ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9105/17
провадження № 3/753/3019/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2017 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Сизова Л.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 114990, 14 травня 2017 року о 05 год. 45 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. А.Ахматової, 41 в м. Києві з явними ознаками алкогольного сп'яніння, про що свідчили: поведінка, що не відповідає обстановці; різкий запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів та мови; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медогляду на визначення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, порушивши при цьому вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Фумельов І.О., у суді зазначив, що відсутні докази, які в контексті положень ст. 251 КУпАП регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, тобто вина ОСОБА_2 ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, справа на його думку підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, зауважив, що ОСОБА_2 від проходження огляду не відмовлявся, проходив його на місці зупинки та «DRAGER» нічого не показав, що викликало у працівників поліції сумнів, до спеціалізованого медичного закладу для проходження медичного огляду йому не пропонувалося проїхати та він не направлявся, не кажучи про те, що ці дії відбувалися в присутності свідків, як того вимагає закон, зазначивши, що свідками підписано спеціальні (типові) бланки пояснень, наперед виготовлені посадовими особами УПП, які містять однотипну інформацію, заповнені однією особою, при цьому особисті пояснення вказаних свідків щодо обставин відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння у матеріалах справи відсутні, і взагалі протокол не містить жодної інформації щодо дій ОСОБА_2 для ухилення від проходження медичного огляду.

Свідок ОСОБА_4 в свою чергу зазначила, що вранці 14.05.2017 року вона знаходилася в автомобілі «Toyota Auris» в якості пасажира, в районі станції метро «Позняки» їх було зупинено працівниками поліції, у зв"язку з тим, що у них нібито не було ввімкнено показника повотору. Під час спілкування у працівників поліції виникли підозри, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп"яніння, йому було запропоновано пройти огляд, на що той погодився. ОСОБА_2 задував близько 6 раз, і жодного разу нічого не показало. Після чого, ними було складено протокол, що ОСОБА_2 начебто відмовився від проходження огляду. До лікарні проїхати ніхто не пропонував.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У цьому випадку вказані суперечності та неточності в своїй сукупності, на цьому етапі провадження дискредитують усі інші матеріли справи у їх сукупності.

ЄСПЛ у справі«Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначає, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду полоежння закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що провадження у справі необхідно закрити.

Крім того, враховуючи те, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст. 247 КУпАП, не вбачаю підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 130, 247 ч. 1 п. 1, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене посвідчення водія - повернути власнику.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: