АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

потерпілого ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

особи, щодо якої провадження закрито, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, якою провадження у справі щодо

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає, АДРЕСА_1,

за ст.. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 25 вересня 2016 року приблизно о 15.45 год. , керуючи автомобілем «Хонда»державний номерний знак НОМЕР_2 по вул.. Старонаводницькій, 6-б, в м. Києві, перед поворотом ліворуч, всупереч вимогам п. 10.5 ПДРУ, завчасно не зайняла відповідне положення у своїй смузі, перетнула суцільну переривчасту лінію та не надала дорогу автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки не встановлено доказів, які б свідчили про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобілю «Хонда»державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 внаслідок порушення нею п. 10.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП через порушення нею ПДР України.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в діях ОСОБА_4 присутні всі ознаки адміністративного правопорушення. Так, апелянт вказує на те, що висновок автотехнічного дослідження № 01-01/11 від 1 листопада 2016 року не є висновком, оскільки в силу ст. 273 КУпАП не призначається органом, в провадженні якого перебуває справа, а згідно висновку № 1817/17-52 водій автомобіля «Хонда»ОСОБА_4 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п 2.3 б ПДР України.

Окрім того апелянт зазначає щодо неможливості використання висновку експерта № 1817/17-52 як доказу у справі ще й тому, що розташування дорожніх знаків поблизу місця скоєння ДТП не відповідають вимогам ПДР України, що призвело до хибного висновку експерта.

Крім того, ОСОБА_1 просить звернути увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 не погоджується з порушенням п. 10.5 ПДР України та вказує, що в неї була перешкода справа, отже сама розуміє, що повинна була надати перевагу в русі під керуванням апелянта, так як він наближався з правого боку, чим фактично визнала порушення п. 10.11 ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників ДТП, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, вважаю, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення є законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до матеріалів справи вбачається, що стосовно ОСОБА_4 складено протокол про те, що ОСОБА_4 25 вересня 2016 року приблизно о 15.45 год. , керуючи автомобілем «Хонда»державний номерний знак НОМЕР_2 по вул.. Старонаводницькій, 6-б, в м. Києві, перед поворотом ліворуч, всупереч вимогам п. 10.5 ПДРУ, завчасно не зайняла відповідне положення у своїй смузі, перетнула суцільну переривчасту лінію та не надала дорогу автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_4 одразу після ДТП, в суді першої та апеляційної інстанцій, вона вину у вчиненні ДТП не визнала, та пояснила, що 25 вересня 2016 року приблизно о 15.45 год., керуючи автомобілем «Хонда», виїжджала з підземної стоянки по вул. Старонаводницькій, 6-б. При цьому, при в'їзді на підземну стоянку наявний дорожній знак, відповідно до якого в неї перевага в русі при виїзді із стоянки. Водій автомобілю «Ауді» , який в'їжджав на підземну стоянку, продовжив рух ліворуч в напрямку в'їзду в паркінг, створивши їй перешкоду в русі, але вона виїжджала на гірку і об'єктивно не могла бачити вказаний автомобіль. Вважає, що в її діях відсутні порушення Правил дорожнього руху, а в ДТП винуватий водій «Ауді».

Відповідно до пояснень водія автомобілю «Ауді» ОСОБА_1, як після ДТП, так і суді першої та апеляційної інстанції, він заїжджав в підземний гараж, своєчасно зайнявши смугу праворуч. Швидкість руху його автомобіля була мінімальною. Безпосередньо при в'їзді в підземний паркінг зі стоянки зі швидкістю не менше 30 км/год., порушуючи рядність руху, виїхав автомобіль «Хонда», який і допустив зіткнення з його автомобілем. Ці обставини об'єктивно підтверджуються наданими відеозаписами та іншими доказами, а тому, вважає, що саме порушення Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 призвело до ДТП.

З наявних у справі відеозаписів вбачається, що дійсно під час виїзду з підземного паркінгу автомобіль під керуванням ОСОБА_4 порушив рядність руху та зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у справі не встановлено доказів, які б свідчили про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобілю «Хонда»державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 внаслідок порушення нею п. 10.5 ПДР України.

Пункт 10.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Разом з тим, будь-яких беззаперечних даних про те, що ОСОБА_4 порушено п. 10.5 ПДР України, матеріали справи не містять.

Так, з висновку транспортно-трасологічної експертизи № 1817/17-52 від 27 лютого 2017 року, призначеної судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1, вбачається, що експертом зроблений, крім іншого, висновок про невідповідність дій водія «Хонда» ОСОБА_4 у вищевказаній дорожній обстановці п.п. 2.3 б), п. 11.1 12.3 Правил дорожнього руху України (ас. 52-58).

Відповідно до висновку автотехнічного дослідження № 01-01/11 від 1 листопада 2016 року, який проведений на підставі заяви ОСОБА_4, з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Хонда» ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.5 ПДР України, які були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (ас. 14-20).

Доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про наявність в діях водіїв інших порушень Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути предметом розгляду в даному провадженні, оскільки суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Крім того, з урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, якою закрито провадження щодо ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії АП2 № №48060, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва