АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 33/796/2542/2017 Суддя 1 інстанції - Галась І.А.
Категорія: ст. 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

11 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року, щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1

за ст. 185 КУпАП -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 (восьми) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 136 (сто тридцять шість) гривень.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 19 червня 2017 року, о 09 год. 10 хв. керуючи автомобілем марки «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Градинській, 5 у м. Києві, після зупинки транспортного засобу, не пред'явив працівникам поліції документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що поліцейські заявляли, що він вчинив правопорушення, а саме: порушив ПДР, керуючи транспортним засобом. Він попросив надати докази того, які саме є підстави вважати, що він вчинив порушення ПДР, на що працівники поліції заявили, що вони особисто бачили це порушення і є відповідний відеозапис. На вимогу апелянта пред'явити цей відеозапис, щоб він міг впевнитися у наявності законних підстав для зупинки та вимоги пред'явити документи - працівники поліції повідомили, що вони не можуть цього зробити і що після того, як вони його оштрафують, він буде мати можливість ознайомитися з відеозаписом.

На думку ОСОБА_3, особисте уявлення поліцейського про правопорушення та про принципи доказування у адміністративних справах не можуть бути достатньою підставою вважати що він вчинив правопорушення, оскільки особа, яка розглядає справу (поліцейський) не може одночасно бути свідком.

Апелянт стверджує, що на момент вимоги поліцейського пред'явити документи, у працівників поліції не було достатніх підстав вважати, що він вчинив правопорушення, а тому вимога пред'явити документи, на думку апелянта, була незаконною, і тому працівники поліції не могли притягати його до відповідальності за відмову у виконання незаконного розпорядження.

Крім цього ОСОБА_3 зазначає, що з самого початку, він передав в руки поліцейському, який його зупинив (чоловік), своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, який оглянув його та повернув йому. Цей факт поліцейські підтверджують на відеозаписі в УНП в Деснянському районі міста Києва. Після того, як йому повернули посвідчення водія, підійшла лейтенант поліції ОСОБА_4 та знову попросила передати їй посвідчення водія, оскільки вона планує складати адміністративний протокол за ст. 122 КУпАП. ОСОБА_3 почав клопотати про ознайомлення з доказами, а саме: з відеозаписом правопорушення, як це передбачено ст. 268 КУпАП, але йому було відмовлено з мотивуванням, що це не передбачено законом. Оскільки розмова щодо реалізації його права на ознайомлення з матеріалами права і наданням пояснень щодо них, переривалася постійною вимогою надати посвідчення водія для, по суті, незаконного притягнення його до відповідальності, інспектор сказала, щоб він сідав на заднє сидіння у патрульний автомобіль. Йому нічого не залишалось, як виконати ці вимоги, і його доставили в Деснянський РВ ГУ НП в м. Києві. По приїзду в відділення поліції, окрім відеозапису, він клопотав про можливість ознайомитися з рапортом про вчинення адмінправопорушення, на що отримав відповідь, що спочатку буде складена постанова, а потім рапорт.

Апелянт вказує на те, що інспектор Семенова A.A. позбавила його можливості ознайомитися з будь - якими доказами вчинення правопорушення, та ще й незаконно затримала його, після чого неправомірно склала протокол про злісну непокору законній вимозі працівника поліції, хоча він виконав усі законніїї вимоги.

Також ОСОБА_3 стверджує, що суд першої інстанції проігнорував його письмові пояснення, порушив норми матеріального права та неправильно кваліфікував вимогу поліцейських пред'явити документи як законну вимогу ( ст. 185 КУпАП), без дослідження наявності у поліцейських достатніх підстав вважати, що він вчинив правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданням адміністративного провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи вказаних норм права не дотримався.

Так,відповідно до п.22 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Главою 15 КУпАП передбачені адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління.

Диспозицією ст. 185 КУпАП, яка входить в розділ глави 15 КУпАП, передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об'єкт, об'єктивну і суб'єктивну сторони та суб'єкта правопорушення.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7).

Відповідно до пояснень ОСОБА_3, наданих як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, які повністю підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, він після зупинки його транспортного засобу не лише пред'явив, а надав в руки поліцейському, який його зупинив, своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Поліцейський оглянув документи та повернув їх ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_3 повернули зазначені документи, підійшла лейтенант поліції ОСОБА_4 та знову попросила передати їй посвідчення водія для складання адміністративного протоколу за ст. 122 КУпАП відносно нього. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що інспектор Семенова A.A. не надала йому можливості ознайомитися з будь - якими доказами вчинення ним правопорушення, та ще й незаконно затримала його, після чого неправомірно склала протокол про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП, оскільки він будь - якої непокори не чинив. ОСОБА_3 вважав, що вимога поліцейських про повторне пред'явлення документів була незаконною.

З протоколу про адміністративне правопорушення, постанови судді, яка оскаржується, з показань ОСОБА_3 та відеозапису вбачається, що вимога поліцейського щодо пред'явлення ОСОБА_3 для перевірки документів не була пов'язана з порушенням останнім громадського порядку, а була висунута, як до водія, в зв'язку з, нібито, порушенням Правил дорожнього руху України.

Однак, непред'явлення особою, яка керує транспортним засобом, (тобто, спеціальним суб'єктом) для перевірки посвідчення водія відповідної категорії є об'єктивною стороною іншого правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, передбаченого Главою 10 КУпАП, що включає в себе адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв'язку.

Із вищевказаного вбачається, що кваліфікація інспектором поліції ОСОБА_4 дій ОСОБА_3 як таких, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, є помилковою, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

А будь - яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 саме у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, тобто, правопорушення, яке посягає на встановлений порядок управління, матеріали справи не містять.

Вирішення ж питання про відповідальність особи за іншою статтею КУпАП, ніж та, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, за змістом ст.ст. 221, 254, 256, 279, 294 КУпАП виходить за межі як компетенції суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, розглянувши справу в межах апеляційної скарги та протоколу про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП за виписаних в протоколі обставин.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 (восьми) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 136 (сто тридцять шість) гривень - скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал