ПОСТАНОВА

Справа № 137/992/17

30.08.2017 3/137/233/17

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Гопкін П.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Літинського ВП Калинівського ВПГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зі слів не працюючого, за ст. 122-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 196511 від 24.06.2017 р. водій ОСОБА_1 23.06.2017 року о 23:30 год. по вул. Комарова-Космонавтів, в с. Лукашівка Літинського району Вінницької області керував автомобілем Ваз 21011, д.н.з. НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно надану проблисковими маячками червоного кольору та звуковим сигналом, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі Hyndai Sonata, д.н.з. 0155, шляхом створення штучного затору.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4. правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 122-2 КУпАП, тобто невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, повідомивши, що 23.06.2017 р. він не перебував за кермом, а знаходився поза межами автомобіля, коли підїхали працівники поліції, а керування автомобілем на його прохання здійснював ОСОБА_2, який довіз його додому та виконавши прохання пішов до власного дому. Згодом до ОСОБА_1 під'їхали працівники поліції та інкримінували йому невиконання вимоги поліцейського про зупинку та доставили у м. Вінниця для проходження експертизи на стан алкогольного спяніння.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2, будучи попереджений про необхідність давати правдиві пояснення (а.с. 16) підтвердив ту обставину, що здійснював керування автомобілем належним ОСОБА_1 з тієї причини, що ОСОБА_1 вживав алкоголь та не хотів сідати за кермо автомобіля. Після того, як доставив автомобіль Ваз 21011 та ОСОБА_1 до дому останнього, пішов до себе додому. Додав, що не був свідком спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції. Про факт складання протоколу про адміністративне правопорушення йому стало відомо на наступний день. Заперечив проти тієї обставини, що бачив під час керування будь-які світлові чи звукові сигнали від поліцейського автомобіля та будь-який поліцейський автомобіль взагалі.

Свідок ОСОБА_3, будучи попереджена про необхідність давати правдиві пояснення (а.с. 13), пояснила, що ОСОБА_1 дійсно вживав алкоголь, втім не керував автомобілем, оскільки керування здійснював ОСОБА_2. Згодом коли ОСОБА_2 пішов до себе додому, а автомобіль ОСОБА_1 знаходився біля його дому, а сам ОСОБА_1 знаходився поза салоном автомобіля, приїхали працівники поліції та звинуватили ОСОБА_1 в керуванні автомобілем в стані алкогольного спяніння та незупинці авто на їх вимогу.

Зазначений у протоколі про адміністративне паравопорушення інспектор 1 батальйону УПП у м. Вінниці Вінницькій області ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином (а.с. 10), про причини неявки суд не повідомив, проігнорувавши розгляд даного матеріалу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 122-2 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до п.15 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376,до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, в супереч положенням ст.251 КУпАП та п.15 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено будь-яких доказів, щодо підтвердження обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки це не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З підстав наведених вище приходжу до переконання, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, зокрема, що саме він керував транспортним засобом та не виконав вимогу поліції про зупинку, будь-які належні та допустимі докази в матеріалах про адміністративне правопорушення відсутні. Натомість свідки та сам ОСОБА_1 у судовому засіданні спростували факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Отже, справа підлягає закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір розмір і порядок якого встановлений законом.

Оскільки відносно ОСОБА_1 не винесено постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, судовий збір не підлягає сплаті.

Керуючись ст.ст. 40-1, 122-2, 247, 251, 256,268, 283, 284 КУпАП, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч.3 ст. 62 Конституції України, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Гопкін П. В.