АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1082/17 Головуючий у І-й інстанції - Леонов А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 153 грн.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 29.06.2017 року близько 00:45 години в м. Дніпро на пр. ОСОБА_3, в районі будинку № 22, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mersedes Benz 400, державний номер НОМЕР_1, не зупинився на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка надавалась за допомогою звукового сигналу та світлових маячків червоного та синього кольорів. Був зупинений на патрульному автомобілі на вул. Купянська, біля будинку № 8Д, шляхом утворення штучного затору.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою 03.10.2017 року, подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та справу закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, зазначає, що з 09.09.2017 року по 13.09.2017 року перебував у лікарні. ОСОБА_4 зазначеної постанови отримав лише 26 вересня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповнотою проведеного судового розгляду, а також що при винесені вказаної постанови суддя порушив його право на справедливий судовий захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано вмотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильне застосування норм права.

Вказує на те, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи та не вирішено жодного клопотання які письмово заявлялись апелянтом. У постанові не зазначені мотиви відхилення доказів та доводів, які спростовують його вину. Судом першої інстанції не повернуто протокол для доопрацювання до органу, що склав протокол. Зазначає, що судом не було витребувано відеозапис з нагрудного відео регістратора, про яке зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також вказує на те, що обставини викладені в протоколі не відповідають обставинам справи, оскільки його незаконно затримали, та на вимогу пройти огляд за допомогою приладу Драгер, було повідомлено, що його потрібно почекати, на вимогу ОСОБА_2, щодо проходження медичного огляду у лікарні, отримав відмову без зазначення причини. Після того, як ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_2 не затриманий, а вони чекають інший екіпаж із приладом Драгер, на питання ОСОБА_2 чи він вільний, відповіді не послідувало.

Також вказує на те, що суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, хоча до суду завчасно було надано клопотання про відкладення судового засідання у звязку із хворобою.

Вислухавши ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_6 підтримали клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, просили його задовольнити та розглянути подану апеляційну скаргу по суті. Підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги просили її задовольнити та скасувати постанову судді першої інстанції а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, приходжу до наступного висновку.

Враховуючи позицію ОСОБА_2 яка зводиться до його відсутності в суді першої інстанції при розгляді справи та те, що останній згідно копії виписки з лікарні перебував на лікарняному у період з 09.09.2017 року по 13.09.2017 року та те, що копію постанови отримав лише 25.09.2017 року, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважаю необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд розглянув справи без участі ОСОБА_2, чим порушено його право на захист є необґрунтованим, оскільки за ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься. А посилання стосовно того, що ОСОБА_2, були подані заяви про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки останні були належним чином повідомлені, а доказів поважності їх відсутності надані не були.

Відсутність ОСОБА_2 на невизначений термін, унеможливлює розгляд зазначеної адміністративної справи, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова судді першої інстанції винесена порушенням норм матеріального та процесуального права є незаконною та необґрунтованою є безпідставними і такими, які спростовуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, обєктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає та підтверджено наявними матеріалами справи і поясненними наданих працівником патрульної поліції в суді апеляційної інстанції.

Так, даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР№ 101631 складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП; копією рапорту працівника поліції, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 правопорушення.

А також поясненнями допитаними у суді апеляційної інстанції інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, який пояснив, що останній разом із напарником ОСОБА_8 29.06.2017 року отримали анонімний виклик, що водій автомобіля ОСОБА_9 д/н НОМЕР_1 знаходиться у нетверезому стані, після цього вони побачили автомобіль в русі та зупинили його по вул. Б.Хмельницького навпроти 16 лікарні, біля вул. Вакуленчука., під час перевірки документів, у них виникла підозра, що водій ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного спяніння. Водію було запропоновано пройти тест на приладі Драгер, на що він погодився почекати біля 5 хв., для того, щоб командир іншого екіпажу підвіз прилад. Поки чекали командира, водій ОСОБА_4, сказав, що все 5 хв. пройшло, до побачення і поїхав з місця. Після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8, почали їхати за ним, так як в салоні автомобіля був запах алкоголю. Увімкнув червоний проблисковий маячок та в гучномовець просив, щоб водій зупинився, на що водій не реагував. Водій ОСОБА_2 бачив, що його намагаються зупинити, але продовжував рух. ОСОБА_2 розвернувся на вул. ОСОБА_3, та повернув на право біля 16 лікарні, до приватного сектору. Зупинився він, лише біля свого будинку по вул. Купянська 8а, де й складався протокол за ст. 122-2 КУпАП, а також за ст. 130 КУпАП.

Окрім того, обставини викладені в поясненнях інспектора патрульної поліції та в протоколі про адміністративне правопорушення узгоджуються і з поясненнями самого водія ОСОБА_2, який не заперечував факту наявності такої події.

Щодо стверджень ОСОБА_2 , в апеляційній інстанції, що інспектор патрульної поліції дозволив йому їхати після його зупинки і ніхто його не зупиняв, він не міг розуміти, що патрульний автомобіль, який після цього почав рух та поїхав за ним, з проблисковими маячками, переслідує його автомобіль під його керуванням, та не чув звукові сигнали чи вимоги в гучномовець про зупинку, то до них відношусь критично, оскільки вони спростовуться вказаними вище встановленими обставинами і доказами, а також показами інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, в правдивості яких не виникає сумнівів, а тому приходжу до висновку, що обєктивно ОСОБА_2 бачив і розумів вимоги поліцейських про його зупинку, і дані ствердження розцінюю як його позицію захисту з метою уникнення відповідальності.

Крім того, у ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 мав явні ознаки алкогольного спяніння та з метою уникнення проходження медичного огляду на стан спяніння, що пояснює причину та мотиви не виконання вимог про зупинку: намагання особи уникнути від відповідальності за керування транспортним засобом у стані спяніння, що також узгоджується із свідченнями працівників поліції.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що відсутній відеозапис, який зазначався як доказ, а тому суд зобовязаний був повернути протокол про адміністративну відповідальність на доопрацювання не беру до уваги, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення хоча і має місце запис, що до протоколу додається : рапорт, відео з бодікамери ДМ 4591, 4740, однак даний факт не є обовязком суду для повернення матеріалів на доопрацювання, а його правом, матеріали справи не містять будь яких письмових клопотань, щодо дослідження або витребування вказаних відеозаписів, як на це наголошує апелянт, окрім того даний факт не спростовує висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 в скоєнні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а тому не є підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд приймав заходи щодо їх витребування, проте з Департаменту патрульної поліції УПП в місті Дніпро, було повідомлено, що надати відеозаписи з нагрудного відео реєстратора, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не має можливості за строком давності. Термін зберігання відео і фото матеріалів складає 50 діб.

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови 11 вересня 2017 року, зазначені відео з нагрудного відео регістратора вже не існували, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості дослідити та витребувати їх.

Інші даних, які б ставили під сумніві наявні по справі докази апелянтом надано не було.

Враховуючи усі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2. у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а саме у невиконанні ОСОБА_2 вимог поліцейського про зупинку.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосовані до ОСОБА_2 суддею першої інстанції вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти її вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень, тоді як доводи апеляційної скарги не дають законних підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, про поновлення пропущеного процесуального строку постанови судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року задовольнити та поновити останньому пропущений строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року, щодо ОСОБА_2 за ст. 122-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Кононенко