Справа № 359/8167/17 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/1132/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 429 19.12.2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області ОСОБА_1, з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та представника митниці ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС ОСОБА_4 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця АРК Крим, громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0427/12500/17 від 16.09.2017 року, валюту у розмірі 15 200 доларів США повернуто ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 16.09.2017 року о 10:00 год. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_2, який прилетів до України з Республіки Білорусь, м. Мінськ, рейсом №843, літаком а/к «Belavia» та своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», йому було задано питання щодо наявності в нього готівкових коштів, на що він відповів, що має при собі менше 10 000 доларів США. Після цього пасажира було запрошено до службового приміщення митниці, де ним була видана готівка в розмірі 27 000 доларів США, 800 російських рублів та 55 гривень, що знаходилась в одному з відділень чоловічої сумки (ручна поклажа). Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування та зі слів пасажира готівка в розмірі 1 600 доларів США належить йому особисто, решта, а саме: 25 400 доларів США, належить іншій особі. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, довідки банківської установи про зняття готівки з валютного рахунку пасажир не мав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспекторів митниці не звертався. З виявленої суми ОСОБА_2 було пропущено 11 800 доларів США, 800 російських рублів та 55 гривень. За протоколом про порушення митних правил вилучено 15 200 доларів США.

На вказану постанову суду, представник Київської митниці ДФС ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій не погоджується з постановою, оскільки вважає її незаконною та винесеною без врахування норм чинного законодавства та обставин справи. Суд застосував тільки основне стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації додаткового стягнення, пославшись на Європейську Конвенцію «З захисту прав і основоположних свобод людини» та на Конвенцію про захист заробітної плати №95, однак апелянт впевнений, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України за вчинення порушення митних правил встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном і держава не обмежена у праві вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Тому просить постанову скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним за ст.471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. з конфіскацією вилученої валюти.

У запереченні на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить врахувати, що на даний час він є безробітний, однак за рахунок накопичень утримує дружину та двох малолітніх дітей. Вважає, що іноземна валюта не відноситься до товарів, ввезення яких заборонено чи обмежено. Просить врахувати, що раніше подібних правопорушень він не здійснював, дане правопорушення вчинив із необережності. Вилучені кошти є його власністю та заробітною платою, яку він тривалий час накопичував. Шкоди державі він не завдав, а тому просить оскаржувану постанову залишити без змін.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказував, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, просив залишити її без змін.

Представник Київської митниці ДФС ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляцію підтримав, підтвердив викладені у ній доводи, просив апеляцію задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 ніким не оспорюється.

Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_2 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому є необґрунтованим, незаконним та безпідставним.

Так, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобовязана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обовязково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного субєкта у кожній справі на підставі безпосередньо зясованих обставин і фактів.

Однак, висновки першої інстанції про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар», є немотивованими, надуманими та безпідставними.

Ігноруючи норми чинного законодавства України та звільняючи правопорушника від конфіскації предметів порушення митних правил, суд першої інстанції поза увагою залишив той факт, що ОСОБА_2 вказане порушення митних правил вчинив умисно.

Так, по справі встановлено, що на момент перетину митного кордону у ОСОБА_2 були відсутні дозвільні документи на переміщення валюти через митний кордон України.

На питання працівників митниці щодо наявності у нього готівкових коштів, ОСОБА_2 повідомив недостовірну інформацію, а саме: відповів, що має менше 10 000 доларів США.

З протоколу опитування в справі про порушення митних правил від 16.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 повідомляв працівників митниці, що на «червоний коридор» він не пішов та не задекларував готівку, оскільки знав, що не зможе її задекларувати (а.с 8).

Тоді ж ОСОБА_2 пояснював, що свою вину у вчиненні порушення митних правил він визнає, а митний кордон України перетинає приблизно один раз на рік.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність у правопорушника на утриманні дітей та дружини, не може бути безумовним доказом того, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Так, суду не надано будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 має тяжкі хвороби, вади, а тому, апеляційний суд вважає, що у правопорушника відсутні будь-які перешкоди для належного утримання своїх дітей та дружини.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не працює та не має доходів, також не може визнаватися «індивідуальним надмірним тягарем» для правопорушника, оскільки, як вже було зазначено вище, останній не має ніяких тяжких хвороб, вад, які б перешкоджали йому працювати та утримувати як себе так і свою сімю. Суд вважає, що ОСОБА_2 не позбавлений можливості влаштуватись на роботу та отримувати дохід.

