Справа № 344/9125/17
Провадження № 33/779/339/2017
Категорія ч.1 ст.172-6 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю прокурора Сапожнікової Ю.О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

та його захисника адвоката Благодира С.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Благодира С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, одруженого, який тимчасово не працює,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку із закінченням строку накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 обіймаючи з 31.12.2014 року посаду першого заступника начальника управління ДПтС України в Івано-Франківській області, відповідно будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Декларація) за період неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв'язку із закінченням строку накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Благодир С.М. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, як така, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свою позицію мотивує тим, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП; протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено місця і часу вчинення правопорушення, а під час його складання порушено право ОСОБА_2 на ознайомлення з матеріалами справи та надання пояснень в присутності захисника; протокол складено не уповноваженою особою.

Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції не враховано позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлену у листі від 22.05.2017р. №223- 943/0/4-17, згідно якої для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. В ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. Звертає увагу на те, що й у рішенні НАЗК від 10 червня 2016 р. №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» не визначено терміну, на протязі якого уповноважені на те особи повинні подати декларацію у разі припинення здійснення діяльності. Вважає, що відсутність визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, а тому в діях ОСОБА_2 відсутня об'єктивна сторона адміністративного правопорушенням, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, апелянт вважає, що суб'єктивна сторона складу адміністративного правопорушенням, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є недоведеною, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, якими доказами підтверджується умисел ОСОБА_2 на вчинення правопорушення та в матеріалах справи відсутні копії аркушів ознайомлення (повідомлення, тощо) ОСОБА_2 з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та роз'ясненнями НАЗК щодо подання електронної декларації. При цьому вважає, що ОСОБА_2 не підпадає під перелік осіб, які повинні були подавати електронну декларацію в 2016 році, оскільки з 01.09.2016р. по 29.09.2016 р., тобто по день звільнення, ОСОБА_2 службових обов'язків не виконував, оскільки 01.09.2016р. о 08 год. він був затриманий в порядку ст.208 КПК України, 02.09.2016р. йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою та він був відсторонений від посади на строк до 30.10.2016р. включно.

Вважає, що до матеріалів справи долучені недопустимі докази, а саме ксерокопії і роздруківки з інтернет-ресурсів, натомість не долучені документи, що виправдовують ОСОБА_2, зокрема, пояснення інспектора сектору по роботі з персоналом ОСОБА_4, документи про час ознайомлення співробітників Управління з нормативно-правовими актами стосовно подання декларацій.

Вказує, що під час судового засідання судом безпідставно не досліджувалися пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є нечіткими та не підтверджуються матеріалами справи.

Просить скасувати постанову судді першої інстанції та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції:

- ОСОБА_2 та його захисник Благодир С.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду без змін.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи апелянта, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову судді необхідно скасувати з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону суддею не виконані і суд першої інстанції прийшовши до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП взагалі не мотивував своє рішення, не надав належну оцінку сукупності доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справ, не спростував доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та наявність істотних процесуальних порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ігнорування судом доречних аргументів особи яка притягається до відповідальності є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

В своєму рішення суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 58 від 17.07.2017 року; його особистими поясненнями та іншими матеріалами справи, не вказавши які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в своїх доводах ОСОБА_2 та його захисник адвокат Благодир С.М. посилались на те, що ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» не визначено остаточний термін подання декларації, внаслідок чого в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ст.6 Закону України «Про державну службу», посади керівників структурних підрозділів територіальних органів державних органів відносяться до категорії «Б». Згідно примітки до ст.50 Закону України «Про запобігання корупції», до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, відносяться і особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "Б". Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно наказу Державної Пенетенціарної служби України №203/С від 31.12.2014 року ОСОБА_2 призначений першим заступником начальника управління ДПтС України в Івано-Франківській області (т.1 а.с.80).

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за посадою ОСОБА_7 є суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, ОСОБА_2 будучи особою, яка станом на 01.09.2016 року займає відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов'язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті НАЗК з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація ОСОБА_2 після звільнення зареєстрована в реєстрі 24.02.2017 року о 23 годині 12 хвилин.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що несвоєчасно , без поважних причин подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями після свого звільнення з посади Першого заступника ДПтС України в Івано-Франківській області.

Разом з тим, в протоколі не зазначено кінцевий термін (часові межі), коли ОСОБА_2 повинен був подати декларацію у відповідності до ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Встановлення вказаної обставини є важливим, оскільки не тільки визначає час вчинення адміністративного правопорушення, а і взагалі істотно впливає на висновки щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відсутність вказаних даних в протоколі про адміністративне правопорушення свідчить про неконкретність обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення і порушує його право на захист.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність даних про подію (час, місце, спосіб) адміністративного правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які дозволяють визначити ступінь суспільної небезпеки адміністративного правопорушення тощо.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України"Європейський суд вказав, що : «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Европейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»;

Під час апеляційного розгляду прокурор Сапожнікова Ю.О. стверджувала, що ОСОБА_2 повинен був подати на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями в день свого звільнення.

Однак, вищевказані доводи прокурора не ґрунтуються на законі і відсутність встановленого в ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» кінцевого терміну (часової межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, не дозволяє прийти до висновку, що дата подання декларації повинна збігатися з датою звільнення особи з посади.

Згідно роз'яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17, вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації…. Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Зокрема, ч 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» не визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Слід зазначити, що системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання "припиняє діяльність" дає підстави констатувати, що термін "припинення" за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном "звільнення" як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України "Про державну службу" (ст. 83), Закону України "Про статус народного депутата України" (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною.

Зважаючи на відсутність законодавчо встановленого терміну подання декларації в разі звільнення, в діях ОСОБА_2 відсутня об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В зв'язку з цим, постанова судді підлягає скасуванню, а справа щодо ОСОБА_2 - закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Благодира С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2017 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку із закінченням строку накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, скасувати та прийняти нову постанову.

Справу про адміністративне правопорушення щодо про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв