Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1429/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 липня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 130448 від 26 лютого 2017 року, ОСОБА_2 26.02.2017 о 01 годині 55 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Предславинській, 28 в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків. Водій ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил Дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року та постановити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що в порушення принципу права на захист та справедливий судовий розгляд, суддею не було досліджено в повній мірі всіх фактичних обставин, не було викликано до суду поліцейських, не було здійснено перегляд запису з їх нагрудних відеокамер, не було викликано до суду для допиту свідків, що зазначені в протоколі, не було досліджено обставин щодо проходження освідування на алкогольне сп'яніння на місці за допомогою технічних приладів, не було досліджено обставин щодо відмінності протоколів, того що наявний в матеріалах справи та який був наданий скаржнику під час його складання.

Зокрема, як зазначає скаржник, працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на стан алкогольного сп'яніння, зазначений в ст. 266 КУпАП, відповідно до якого огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Не зважаючи на те, що скаржник сам запропонував поліцейським пройти освідування на алкогольне сп'яніння за допомогою технічного приладу «Драгер», працівник поліції, всупереч чинному законодавству, відмовився від проведення тесту, повідомивши про необхідність пройти тест у клініці. Протягом двох годин після зупинки, патрульні не змогли ніяким чином залучити свідків для складання протоколу про відмову їхати до закладу охорони здоров'я для проходження відповідного тесту, а пізніше запропонували залучити «драйвера», який припаркує автомобіль скаржника біля його дому. Після того, як автомобіль був припаркований, скаржнику вручили копію протоколу та відпустили.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що напередодні судового засідання, ознайомившись з матеріалами справи, він дізнався про те, що в протоколі зазначено свідків, яких насправді на місці події не було. Дана обставина підтверджується тим, що протокол, який був вручений скаржнику суттєво відрізняється від протоколу, що знаходиться в матеріалах справи, що фактично свідчить про фальсифікацію протоколу працівниками поліції, оскільки в протоколі скаржника не має підписів свідків. В судовому засіданні скаржник надавав судді для огляду наявний у нього протокол та в усних клопотаннях заявляв про необхідність виклику працівників поліції та перегляду запису з їх відеокамер, однак суддею ці клопотання не були взяті до уваги, що фактично порушує право скаржника на забезпечення справедливого розгляду його справи.

На думку скаржника, оскільки будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що працівниками поліції належним чином були виконані вимоги ч. 2 і ч. 3 ст. 266 КУпАП, а також Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, при проведенні його огляду на встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом, суду не було надано, апеляційний суд зобов'язаний дійти до висновку, що вказаний огляд скаржника проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому на підставі вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП його слід визнати недійсним, а саме через порушення процедури проведення такого огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя, як прямо зазначено в постанові, обґрунтував достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями порушника, в яких він зазначив, що патрульними поліцейськими було запропоновано проїхати до клініки на освідування стану сп'яніння, на що він відмовився.

Разом з тим, таке обґрунтування судового рішення, так само як і матеріали, що зібрані по справі, на які послався суддя у своїй постанові, не дають підстав для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, з огляду на таке.

По-перше, як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення від 26.02.2017 року серії БР № 130448, який було складено щодо ОСОБА_2 не може бути визнано належним та допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки цей протокол не в повній мірі відповідає вимогам законодавства та відомчим інструкціям.

Зокрема, відповідно до вимог п. 3 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказам МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395) направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп'яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (надалі - Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103).

Відповідно до п. 6 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 7 Розділу І. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

І лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, як це передбачено п. 8 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 6 Розділу ІХ. Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, а також пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, такий порядок дотриманий не був, а в протоколі про адміністративне правопорушення, так само як і в постанові судді не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп'яніння, які б дозволили зробити висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

По-друге, як вбачається з наданої суду апеляційної інстанції для огляду копії протоколу про адміністративне правопорушення від 26.02.2017 року, яка була вручена ОСОБА_2 після його складання, в ній відсутні дані про те, що цей протокол складався в присутності свідків, що підтверджує пояснення скаржника про те, що на момент безпосереднього складання протоколу вказані свідки були відсутні.

Судом апеляційної інстанції вживались відповідні заходи для виклику та допиту вказаних в оригіналі протоколу свідків, проте жоден з них в судове засідання не з'явився.

Враховуючи вищенаведені обставини, а саме недотримання встановленої законодавством процедури проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на які звертається увага в апеляційній скарзі, а також в поясненнях самого скаржника, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об'єктивного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року - скасуванню, із закриттям провадження по справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Карабань В.М.