Справа № 417/4446/17
Провадження № 3/417/188/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р. смт. Марківка

Суддя Марківського районного суду Луганської області Дідоренко А.Е., при секретарі Колеснік В.В., за участю прокурора Романенка О.В., правопорушника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні протоколи № 138, 139 від 04.08.2017 року, що надійшли з сектору протидії корупції УЗЕ в Луганській області ДЗЕ Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого лікарем-кардіологом Марківського районного територіального медичного обєднання, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, будучи головним лікарем Марківського районного територіального медичного обєднання відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом на якого поширюється дія цього Закону, але він вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги, передбачені п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до рішення Марківської районної ради №2/8 від 09 грудня 2010 року ОСОБА_1 призначено головним лікарем Марківського ЦРЛ. Розділом Х Статуту Марківського РТМО, зареєстрованого 15.04.2011 року визначено, що Марківське РТМО є правонаступником Марківської ЦРЛ за всіма її правами та обовязками.

21.02.2011 року між Марківською районною радою та ОСОБА_1 укладено контракт, в якому визначено права та обовязки сторін. Згідно ст.39-1 КЗпП зазначено, що у випадку закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають, і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Наказом Міністерства охорони здоровя України від 12.05.2016 року №53 головного лікаря Марківського РТМО ОСОБА_1 нагороджено Почесною грамотою Міністерства охорони здоровя України, та виплату одноразової грошової допомоги (премії), у розмірах визначених відповідними положеннями про преміювання, нагородженому працівнику здійснити за основним місцем роботи (конкретного розміру премії не зазначено).

Положенням про преміювання працівників Марківського РТМО затвердженого 02.04.2012 року головним лікарем Марківського РТМО ОСОБА_1 та погодженого головою профкомітетом Марківського РТМО ОСОБА_2 від 02.04.2012 року в пункті 2.4 встановлено, що преміювання головного лікаря установи та його заступників, здійснюється на підставі розпорядження голови райдержадміністрації.

Згідно розрахунково-платіжної відомості головного лікаря Марківського РТМО ОСОБА_1 в червні 2016 року йому було нараховано премію у сумі 30516 грн.90 коп., які в подальшому із врахуванням всіх необхідних відрахувань були виплачені ОСОБА_1

Отже, ОСОБА_1, будучи головним лікарем Марківського районного територіального обєднання та відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом на якого поширюється дія цього Закону, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений бажанням нарахувати собі збільшену премію в розмірі 5 посадових окладів у сумі 30 516 грн. 90 коп., аргументуючи це положеннями вже скасованого рішення Колегії МОЗ України від 26.05.1992 року №7-1 «Про затвердження Положення про Почесну грамоту МОЗ України», в порушення вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» підписав наказ №101 від 22 червня 2016 року про преміювання себе у розмірі 5 посадових окладів, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративних правопорушень визнав, щиро розкаявся. Пояснив, що не вважав свої дії правопорушенням, причиною вчинення адміністративних правопорушень є його необізнаність з діючим законодавством.

Прокурор вказав, що обставини, викладені в протоколі про скоєння ОСОБА_1 корупційного діяння знайшли своє підтвердження, вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні корупційних діянь і на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу. Склад адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами справи.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується наступними матеріалами справи:

- наказом №101 від 22.06.2016 року про преміювання ОСОБА_1;

-наказом Міністрерства охорони здоровя України від 12.05.2016 року про нагородження Почесною грамотою Міністерства охорони здоровя України»;

- платіжними дорученнями №290, 284,271 від 01.07.2016 року;

- оперативною нарадою головного лікаря від 26.05.2015 року;

- положенням про головного лікаря РТМО від 03.01.2013 року;

-положенням про преміювання працівників Марківського РТМО від 02.04.2012 року;

-поясненнями ОСОБА_1 від 24.07.2017 року;

- колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Марківського РТМО на 2012-2014 роки;

- статутом Марківського РТМО від 2010 року.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання» корупції, особи зазначені у пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону, зобовязані:

1.Вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2. Повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агенство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів;

3. Не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4. Вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та зашкодити інтересам, то таке правопорушення не може бути визнане, як малозначне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватними інтересами особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Матеріалами справи підтверджується реальний конфлікт інтересів, оскільки ОСОБА_1, будучи головним лікарем Марківського РТМО, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений бажанням нарахувати собі збільшену премію в розмірі 5 посадових окладів у сумі 30516 грн. 90 коп., отже не вжив заходів щодо недопущення винекнення реального конфлікту інтересів та не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів Марківську раду або Марківську районну державну адміністрацію під час підписання наказу №101 від 22.06.2016 про преміювання себе у розмірі 5 посадових окладів.

Отже, в судовому засіданні доведено наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Обставин, що помякшують чи обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, враховуючи обставини, відсутність обставин помякшуючих чи обтяжуючих відповідальність, з метою запобігання вчиненню ним нових правопорушень, суд вважає, що необхідним та достатнім є застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ч.1,2 ст.172-7 КпАП України.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України «Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення».

На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню на користь держави у розмірі 320 грн. 00 коп..

Керуючись ст.ст.36,38,284ч. 1КУпАП, ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та ч. 2 ст. 172 -7 КУпАП, та призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

На підставі ч.2 ст.308 КупАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення особі постанови про накладення штрафу, в порядку примусового виконання цієї постанови стягнути з нього подвійний розмір штрафу в сумі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, судовий збір на користь держави у розмірі 320 гривень 00 копійок (ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106 код за банк отримувача коштів ГУ ДКСУ у м. Києві код банку отримувача 820019 рахунок отримувача 0001 код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанова підлягає виконанню після набрання нею законної сили.

Строк пред'явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня її вручення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області.

Суддя : А.Е. Дідоренко