Провадження № 3/537/1548/2017
Справа № 524/4725/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

На адресу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов протокол серії БР № 167844 від 22.06.2017 року про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_2 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, 22.06.2017 року о 09 год. 30 хв. в м. Кременчуці по вул. Генерала Жадова, буд. 1Б, водій ОСОБА_2, керував транспортним засобом SUZUKI GRAND VITARA, державний номерний знак НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. Кременчук, вул. Ціолковського, 76, висновок лікаря негативний.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за вказаним ним місцем проживання.

В ст. 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Статтею 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено у справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Відповідно до ст. 247 КУпАП, по закінченню зазначеного строку провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідне закрити.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не отримує численні повістки за вказаною нею ж адресою, не з'явилася в судове засідання, знаючи, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, який розглядається судом, не подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю його явки в судове засідання з поважних причин. Тому суд, оцінює таку процесуальну поведінку ОСОБА_2, як направлену на умисне, безпідставне затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП. При цьому згідно Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою зазначеною у протоколі, що підтверджується листом за вих. №3458/01-27 від 07.08.2017 року.

Суд вважає, що наведена поведінка ОСОБА_2 щодо ігнорування судових засідань суперечить загально правовому принципу добросовісності.

Так, принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб'єктів при виконанні своїх юридичних обов'язків і здійсненні своїх суб'єктивних прав. У суб'єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб'єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов'язків.

Категорія «добросовісність» має важливе значення в правовому регулюванні. По-перше, вона є тією загальнолюдською цінністю, без якої право не може ефективно функціонувати. Принцип добросовісності містить вимоги, які допомагають зняти або пом'якшити недоліки абстрактної і формальної природи права, наблизити його до ідеалів справедливості, рівності, свободи й гуманізму. Цей принцип лежить в основі механізмів самозахисту правової системи, які забезпечують повагу до її кінцевих цілей і дозволяють їй коригувати відхилення, що викликані використанням юридичних правил у тих випадках, коли існує порушення духу права при відповідності його букві. Тому добросовісність це також реалізація прав і дотримання обов'язків не лише відповідно до букви права, але й відповідно до його духу.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень, яка втілюється у:

- неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право;

- заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов'язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами. Обхід закону передбачає свідоме створення суб'єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

Посилання на принцип добросовісності було використане Конституційним Судом України при винесенні рішення у справі «про охоронюваний законом інтерес» (від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004), в якому визначено, що добросовісність, як загальноправовий принцип, є одним з критеріїв для визначення того, чи є будь-який інтерес «охоронюваним законом», тобто самостійним об'єктом судового захисту.

В Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп-2004 у справі № 1-33/2004 (справа про призначення судом більш м'якого покарання) зазначено, що "справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Як правило, справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в однаковому юридичному масштабі поведінки і в пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню".

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. При розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, Законом не встановлено обов'язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно суду не надано права у разі ухилення від явки на виклик судді цю особу піддати приводу органом внутрішніх справ (Національною поліцією).

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи, що мало місце з боку учасника процесу, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Допитаний в судовому засіданні інспектор роти № 4 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 підтвердив факт вчинення 22.06.2017 року гр. ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4, який працює лікарем-наркологом Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру пояснив, що 22.06.2017 року ним було проведено огляд гр. ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння, ознак спяніння не виявлено, про що складено висновок. Результат обстеження становив 0,49 %. Вказав, що даний результат не враховано ним, оскільки для встановлення стану алкогольного спяніння за внутрішньою вказівкою закладу охорони здоровя використовується показник 0,5%.

Винність правопорушника у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 167844 від 22.06.2017 року щодо факту та обставин вчиненого правопорушення, а також письмовими поясненнями ОСОБА_2, рапортом інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_5 та копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №646 від 22.06.2017 року, згідно якого результат обстеження становить 0,49%.

Так, згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 року за № 1452/735 установлення стану алкогольного спяніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином враховуючи зазначене, а також враховуючи показник проміле виявлений у гр. ОСОБА_2 під час обстеження, приходжу до висновку, що мало місце адміністративне правопорушення, що допущене гр. ОСОБА_2, зокрема «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Під час накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП не враховуються, а тому в разі встановлення вини особи суддя лише накладає адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових правопорушень

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що з правопорушника необхідно стягнути на користь держави 320 грн. судового збору.

Керуючись ч. 1 ст. 130, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір, суддя, -

постановив:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 10 200 грн. 00 коп. (десять тисяч двісті грн. 00 коп.) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника ОСОБА_2 стягується подвійний розмір штрафу в розмірі 20 400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп. (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 10 днів з моменту винесення постанови.

Суддя: Іван Іванович Дядечко