Провадження № 3/127/7778/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер відсутній, паспорт громадянина України серії АА №378082, виданий Ленінським РВ УМВС України у м. Вінниці 25.12.1996 року, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: вул. Магістратська, 156А/20, м. Вінниця, працюючої головним лікарем комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Департаменту охорони здоровя Вінницької міської ради,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12.10.2017 року вбачається, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення потерпілої ОСОБА_2 (вул. Пирогова, 107А/82, м. Вінниця, 21037) щодо порушення комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Департаменту охорони здоровя Вінницької міської ради (надалі комунальний заклад) її права на інформацію.

В ході провадження встановлено, що потерпіла звернулась до комунального закладу з інформаційним запитом від 29.05.2017 року №307ізпд-17 щодо надання, зокрема, копій документів про посадові обовязки (посадових інструкцій тощо) лікарів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (пункт 6 прохальної частини запиту). Відповідь на вказаний запит було надано заявниці головним лікарем комунального закладу ОСОБА_1 листом від 01.06.2017 року №01-4/837, яким повідомлено, що запитувані заявницею копії посадових інструкцій є службовими документами та не належать до публічної інформації.

З огляду на вказане зазначається наступне.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону до розпорядників інформації, зобовязаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються субєкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Так, статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоровя, медичну допомогу та медичне страхування.

Запитувана заявницею інформація стосується посадових інструкцій лікарів, в яких визначено основні завдання, обовязки, права і відповідальність працівників при виконанні роботи, повязаної з наданням медичної допомоги населенню. Вбачається, що відкриття посадових інструкцій лікарів дозволить населенню встановити можливі випадки неналежного виконання або невиконання лікарями своїх посадових обовязків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу компетенції лікарів, що в свою чергу може загрожувати життю та здоровю пацієнтів. Таким чином, запитувана потерпілою інформація (документи) є необхідною для належного захисту громадянами свого права на медичну допомогу, що свідчить про суспільну необхідність інформації про посадові обовязки лікарів.

Таким чином, запитувана заявницею інформація є публічною, а комунальний заклад є її розпорядником в розумінні Закону, а відтак питання щодо доступу до запитуваної інформації має вирішуватись відповідно до вимог Закону.

Згідно зі статтею 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є, зокрема, службова інформація.

При цьому, статтею 9 Закону визначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах субєктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони повязані з розробкою напрямку діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Таким чином, запитувана потерпілою інформація не може бути віднесена до службової, оскільки за визначенням не належить до відомостей, визначених у статті 9 Закону.

Крім того, навіть в разі, якщо запитувана інформація належить до одного з видів інформації з обмеженим доступом за визначенням, саме обмеження доступу до неї можливе лише за умови дотримання вимог частини другої статті 6 Закону, як передбачено статтею 22 Закону. Така позиція закріплена також в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» (п.6.1 постанови).

У своїх поясненнях, наданих листом від 22.09.2017 року №01-2/1484, головний лікар комунального закладу ОСОБА_1 зазначила, що зацікавлена особа повинна довести, що запитувана інформація є суспільно необхідною, а не особистою зацікавленістю.

Однак, даний аргумент не може бути взятий до уваги, оскільки суперечить положенням частини другої статті 19 Закону. Крім того, з листа головний лікар комунального закладу ОСОБА_1 від 01.06.2017 року №01-4/837 вбачається, що підставою для відмови у наданні запитуваної потерпілою інформації стало віднесення інформації до службової, а не оцінювання інформації на предмет наявності суспільного інтересу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що комунальний заклад є розпорядником інформації виключно щодо інформації про використання бюджетних коштів, якщо інше не буде доведено компетентними органами, суперечить положенням статті 13 Закону, з якої вбачається, що комунальний заклад також може бути розпорядником інформації стосовно інформації, повязаної з виконанням обовязків в рамках делегованих повноважень щодо надання оздоровчих, медичних послуг населенню, а також щодо суспільно-необхідної інформації.

Відтак, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП.

Датою вчинення правопорушення є 01.06.2017 року.

Правопорушення вчинене за місцем роботи: вул. Магістратська, 44, м. Вінниця, 21050, комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Департаменту охорони здоровя Вінницької міської ради.

До судового засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення не може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті (ч.2 ст.38 КУпАП).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом трьохмісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо повязано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку субєктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається, про що й зазначила Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку.

Отже, оскільки на момент розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, а саме три місяці з дня вчинення правопорушення 01.06.2017 року, то провадження, згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю, без встановлення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.38, 212-3, 221 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП закрити у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: