АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/923/17 Головуючий І інстанції
Категорія: 472 МКУ Доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2, за участю секретаря Михайлюка А.В., адвоката ОСОБА_3, представника державної фіскальної служби України ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року по справі за заявою про припинення виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року про накладення адміністративного стягнення за матеріалами справи про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_5 за ст. 472 МК України,-

в с т а н о в и в :

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 12.07.2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 28.09.2016 року гр. ОСОБА_5, працюючу декларантом ТОВ НВФ «Харків-Прилад», визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 472 Митного кодексу України і призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 відсотків вартості предмета порушення митних правил 252256, 26 грн. з конфіскацією вилученого по протоколу ПМП №028/80700/16 від 15.01.2016 року предмета порушення митних правил тепловізор «FLUKE» моделі «FLK-TI400» - 1 шт. на користь держави.

У травні 2017 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернувся з заявою про припинення виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року.

Свою заяву представник ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 184 виключено позицію 5.А.3.а розділу 5 Списку товарів подвійного використання, що можуть бути використані у створенні звичайних видів озброєнь, військової чи спеціальної техніки, який є Додатком 1 (далі Список товарів) до Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 № 86, до неї мають бути застосовані положення статті 58 Конституції України та у відповідності до статті 302 КУпАП виконання постанови Київського районного суду міста Харкова від 12.07.2016 має бути припиненим.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року заяву про припинення виконання постанови від 12 липня 2016 року про накладення адміністративного стягнення за матеріалами справи про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_5 за ст. 472 МК України залишено без задоволення.

На постанову суду адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначив наступне.

Розглянувши заяву районний суд відмовив у її задоволенні, мотивуючи лише тим, що відповідно до ч. 3 ст. 3 МК України, згідно якої норми законів України, які помякшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії не мають.

Приймаючи таке рішення, районний суд порушив принцип верховенства права, вимоги ст. 8 Конституції України, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Просить постанову Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову, якою припинити виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, пояснення представника ДФСУ ОСОБА_4, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Відповідноі до ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні ( умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій із товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Дані норми узгоджуються з нормами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП.

ОСОБА_5 притягнута до адміністративної відповідальності саме за ст. 472 МК України.

Статтею 459 МК України визначено, що відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим кодексом.

У відповідності до ч. 13 ст. 264 МК України декларант та уповноважена ним особа несуть установлену Митним кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації.

Відповідно до п. 22 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9, ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; п. 9 ч. 1 ст. 247 КУпАП смерть особи, щодо якої розпочато провадження у справі.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі N 1-7/99 Конституційний суд зазначив, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому

нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке передбачена така юридична відповідальність особи і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Дана позиція також закріплена в рішенні Конституційного Суду України від 13.05.1997 року у справі № vd970513 vn1-зп.

В рішення Конституційного Суду України від 9 квітня 2000 року у справі N 1-3/2000, Конституційний Суд зазначив, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи. Але їх реалізація з використанням підзаконних нормативно-правових актів неможлива в окремих галузях права, зокрема в кримінальному праві.

Згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З цього конституційного припису випливає, що діяння як певне правопорушення може визнаватись тільки законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом.

Такий висновок підтверджується положеннями пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України про те, що виключно законами визначаються "засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них".

Зміни до ст. 472 МК України з моменту прийняття Верховною Радою України 13 березня 2012 року Митного Кодексу України не вносились, акт амністії що звільняє осіб від відповідальності за вчинення порушень митних правил, передбачених ст. 472 МК України не оголошувався.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 11.04.2013 року у справі «Вєрєнцов проти України» заява № 20372/11 зазначено, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Це твердження підкреслюється тим, що вона не допускає жодних винятків, навіть за статтею 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.

Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання (див. рішення у справах «С.В. проти Сполученого Королівства» (S.W. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п. 34, Series А № 335-В, та «К.Р. проти Сполученого Королівства» (С.R. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п. 33, Series А № 335-С).

Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання (nullum crimen, nulla poena sine lege) (див. рішення від 25 травня 1993 року у справі «Коккінакіс проти Греції» (Kokkinakis v. Greece), п. 52, Series А № 260-А).

Таким чином, виключення Постановою КМУ № 184 від 10.03.2017 року, позицію 5.А.3.а, не є підставою для припинення виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року, якою ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.. 472 МК України і призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 відсотків вартості порушення митних правил з конфіскацією.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано залишено без задоволення заву про припинення виконання постанови від 12 липня 2016 року про накладення адміністративного стягнення за матеріалами справи про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_5 за ст. 472 МК України

Інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, та що підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено, висновок суду є обґрунтованим і прийняте судом рішення по справі відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 3, 486, 487, 522, 529, 530 МК України, 287, 288, 289, 294, 295 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2