017 року захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить указану постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування таких вимог апеляційної скарги захисник зазначає про те, що ОСОБА_4 правил дорожнього руху не порушував, а протилежні висновки суду першої інстанції ґрунтуються за неповному з'ясуванні обставин дорожньо-транспортної пригоди, на суперечливих поясненнях іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6, а також на однобічній оцінці висновку автотехнічного дослідження № 8222/2016-52 від 22 вересня 2016 року, проведеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який прийнятий судом до уваги лише за варіантом № 1, що ґрунтується виключно на поясненнях ОСОБА_5, при цьому суд не надав оцінки варіанту № 2 експертизи, який містить аналіз пояснень ОСОБА_4 з приводу обставин зіткнення транспортних засобів.

ОСОБА_3 вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок комплексного автотехнічного та транспортно-трасологічсного дослідження № 00021/1 від 26 жовтня 2016 року, проведений ТОВ «Українські незалежні судові експертизи», з посиланням на відсутність у експертів повноважень на момент її виготовлення, що спростовується наданими стороною захисту доказами.

Крім цього захисник звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 складений працівниками поліції за результатам розгляду справи відносно ОСОБА_5, тобто, в порушення ст. 247 КУпАП, поза межами строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

За таких підстав, на переконання апелянта, постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованого та підлягає безумовному скасуванню.

Разом з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді, поважність причини пропуску якого обґрунтовує несвоєчасністю отримання її копії.

Вислухавши пояснення: ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу, просили їх задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення клопотання і апеляційної скарги, вважали постанову суду законною і обґрунтованою, опитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, перевіривши доводи клопотання по поновлення строку та апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, в тому числі, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови вручається під розписку. У разі, якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга захисником ОСОБА_3 подана попередньо 11 серпня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови суду від 31 липня 2017 року. Однак, враховуючи, що такий строк пропущений лише на один день, при чому копія постанови ОСОБА_4 вручена 2 серпня 2017 року, то, з метою забезпечення особі права на оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за можливе поновити захиснику пропущений строк.

Отже, клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року підлягає задоволенню.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про скасування цієї постанови та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, то вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Всупереч наведених вимог закону, висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на неповній та однобічній оцінці доказів у справі.

Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 135285 від 23 березня 2017 року та постановою суду першої інстанції, 29 лютого 2016 року о 8 годині 40 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Кільцева дорога, на перехресті з вулицею Леніна, 116, в місті Києві, в порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні перешкоди або небезпеки для руху, яку водій спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, під час випередження здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundaiі30», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Фактично висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді ґрунтуються на:

- поясненнях ОСОБА_5, відповідно до яких 29 лютого 2016 року, приблизно о 8 годині 30-40 хвилин, вона рухалась в заторі по Кільцевій дорозі на автомобілі «Hyundai і30», державний номерний знак НОМЕР_2, зі сторони Одеської площі в сторону Жулянського мосту в крайньому правому ряду. Оскільки у пасажира її автомобіля погіршилось самопочуття, то, з метою здійснення вимушеної зупинки, вона увімкнула правий сигнал повороту та, впевнившись в безпеці маневру, почала з'їзд з крайнього ряду на острівок безпеки в місці примикання вулиці Леніна до Кільцевої дороги. В момент, коли передня частина її автомобіля вже частково була на острівку безпеки, вона відчула удар у передній правий бік свого автомобіля від автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Звідки з'явився даний автомобіль та як він рухався, враховуючи рядність і те, що був затор та правий ряд їхав зі швидкістю 10-20 км/год. щільним потоком, вона пояснити не може;

- поясненнях свідка ОСОБА_6 про те, що, знаходячись в автомобілі «Hyundai і30», під керуванням ОСОБА_5, під час руху з Одеської площі по Кільцевій дорозі в напрямку Жулянського мосту в місті Києві в правій крайній смузі руху, в районі перехрестя з вулицею ОСОБА_9 (вулиця Леніна), йому стало зле, тому він попросив водія зупинити автомобіль на узбіччі, після чого відчув удар у правий бік автомобіля;

- висновку судової автотехнічної експертизи № 8222/16-52 від 22 вересня 2016 року, проведеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно з яким з технічної точки зору в діях ОСОБА_4М вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 75).

При цьому, суд, пославшись на вищенаведені докази та схему дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 37), не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_4 щодо обставин зіткнення транспортних засобів.

Між тим, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 8222/16-52 від 22 вересня 2016 року, з огляду на наявність двох версій водіїв щодо механізму скоєння дорожньо-транспортної пригоди, які містили суперечності між собою в частині характеру зближення автомобілів, які неможливо усунути за відсутності зафіксованої та відображеної слідової інформації, яка б характеризувала параметри розташування автомобілів відносно елементів проїзної частини, експертами проводилось дослідження по двом варіантам згідно з поясненнями кожного з водіїв окремо.

Проте, суд, не надавши оцінки висновку експертизи загалом у сукупності із іншими доказами у справі, своє рішення мотивував лише його варіантом № 1 за поясненнями водія ОСОБА_5, та не проаналізував взагалі варіант № 2 висновку, складеного за поясненнями водія ОСОБА_4, в тому числі виходячи з даних схеми дорожньо-транспортної пригоди, долучених до справи фотознімків, та їх узгодженості з поясненнями того чи іншого водія, що призвело до його неповноти та не переконливості.

