Справа № 569/8566/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Ореховська К.Е. розглянувши матеріали, які надійшли від начальника УПП в м.Рівне про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1

за ст. 130 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2017 року о 03 год. 30 хв. інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Рівне ГУПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 252031 згідно якого 28 травня о 03 год. 00 хв. в м. Рівне по вул. Котляревського ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився на місці зупинки у присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не погодившись з викладеним у вказаному протоколі подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, дослідивши письмові докази у справі приходить до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення.

В ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Дана норма кореспондується з вимогами Наказу МВС від 07.11.2015 №1395 "Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі ".

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення додаються документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Докази у справі про адміністративне правопорушення мають бути належними та допустимими.

Єдиним доказом перебування особи в стані алкогольного сп'яніння є акт обстеження на стан сп'яніння за допомогою газоаналізатора або акт медичного огляду, за умови що такий огляд проводився.

В Узагальненні від 01.08.2004 року Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що постанова судді про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована достатніми і незаперечними доказами (сукупність даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків. Висновків експерта, речові докази тощо).

Статтею ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок огляду на стан сп'яніння, а саме особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 цієї статті визначено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, у присутності двох свідків.

Дана норма кореспондується з нормами Наказу МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан спяніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ №1103 від 17.12.2008 року "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, і проведення такого огляду" огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря-фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 4 даної Постанови КМУ встановлено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Аналогічна вимога до порядку проведення огляду на стан сп'яніння міститься і в п. 6 Інструкції затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735.

З дослідженого судом протоколу серії БР №252031 вбачається, що при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан сп'яніння були присутніми свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 26.06.2017 року свідок ОСОБА_3 є членом громадського формування по охороні громадського порядку "СОКІЛ", завданням яких є, зокрема надання допомоги органам внутрішніх справ у забезпеченні громадського порядку і громадської безпеки, запобіганні кримінальним і адміністративним правопорушенням. - інформування органів та підрозділів внутрішніх справ про вчинені або ті, що готуються, кримінальні правопорушення, місця зосередження злочинних угруповань сприяння органам внутрішніх справ у виявленні кримінальних правопорушень, розшуку осіб, які їх вчинили, захисті інтересів держави, підприємств, установ, організацій, громадян від злочинних посягань; участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху та боротьбі з дитячою бездоглядністю і правопорушеннями неповнолітніх (пункт 2.1 Статуту громадського формування з охорони громадського порядку в м. Рівне «СОКІЛ»). Враховуючи те, що члени громадського формування "СОКІЛ" безпосередньо працюють з працівниками Національної поліції у сфері забезпечення громадського порядку і громадської безпеки, суд приходить до висновку, що член такого громадського формування не міг бути залучений до участі у справі в якості свідка, оскільки щодо його неупередженості є сумніви.

З наведеного вище випливає, що огляд на стан сп'яніння ОСОБА_1 проводився за відсутності неупередженого свідка, оскільки зацікавлена особа ОСОБА_3 не міг бути залучений у якості свідка в даній справі, що є порушенням вищевказаних норм права.

Крім того суд приймає до уваги пояснення захисника ОСОБА_4 про те, що інспектором Юсковець Ю.П. в порушення вимог пунктів 3-5 Інструкції затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735 не було поінформовано ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, який використовується для огляду на стан сп'яніння, оскільки у справі відсутні докази, які спростовували б дане твердження.

Суд зазначає, що інспектор поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення є суб'єктом владних повноважень і відповідно до ст. 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак статтею 266 КУпАП, Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, і проведення такого огляду", наказом МВС України/МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" встановлено певний порядок, тобто спосіб, у який зобов'язані діяти працівники поліції при виявленні у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Письмовими доказами у справі підтверджується той факт, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Постанови КМУ №103 від 17.12.2008 року та наказу МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року, а отже він є недійсним.

Будь-яких документів та відомостей на підтвердження того, що огляд на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 проведений у встановленому законом порядку в матеріалах справи немає, напротивагу цьому письмовими доказами встановлено, що інспектором порушено встановлений порядок проведення огляду на стан сп'яніння, що є підставою для визнання такого огляду недійсним.

Єдиним письмовим доказом де зафіксований факт перебування ОСОБА_1 в стані сп'яніння є протокол БР №252031 від 28.05.2017. При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не доводяться сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв'язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У нещодавно прийнятому рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, відповідно до положень ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі ч.1 ст.130 КУпАП, ст.62 Конституції України,та керуючись ст.ст.7, п.1 ч.1 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія повернути ОСОБА_1

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду К.Е. Ореховська