АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ІгнатовР.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017, −

В С Т А Н О В И В

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017 та апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити оскаржувану постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017 в частині накладення адміністративного стягнення, замінивши його на менш суворе.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_2 зауважує, що про розгляд справи в суді першої інстанції він не знав, про судове засідання він не повідомлявся. У зв'язку з закінченням терміну дії тимчасового водійського посвідчення, він звернувся до органу поліції, де йому повідомили про необхідність звернення до Оболонського районного суду міста Києва, де і власне 26.07.2017 йому видали копію оскаржуваної постанови. З огляду на те, що пропустив строк на звернення з апеляційною скаргою з причин, які не залежали від його волі, просить його поновити.

В свою чергу доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим судом детально не досліджено обставини справи і накладено занадто суворе стягнення. Зокрема, судом не враховано, що він, ОСОБА_2, має достій водійський стаж, протягом якого завжди дотримується ПДР України, є правопослушним водієм, який жодного разу не був причиною ДТП. Більше того, як наголошує апелянт, автомобіль для нього і його родини є засобом існування і позбавлення права керування ним завдасть його сім'ї значних матеріальних збитків та додаткових труднощів. Натомість суд жодним чином не вмотивував в своєму рішенні чому визначив йому саме таку міру покарання.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2017 серії БР №30846, ОСОБА_2 27.03.2017 о 18:00 год. по пр. С.Бандери в м.Києві, керуючи транспортним засобом «Ssang Yong» д.н.з. НОМЕР_1, при перестроюванні не надав перевагу в русі та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п.10.1., 10.3. ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд призначити йому менш суворе адміністративне стягнення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 щодо доводів поданої ним апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційні вимоги ОСОБА_2підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Першочергово судом вирішено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017.

Так, заслухавши пояснення ОСОБА_2 в частині клопотання про поновлення троку на апеляційне оскарження, а також перевіривши його доводи, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання від 07.06.2017, при цьому зважаючи, що останній подав апеляційну скаргу в межах десятиденного строку, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП на оскарження постанови місцевого суду відраховуючи початок перебігу зазначеного строку з моменту коли дізнався про існування оскаржуваної постанови, а також беручи до уваги на принцип доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, − суд вважає за необхідне задовольнити існуюче клопотання, прийнявши подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу до розгляду та поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Що стосується безпосередніх доводів апеляційної скарги, то суд керується слідуючим.

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує постанову місцевого суду лише в частині призначеного йому заходу адміністративного стягнення, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність вини у порушенні правил дорожнього руху, учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП, в постанові зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника та застосував з метою виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується та вважає, що судом обрано ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення без достатніх законних на те підстав, поза як суд підійшов формально до призначення правопорушнику відповідальності, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним обставинам, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по призвело до застосування необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Порушені судом першої інстанції і вимоги ч.2 ст.33 КпАП України, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Натомість, місцевий суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КпАп України, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

В п.28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз'яснив, що «…Судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Як випливає зі змісту постанови, обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем роботи чи проживання, притягувався раніше до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічно правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України чи вчиняв інші порушення, відповідальність за які передбачено законом, або ж інші фактичні дані чи обставини, що в сукупності надали б суду можливість обґрунтовано дійти висновків про особу порушника і обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КпАП України, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення - відсутні.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не було враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КпАП України).

Санкцією ст.124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яка тягне за собою або ж накладання штрафу або ж позбавлення права керування транспортними засобами.

В той час, як випливає з положення ч.2 ст.30 КпАП України, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано вказаного вище положення закону, оскільки ОСОБА_2, виходячи з обставин скоєння ДТП, не вчинив грубого порушення права керування транспортними засобами, до відповідальності за порушення ПДР України раніше не притягувався, що не дає правових підстав суду застосувати такий вид адміністративного стягнення.

Таким чином, судом першої інстанції у винесеній ним постанові, на підставі якої було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, безпідставно застосував суворіший вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, що необґрунтовано жодними доказами та фактичними даними, які б надали суду правові підстави застосувати саме таку міру відповідальності, а тому в цій частині постанову суду необхідно змінити, застосувавши до порушника більш м'яке та менш суворе адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017 − задовольнити та поновити пропущений строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2017 − змінити в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважати правильним прізвище в постанові від 07.06.2017, замість «Пігуаль» − «Піщаль».

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/2089/2017

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - ШевчукА.В.