Справа № 344/3669/17
Провадження № 33/779/305/2017
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кишакевич Л. Ю.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його клопотання, апеляційну скаргу на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді від 07.06.2017 року встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 10.03.2017 року о 00.50 год. по вул.Івасюка, 78 в м. Івано-Франківську, ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Almera» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає дійсності, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження. Вважає постанову суду необґрунтованою, незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження вказаної постанови суду, оскільки в день розгляду справи він перебував у зоні проведення АТО в період з 21.05.2017 року по 30.06.2017 року, що підтверджується маршрутним листом та, на його думку, є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Вказує, що про рішення суду йому стало відомо лише після повернення із зони проведення АТО. В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності постанови суду посилається на те, що справу було розглянуто у його відсутність, що є порушенням вимог ст. 268 КУпАП, ст.ст. 8, 129 Конституції України. Апелянт вказує на те, що на тому самому місці він вже проходив огляд але іншим екіпажем поліції, алкоголю не вживав, а тому заявив працівнику поліції, що це є зловживанням службовими повноваженнями, що роздратувало останнього, та ним було сфабриковано цей протокол. Вказує, що свідки, на які посилається інспектор поліції, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дали пояснення, які суперечать наведеним у протоколі відомостям в тій частині, що вони під час проведення огляду знаходились по вул. Угорницька, 14, в той час як інспектором поліції вказано у протоколі місце події - вул. Івасюка, 78. Вказані порушення, на думку апелянта, свідчать про недійсність протоколу згідно з вимогами ч. 5 ст. 266 КУпАП. Апелянт посилається на те, що цим же інспектором було складено постанову на нього, яка, у подальшому, була скасована. Апелянт висловив сумніви щодо складання протоколу особисто інспектором Шамяном В.В., внаслідок різниці в почерках у цих двох, майже одночасно складених, процесуальних документах: постанови та протоколу, що, на думку апелянта, доводить факт службової підробки, за якою належить провести службову перевірку. На думку апелянта, суддя формально та однобічно дійшов висновку щодо його винуватості.

В доповненні до апеляційної скарги апелянт просить постанову суду скасувати, у зв`язку із тим, що його неможливо вважати водієм, а тому вимога працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння, є незаконною. Додає копії постанови Івано-Франківського суду від 10.07.2017 року про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесеної інспектором патрульної поліції роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську Шамяном В.В.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Заяв та клопотань не надійшло.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на тому, що працівники поліції вимагали від нього пройти огляд на стан сп`яніння, на той час як транспортний засіб був припаркованим біля магазину, та не здійснював рух. Відповідно були вимкнені фари. До нього двічі різні екіпажі патрульної поліції звертались з вимогою пройти освідчення на стан сп`яніння. Перший раз він пройшов огляд на місці, та працівники поліції, встановивши відсутність алкогольного сп`яніння, поїхали, а він продовжував стояти на тому ж місці. Після цього під`їхав інший екіпаж поліції, який пред`явив аналогічні вимоги, та після того, як він відмовився, вони склали два протоколи, з якими він не погоджується. Вважає вимоги поліцейських щодо проходження освідчення незаконними, оскілки на час пред`явлення такої вимоги, він не керував транспортним засобом, що в свою чергу свідчить про те, що він не був на цей час водієм транспортного засобу. Просив постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. Відмовився від клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Апелянт стверджує, що не керував автомобілем в стані сп`яніння. Вказує, що на той час як підійшли працівники поліції, автомобіль стояв не рухаючись.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити, постанову суду - скасувати, провадження по справі - закрити, з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В постанові суду зазначено наступне: « ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи» (а.п. 15).

Між тим, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він суперечить наявним в матеріалах провадження доказам.

Так, даних про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про час розгляду справи, матеріали справи не містять.

В матеріалах провадження міститься клопотання останнього про перенесення судового засідання, призначеного на 30.05.2017 року, з одночасним повідомленням про те, що в даний час він, згідно до бойового наказу з 21.05.2017 року по 30.06.2017 року перебуватиме в зоні проведення АТО, з долученням маршрутного листа №14/3452 від 20.05.2017 року, підписаного військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 та завіреного печаткою (а.п. 11-12).

Незважаючи на наявність вказаного вище клопотання, справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було розглянуто судом першої інстанції 07.06.2017 року у відсутності останнього, якого не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом права (ст. 268 КУпАП), якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

Враховуюче викладене та відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, а постанова суду скасуванню.

Перевіривши матеріали адміністративного провадження, доводи апеляційної скарги, дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в частині порушення ним п. 2.5 ПДР України, виходячи з наступного.

З протоколу серії БР №153334 вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення за наступних обставин:

10.03.2017 року о 00-50 год. в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, буд. 78, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.п. 1).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол складений уповноваженою на те особою інспектором роти №4 БУПП в м. Івано-Франківську Шамяном В.В., у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Протокол підписаний як посадовою особою, так й особою, притягненою до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.п. 1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить власноручне пояснення ОСОБА_1 наступного змісту: «з протоколом не згідний, оскільки це було повторне освідчення за три хвилини, але вже іншими екіпажем національної поліції. Це є зловживанням. Заперечую» (а.п. 1).

З досліджених в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів провадження вбачається, що до протоколу долучені пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10.03.2017 року, в яких останні засвідчили, що 10.03.2017 року о 00-50 годині вони були присутні на огляді водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на спец приладі «Драгер» у місті Івано-Франківськ, вул.Угорницька, 14, та останній відмовився проходити освідчення на приладі «Драгер» та в медичному закладі (а.п. 2, 3).

Зі змісту вказаних пояснень свідків та змісту протоколу вбачається, що місцем скоєння адміністративного правопорушення в протоколі зазначено: «м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, буд. 78», в той час як вказані свідки вказують на місце події: «м. Івано-Франківськ, вул. Угорницька, буд. 14».

Вказані пояснення свідків не містять будь яких відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент пред`явлення працівниками поліції такої вимоги.

Крім того, в протоколі ознакою сп`яніння інспектором вказано поведінку, яка не відповідає дійсності, що суперечить п. 3 ч. 1 Інструкції, відповідно до якої ознакою сп`яніння може бути поведінка, яка не відповідає обстановці.

З наведеного вбачається, що зміст протоколу та зміст пояснень свідків щодо місця скоєння адміністративного правопорушення протирічать один одному, тому вважаю недоведеним належними доказами місце події правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_1 .

Також зі змісту пояснень вказаних свідків не вбачається, що вони були свідками саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що унеможливлює визнання законною вимогу працівника поліції ОСОБА_6 щодо проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 як водія, тобто особи, що керувала транспортним засобом.

З матеріалів провадження вбачається, що 10.03.2017 року інспектором поліції Шамяном В.В. винесено постанову серії АР №781844 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за те, що останній, 10.03.2017 року о 00-50 год. в м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 78, керував транспортним засобом «Нісан» номерний знак НОМЕР_1 , в якому не були ввімкнені фари ближнього світла в темну пору доби, при перевірці документів, водій не мав при собі та не пред`явив для огляду документ на транспортний засіб (а.п. 24-25).

Аналізуючи зміст вказаної постанови, доходжу висновку, що 10.03.2017 року 00-50 годин в одному місці одночасно було складено відносно ОСОБА_1 два матеріали про адміністративне правопорушення.

Крім того, з наданої копії постанови Івано-Франківського міського суду від 10.07.2017 року вбачається, що суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 10.03.2017 року о 00-50 годин не керував транспортним засобом марки «Нісан», оскільки вказаний транспортний засіб не рухався, а був припаркований біля тротуару, тому цією постановою адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений, а постанова інспектора поліції Шамяна В.В. серії АР №781844 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 - скасована.

Вказана постанова суду від 10.07.2017 року по справі №344/4329/17 щодо ОСОБА_1 набрала законної сили 01.08.2017 року.

Таким чином вважаю, що зміст вказаної постанови, у сукупності з іншими доказами по справі, доводить той факт, що ОСОБА_1 , в дослідженій ситуації, неможливо визнати водієм транспортного засобу, тобто особою, яка керувала транспортним засобом, та до якої можливо пред`явити вимогу про проходження освідчення на стан сп`яніння.

Дійсно, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаної вище вимоги є порушенням Правил дорожнього руху України та підставою для притягнення особи за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки диспозиція названої статті передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Але, відповідно до п. 1.10 ПДР України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобів.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, з огляду на зміст п. 1.10 ПДР України та зміст ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в досліджуваній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки він не керував транспортним засобом, а факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за відсутністю встановленого факту керування транспортним засобом, не містить складу адміністративного правопорушення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Наведеними доказами у їх сукупності спростовуються обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення та підтверджуються доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Таким чином, вважаю, що сукупністю досліджених доказів по даній справі про адміністративне правопорушення, поза всяким розумним сумнівом не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише доведено факт його відмови пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанову судді належить скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апелянта в частині фабрикування вказаного протоколу інспектором Шамяном В.В. та необхідності проведення службової перевірки щодо факту службової підробки, не заслуговують на увагу, оскільки вказані питання вирішуються уповноваженими на це органами та не є предметом розгляду зазначеного провадження, в якому ставиться питання щодо винуватості останнього у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Лише після наявності законного рішення відповідного органу щодо службової підробки та фабрикування протоколу можливо дійти висновку про недійсність складеного інспектором роти №4 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_6 протоколу про адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Стосовно викладених апелянтом сумнівів в частині складання вказаного протоколу особисто інспектором Шамяном В.В., внаслідок різниці в почерках у двох процесуальних документах, складених останнім, та цей факт не є безумовним доказом недійсності протоколу, оскільки питання щодо відповідності почерку певній особі вирішується відповідними експертними закладами.

Посилання апелянта на зловживання працівниками поліції своїми службовими повноваженнями, внаслідок того, що останній на тому ж самому місці вже проходив огляд але іншим екіпажем поліції також не заслуговує на увагу, оскільки законодавцем не обмежена гранична кількість вимог щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя В.В. Повзло