Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/712/17 Головуючий в 1-й інстанції - Васильцова Г.А.
Єдиний унікальний № 325/883/17 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.204-1 ч.2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Приазовського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року стосовно неї, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Приазовського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Волноваха Донецької області, не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер невідомий. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення 15.05.2017 року, закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. За скоєння адміністративного правопорушення 19.05.2017 року накладено на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові, 15 травня 2017 року, о 14-00 годині, ОСОБА_2, разом з групою осіб, незаконно перетнула державний кордон України в напрямку з України в РФ в пункті пропуску «Новоазовськ» без відповідного дозволу Державної прикордонної служби України та з порушенням проходження прикордонно-митного контролю, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, 19 травня 2017 року, о 10-00 годині, ОСОБА_2, разом з групою осіб, незаконно перетнула державний кордон України в напрямку з РФ в Україну в пункті пропуску «Новоазовськ» без відповідного дозволу Державної прикордонної служби України та з порушенням проходження прикордонно-митного контролю, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

04.09.2017 року ОСОБА_2 надіслала апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на те, що вона не отримувала судову повістку, а копію постанови отримала 25.08.2017 року.

По суті скарги просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 17.08.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Однак, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 17.08.2017 року подала лише 04.09.2017 року (згідно поштового штампу на конверті), тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 28.08.2017 року).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що судова повістка про розгляд справи про адміністративне правопорушення надсилалася судом за адресою, зазначеною у протоколах про адміністративні правопорушення, яка співпадає з адресою, зазначеною ОСОБА_2 в апеляційній скарзі. Крім того, в матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_2, відповідно до яких остання зобов'язується з'явитися на розгляд справи по суті до Приазовського районного суду Запорізької області, а в разі її неявки просить розглянути справу без її участі (а.с. 9, 25). Таким чином, ОСОБА_2 була обізнана про те, що в Приазовському районному суді Запорізької області буде розглядатися справа відносно неї. На переконання суду апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_2 свідчить про її намагання уникнути відповідальності за скоєне. Остання мала об'єктивну можливість оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористалася своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не надала доказів про наявність у неї перешкод у реалізації свого права на оскарження постанови суду від 17.08.2017 року. Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що вона отримала копію постанови лише 25.08.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 17.08.2017 року стосовно неї.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Приазовського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року, у зв'язку з чим повернути їй апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.А. Фомін