Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/1544/17
ПОСТАНОВА

07.09.2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, не працюючого, який мешкає в АДРЕСА_1, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2017 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 25 лютого 2017 року о 15-00 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в с.Агробаза по вул.Зеленій був зупинений інспектором роти реагування ППГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з рота, почервоніння очей, зізнання особи у вживанні алкоголю), що стало підставою для вимоги про проходження огляду на стан алкогольного спяніння із застосуванням спеціальних технічних засобів, або медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, від яких він відмовився в присутності двох свідків.

ОСОБА_1 в судовому засіданні провину не визнав та пояснив, що 25 лютого 2017 року він керував автомобілем НОМЕР_2 в с.Агробаза по вул.Зеленій, при цьому був тверезим, алкоголь не вживав. Його зупини працівники поліції та вимусили визнати вживання алкоголю під погрозою відібрання в нього транспортного засобу. Він обумовив себе та вказав в протоколі пояснення з приводу того, що вжив 50 грамів горілки.

Провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння передбачена ст. 130 КУпАП.

Отже, для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак спяніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин його автором надані письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в яких останні зазначили, що 25 лютого 2017 року о 15-15 годині були запрошені працівниками поліції в якості свідків. В їх присутності робітник поліції запропонував ОСОБА_1 продути алкотестер «Драгер» або пройти медичний огляд в медичному закладі, від чого він відмовився.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому звязку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, спостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «ОСОБА_3 проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «ОСОБА_5 проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

У справі «Хорнкастл та інші проти Обєднаного королівства» (Заява № 4184/10) зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючи фактори, які дозволяють оцінити надійність показань. За обставинами справи, що розглядається питання про достовірність наданих поліцією письмових пояснень не може бути справедливо і належним чином вирішене без безпосередньої оцінки усних свідчень залучених стороною обвинувачення свідків.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4, який пояснив, що 25 лютого 2017 року він їхав разом із дружиною ОСОБА_3 додому та їх зупинили працівники поліції та запропонували їм стати понятими. Він з дружиною сидів в своїй машині, а ОСОБА_1 знаходився в своїй машині та оголосив, що вжив 100 грамів горілки, після чого вони поїхали додому. Робітники поліції не пропонували при них пройти ОСОБА_1 огляд за допомогою алкотестеру «Драгер» або в медичному закладі. На зовнішній вигляді ОСОБА_1 був тверезий, чітко розмовляв.

Таким чином, вислухавши пояснення свідка, суд не може визнати письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 долучені автором протоколу, належним доказом, оскільки вони спростовуються поясненнями отриманими безпосереденьо в судовому засіданні, а також містяться на заздалегідь виготовленому бланку і ці обставини не могли бути раніше відомими ані ОСОБА_1, ані інспектору поліції. Інспектор роти реагування ПП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 неодноразово викликався в судові засідання для дачі пояснень з приводу обставин даної справи, але до суду не зявився. Інших доказів, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130 ч.1, 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП України закрити внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Н. В. Литвиненко