АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2164/2017 Постанова винесена суддею Тарасюк К.Е.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Хатки Наровлянського району Гомельської області (Білорусія), громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 13 квітня 2017 року о 10 год. по вул. Кіквідзе, 1-а в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, зупинившись біля будинку, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, необачно відкрив бокові дверцята водія, якими допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 2.3 (б) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтовано та постановленою з грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з'ясування усіх фактичних обставин по справі, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, просить її скасувати, а справу закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що так як він не отримував судової повістки, у нього не було можливості бути присутнім на судовому засідання в суді першої інстанції, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати свої пояснення та залучити свідків події.

Між тим, з постанови суду вбачається, що суд виніс рішення на підставі свідчень водія автомобіля Тойота ОСОБА_3, відповідно до яких, в момент об'їзду його припаркованого автомобіля вона почула удар від відкривання його передніх дверей, що і спричинило пошкодження її автомобіля, і на підставі цього, суд дійшов висновку про наявність в його діях невідповідностей вимогам п. 2.3 (б) ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, а відтак і про доведеність вини у вчинені інкримінованого правопорушення.

Проте, таке рішення суд першої інстанції виніс помилково, посилаючись на неправдиві або неповні свідчення іншого учасника ДТП, оскільки він був припаркований, не порушуючи правил дорожнього руху та не заважаючи іншим учасникам дорожнього руху, і до моменту ДТП повз нього проїхало більше 10-15 автомобілів і навіть більш габаритних, ніж автомобіль Тойота.

При цьому, законом не заборонено в припарованому автомобілі стояти з привідкритими дверцятами, в спекотний період, в автомобілі без кондиціонера.

Крім того, водій автомобіля Тойота стверджує, що почула удар від відкривання його дверей, хоча це є недостовірна інформація, так як автомобіль Тойота продовжував рух до тих пір, поки не проїхав ще 5-8 метрів після його автомобіля, після чого він вискочив з автомобіля і почав зупиняти цей автомобіль, у зв'язку з чим саме водій автомобіля Тойота не дотрималась та порушила п.п. 13.1, 13.3 ПДР, оскільки не дотрималася безпечної дистанції, що і спричинило зіткнення.

Таким чином, на думку апелянта. суд першої інстанції не міг об'єктивно розглянути та винести оскаржуване рішення, так як не мав змоги всебічно розглянути та дослідити матеріали справи, та не мав можливості надати належну оцінку доказам у справі.

Разом з апеляційною скаргою від ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущеного з поважних причин, оскільки жодної повістки з суду він не отримував, а звернувшись 07.06.2017 року особисто до канцелярії суду, його направили до помічника судді Тарасюк К.Е., від якої він дізнався, що суд відбувся 06.06.2017 року і, що прийнято рішення, яке, на його прохання, йому видано не було, оскільки ще не було готово, і лише 26.06.2017 року він зміг отримати постанову суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги, а також свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддя місцевого суду не дотримався, виходячи з наступного.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо.

Так, покладаючи в обґрунтування свого рішення про винуватість ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху України, внаслідок якого сталася дорожньо-транспортна пригода, як докази - протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП та пояснення учасників пригоди, суддя неповно з'ясував обставини справи, не дав належну оцінку доказам, залишивши поза увагою дані, викладені в поясненнях ОСОБА_2

Також у постанові суддя не мотивував, шляхом співставлення яких саме даних, він дійшов до такого висновку, а лише обмежився переліком доказів без розкриття їх змісту.

Між тим, пояснення учасників пригоди належало зіставити з іншими доказами в справі, дати їм належну оцінку у сукупності і лише після цього приймати рішення по суті.

Так, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, за яким 13 квітня 2017 року о 10 год. по вул. Кіквідзе, 1-а в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, зупинившись біля будинку, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, необачно відкрив бокові дверцята водія, якими допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 2.3 (б) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та при апеляційному розгляді, 13.04.2017 року він, керуючи автомобілем ВАЗ, під'їхав до будинку 1-а по вул. Кіквідзе та, зупинившись, відкрив двері, і стояв близько 10 хвилин з відкритими дверима, розмовляючи по телефону. Відстань між ним та іншими автомобілями, які проїжджали повз нього, була більше 5 метрів, він їм не заважав. В цей час, автомобіль Тойота, який проїжджав повз нього, задньою правою частиною свого автомобіля, а саме - правими задніми дверима та правим заднім підкрилком, зачепив його водійські двері та поїхав далі. Він почав кричати водієві цього автомобіля і вона зупинилася. В результаті зіткнення у нього в автомобілі пошкоджено лише фарбу на лівих передніх дверях, яка залишилась на правих задніх дверях та правому задньому підкрилку автомобіля Тойота, інших пошкоджень ні в його автомобілі, ні в автомобілі Тойота немає.

Також ОСОБА_2 зазначив, що очевидцями цих подій були двоє свідків, але працівники поліції відмовились заносити їх до протоколу, сказавши, щоб вони запросили їх вже до суду.

Дані пояснення в суді апеляційної інстанції підтвердив і свідок ОСОБА_7, який вказав, що він стояв на вул. Кіквідзе, де був ярмарок, і чекав людину, та бачив, як чоловік стояв машиною з відкритими дверима, а автомобілем їхала дівчина, і, повертаючи, дівчина зачепила своєю машиною двері автомобіля цього чоловіка, а саме - заднім правим крилом та поїхала далі. Цей чоловік вискочив з машини, зупинив дівчину і вони почали розбиратись. На момент ДТП він знаходився спереду автомобіля чоловіка, а вже після ДТП підійшов до автомобілів та побачив їх пошкодження. Також він знаходився на місці ДТП, коли приїхали працівники поліції, але його ніхто не запрошував бути свідком, та, оскільки йому подзвонили, він, залишивши номер свого телефону цьому чоловіку, так як дівчина була не права, поїхав з місця пригоди.

З пояснень допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_6 вбачається, що він разом зі своїм товаришем приїхали на ринок по вул. Кіквідзе та, під'їхавши, припаркувались. Там стояв автомобіль Нива білого кольору з відкритими дверима, а паралельно з боку нього їхав автомобіль Тойота, який повертав в праву сторону попереду Ниви. Коли водій цього автомобіля повернула та поїхала далі, не зупиняючись, і в цей час він почув як ОСОБА_2 кричить, але чому останній кричав, він не знає, удару він не чув. Він пішов на ринок, а коли повертався, то чув, що вони вже розбираються через зіткнення, але автомобілі він не дивився, і тому не бачив, які у них були пошкодження.

Відповідно ж до пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_3, які вона надала одразу після дорожньо-транспортної пригоди, вона, рухаючись автомобілем Тойота, проїжджала у дворі біля будинку по вул. Кіквідзе та, почувши удар, зупинилась. Вийшовши з автомобіля, вона з'ясувала, що водій автомобіля ВАЗ відкрив двері та зачепив її автомобіль, в результаті чого біля правого заднього колеса на двері та боковій частині її автомобіля залишилась фарба та характерні пошкодження.

Також ОСОБА_3 зазначила, що швидкісний режим та правила дорожнього руху вона не порушувала.

Разом з тим, зазначений ОСОБА_3 механізм дорожньо-транспортної пригоди, спростовується не лише приведеними вище поясненнями ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, а й письмовими доказами по справі.

Зокрема, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, що була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди, без будь-яких заперечень, та в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на вул. Кіквідзе, 1-а в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в автомобілі «ВАЗ» було подряпано лакофарбове покриття лівих водійських дверей, а в автомобілі «Тойота» - подряпини задніх правих дверей та подряпини заднього правого крила, що повністю підтверджує свідчення ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «ВАЗ» та «Toyota»свідчать про те, що боковою правою частиною автомобіль «Toyota» контактував із лівими водійськими дверцятами автомобіля «ВАЗ».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і долученими під час апеляційного розгляду фотографіями пошкоджень автомобіля «Тойота» після зіткнення.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо характеру та локалізації пошкоджень, які мали автомобіль «ВАЗ» та автомобіль «Тойота» після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями водіїв ОСОБА_2, ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, вказують на те, що на момент зіткнення автомобіль «ВАЗ» стояв з відкритими водійськими дверцятами, а водій автомобіля «Тойота», рухаючись паралельно автомобілю «ВАЗ», не врахувала дорожньої обстановки та не дотрималася бокового інтервалу до цього автомобіля, внаслідок чого й відбулося пошкодження транспортних засобів

Відповідно до визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Тому, зважаючи на обставини справи та дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, спростовується версія водія ОСОБА_3С та її представника ОСОБА_4 про інші обставини та механізм цієї пригоди, а відтак її письмові пояснення в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_2 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується посилань представника ОСОБА_4 на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то вказана постанова суду не має преюдиціального значення, оскільки справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2, а постанова судді щодо ОСОБА_3 не може бути предметом перегляду в даному випадку.

Тому, зважаючи на обставини справи та дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, в діях ОСОБА_2 не вбачається порушень Правил дорожнього руху, які б мали причинний зв'язок з обставинами виникнення ДТП, та відповідно в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, з висновками судді Печерського районного суду м. Києва про те, що ОСОБА_2 вчинив дії, направлені на порушення п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, погодитись не можна, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.