Зокрема, як вбачається із пояснень ОСОБА_4, він 29 лютого 2016 року рухався по Кільцевій дорозі на автомобілі «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, від Одеської площі в напрямку Жулянського шляхопроводу. Приблизно о 8 годині 20-30 хвилин, він рухався в крайній правій смузі зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. В місці примикання вулиці Леніна (вулиці ОСОБА_9) до Кільцевої дороги, автомобіль «Hyundai і30», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що знаходився на сусідній смузі руху, ліворуч від нього і рухався трохи попереду приблизно на половину корпусу, різко змінив напрямок свого руху праворуч, спровокувавши зіткнення передньої правої частини її автомобіля з передньою лівою частиною його автомобіля. До цього ОСОБА_4 пояснив, що, не дивлячись на усі можливі заходи, вжиті ним для уникнення зіткнення, а саме інтенсивне гальмування і намагання встигнути уникнути зіткнення різкою зміною напрямку руху, йому це не вдалося.

Такі пояснення ОСОБА_4, на думку суду апеляційної інстанції, не позбавлені підстав.

На схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка хоча і містить недоліки, однак на ній зі слів водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відображено місце зіткнення транспортних засобів в межах крайньої правої смуги руху (а. с. 37).

Це ж підтвердив в судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_8, який за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склав дану схему.

Не суперечать пояснення ОСОБА_4 і характеру пошкоджень автомобілів, зафіксованих схемою дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 37) та фотознімками, долученими до матеріалів справи (а. с. 21, 65, 73, 124, 127), які локалізовані в середній правій частині автомобіля «Hyundai і30» і в передній лівій частині автомобіля «Toyota», що об'єктивно свідчить про те, що автомобілі контактували під певним кутом, а саме при перетинанні автомобілем «Hyundaiі30» траєкторії руху автомобіля «Toyota».

Про це свідчить також відсутність пошкоджень на передньому бампері автомобіля «Toyota» (а. с. 21, 65, 73, 124, 127).

Крім того, із аналізу вказаних фотознімків вбачається, що на місці дорожньо-транспортної пригоди відсутні сліди коліс автомобіля «Toyota» на острівку безпеки паралельні осі дороги, які б вказували на те, що зазначений автомобіль безпосередньо перед зіткненням рухався поза межами крайньої правої смуги, випереджаючи автомобіль «Hyundai і30», як на те вказувала ОСОБА_5

Також на фотознімках зафіксовані сліди гальмування автомобіля «Toyota» на межі проїзної частини і правого узбіччя, які різко змінюють напрямок та ведуть до місця його остаточної зупинки, відображеної, до того ж, на схемі дорожньо-транспортної пригоди, що достатньо переконливо вказує на те, що зіткнення транспортних засобів відбулось в межах крайньої правої смуги руху, та узгоджується з поясненнями ОСОБА_4 про те, що при виникненні раптової небезпеки для його руху у виді маневрування автомобіля «Hyundai і30», він, з метою уникнення зіткнення, застосував екстрене гальмування та змінив напрямок руху, проте запобігти зіткненню не зумів.

Враховуючи характер і локалізацію пошкоджень транспортних засобів, місце їх зіткнення, з огляду на указані вище обставини дорожньо-транспортної пригоди, зафіксовані на фотознімках, не позбавлені підстав і пояснення ОСОБА_4 про те, що він рухався в крайній правій смузі руху та перед зіткненням транспортних засобів не змінював напрямок руху і не виконував маневру випередження автомобіля «Hyundai і30», який знаходився лівіше та попереду його автомобіля.

Однак суд першої інстанції наведеним обставинам і наявним доказам у справі, в тому числі висновку судової автотехнічної експертизи № 8222/16-52 від 22 вересня 2016 року, який містить лише аналіз пояснень водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за різними варіантами зіткнення транспортних засобів, належної оцінки не дав, та допустився помилкового висновку про доведеність винності водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_4 в порушенні вимог п. п. 10.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Щодо посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, то вони не підтверджують жодними доказами, а указаний пункт правил носить для водіїв рекомендаційний характер.

При цьому, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції оцінює пояснення ОСОБА_5 про те, що вона з метою здійснення вимушеної зупинки увімкнула правий сигнал повороту та, впевнившись в безпеці маневру, почала з'їзд з крайнього ряду на острівок безпеки в місці примикання вулиці Леніна (вулиці ОСОБА_9) до Кільцевої дороги, з огляду на вимоги: п. 10.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку»; п. 1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «крайнє положення на проїзній частині - це положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділювальної смуги), яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (у тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини (середини проїзної частини або роздільної смуги)»; п. 10.3 Правил дорожнього руху України про те, що «у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, а за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч».

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги пояснення ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 про те, що перестроювання та вимушена зупинка автомобіля «Hyundai і30» була наслідком незадовільного самопочуття свідка, оскільки вони не узгоджуються з їхніми поясненнями на місці дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 38, 39) та нічим по справі не підтверджуються, як і рух автомобіля «Toyota», під керуванням ОСОБА_4, перед здійсненням нею маневру перестроювання безпосередньо позаду її автомобіля.

Крім того, такі обставини, про які у своїй поясненнях зазначали ОСОБА_5 і свідок ОСОБА_6, не звільняли ОСОБА_5 при перестроюванні або зміні напрямку руху від необхідності дотримання Правил дорожнього руху України.

Не доводить вину ОСОБА_4 і постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року, якою провадження у справі по даному факту дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_5 закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки докази у цій справі, як і її пояснення, оцінюються судом апеляційної інстанції відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 135285 від 23 березня 2017 року, складеного відносно ОСОБА_4

За наведених обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю за недоведеністю наявності в діях ОСОБА_4 порушень Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, а звідси і про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_3 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, - скасувати.

Закрити провадження у справі щодо ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/2491/2017 Постанова винесена суддею: Захаровою А.С.

Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.