Крім того, наявність у ОСОБА_2 численних депозитних вкладів у банках протягом багатьох років, копії яких надав останній суду, не може вказувати на перебування ОСОБА_2 та його сімї у тяжкому матеріальному становищі.

За даних обставин, висновок суду про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 валюти становить для правопорушника «індивідуальний надмірний тягар» не може вважатися обґрунтованим.

Апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Посилання на те, що ОСОБА_2 дане правопорушення вчинив ненавмисно, не може бути підставою для закриття справи, оскільки порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України, може вчинятись як умисно, так і через необережність. Дана обставина не впливає на кваліфікацію та на вид стягнення.

Доводи про те, що іноземна валюта не відноситься до товарів, ввезення яких заборонено чи обмежено, безпідставні.

Так, згідно з Додатком №10 «Перелік валютних цінностей, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України» Постанови КМУ №436 від 21.05.2012 року «Про затвердження переліків товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України», іноземна валюта відноситься до категорії товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України, а тому вона, відповідно до ст. 471 МК України, підлягає обовязковій конфіскації.

Відповідно до ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Постановою Національного банку України №148 від 27.05.2008 року затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України.

Відповідно до вказаної інструкції фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро. Строк дії таких документів 30 календарних днів, починаючи з дня видачі.

Не можуть бути застосовані щодо ОСОБА_2 й вимоги конвенції «Про захист заробітної плати». Так, ст. 10 вказаної конвенції передбачає, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сімї.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що вилучені кошти не можуть бути заробітною платою ОСОБА_2

Так, згідно з наданими суду доказами ОСОБА_2 працював на території України. Відповідно, у разі якщо вилучені кошти є його заробітною платою, він повинен був надати суду докази про їх вивезення за межі України (митну декларацію). Однак, будь-яких доказів щодо правомірності їх вивезення за межі України суду не надано.

До того ж, як вбачається з протоколу опитування в справі про порушення митних правил від 16.09.2017 року ОСОБА_2 повідомляв працівникам митниці, що за межі України він виїжджав з туристичною метою та з метою розгляду можливостей працевлаштуватись (а.с. 7). Відповідно, враховуючи вказану мету подорожі, він не міг вивозити кошти, які призначались для утримання його та його сімї.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року є незаконною, а тому підлягає скасуванню. При цьому, по справі слід прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення в межах санкції статті передбаченої за вчинення вказаного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року щодо ОСОБА_2, скасувати.

Прийняти нову, якою громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, АРК, м. Сімферополь, постійно проживає: Україна, м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 13, кв. 18, не працюючого, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: FF373635, виданий 15 грудня 2016 року, орган, що видав: 8099, персональний номер 091, визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот гривень), з конфіскацією вилученої згідно протоколу про порушення митних правил №0427/12500/17 від 16.09.2017 року валюти у розмірі 15 200 (п'ятнадцять тисяч двісті) доларів США в дохід Держави Україна.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь держави Україна (отримувач: Державний бюджет України, Бориспіль УДКСУ/Київська митниця ДФС, ЄДПОУ: 38007070, МФО банку: 821018, КДБ: 21081100, р/р: 5004, 050*).

Стягнути з громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, АРК, м. Сімферополь, постійно проживає: Україна, м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 13, кв. 18, не працюючого, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: FF373635, виданий 15 грудня 2016 року, орган, що видав: 8099, персональний номер 091, на користь державного бюджету України (р/р №0004, МФО: 821018, код за , банк: ГУДКСУ у Київській області м. Київ, утримувач коштів Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області: 22030001, призначення платежу судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, АРК, м. Сімферополь, постійно проживає: Україна, м. Київ, вул. Петра Запорожця, б. 13, кв. 18, не працюючого, паспорт громадянина України для виїзду за кордон: FF373635, виданий 15 грудня 2016 року, орган, що видав: 8099, персональний номер 091, на користь Київської митниці ДФС (р/р №9083, МФО: 821018, ) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 17 гривень 27 копійок.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива