АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/3138/2017 Суддя у першій інстанції: Бородій В.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Фрич Т.В., за участю захисника Лагоміна А.А., в інтересах ОСОБА_4, представника іншого учасника ДТП ОСОБА_5, - захисника Криворучко Л.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Лагоміна А.А., в інтересах ОСОБА_4, на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року щодо,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої дизайнером, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, ОСОБА_4визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник Лагомін А.А., в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій просить змінити постанову Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2017 року шляхом виключення пункту 1: «ОСОБА_4визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП» з резолютивної частини постанови.

В іншій частині залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що він категорично не погоджується із прийнятою постановою, оскільки Подільським районним судом м. Києва було не повно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Також апелянт зазначає про те, що науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України у своєму висновку зазначила, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Таким чином, Подільський районний суд міста Києва всупереч вимогам чинного законодавства, неправомірно встановив пунктом 1 резолютивної частини постанови, вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки провадження підлягає закриттю через пропущення строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Крім цього апелянт вказує, що в мотивувальній частині постанови Подільського районного суду м. Києва зазначено про те, що дослідження справи було проведене по двом варіантам розвитку події ДТП. Відповідно до першого варіанту, судом зазначено: «З причин викладених в дослідницькій частині в діях водія автомобіля «Тойота» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху» (надалі - ПДР)». Дане твердження суду було взяте із транспортно-трасологічної експертизи, підготовленого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 28.07.2017 за № 12700/16-52/5570/15-52. Даний факт не був належним чином оцінений судом, що призвело до необ'єктивного вирішення справи по суті.

Також апелянт зазначає, що адвокатом скаржника було подано клопотання до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. У зв'язку з чим була отримана відповідь, від 06.11.2017 № Л-10124/41/11/02-2017, в якій вказано, що управлінням патрульної поліції було витребувано документи для перевірки наявності складу правопорушення у другого водія - учасника ДТП. Після отримання матеріалів стане відомо про притягнення іншого учасника ДТП до відповідальності, що в свою чергу впливає на зміст постанови Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2017 року.

Крім того апелянт зазначає, що під час розгляду справи скаржником було подано клопотання до суду щодо неповного з'ясування судом всіх об'єктивних обставин справи. Так, у наявних в матеріалах справи документах вбачається, що представниками управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не було належним чином встановлено або з'ясовано багато фактичних обставин, які мають значення для вирішення цієї справи по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Лагоміна А.А., в інтересах ОСОБА_4, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника іншого учасника ДТП ОСОБА_5, - захисника Криворучко Л.С., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280,256 КУпАП України, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно постанови суду, 18.05.2016 року, о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 в місті Києві, на перехресті вулиць Межигірська та Оболонська, керуючи автомобілем «Bmw 420d», д.н.з. НОМЕР_2, під час проїзду перехрестя не дотрималась вимоги знаку 2.1 «Дати дорогу», не надавши перевагу в русі автомобілю «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, що рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила розділ 33 п. 2.1, п. 16.11 ПДР України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, визнаючи винною ОСОБА_4 у порушенні вимог розділу 33 п. 2.1, п. 16.11 ПДРУкраїни, вислухав пояснення ОСОБА_4, іншого учасника ДТП ОСОБА_8, дослідив протокол, висновок експерта № 12700/16-52/5570/17-52 від 28.07.2017 року, схему ДТП, письмові матеріали справи у їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_4 пояснила, що ДТП 18.05.2016 року, о 18 годині 40 хвилин, відбулась також з вини водія автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8, який порушив ПДР України, виходячи з наступного. Дана пригода відбулася на перехресті нерівнозначних доріг. Рухаючись по другорядній дорозі по вул. Оболонська, вона мала намір проїхати перехрестя з головною дорогою вул. Межигірською та продовжувати рух в напрямку вул. Набережно-Лугової. При наближенні до перехрестя вулиць Межигірська - Оболонська, зменшила швидкість та виконала умову дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». Дорога на вул. Межигірській є головною дорогою та має односторонній напрямок руху. Перед здійсненням маневру «проїзду перехрестя» побачила, що автомобіль, який рухався по головній дорозі, праворуч, зменшив швидкість та надав світловий сигнал «дозволяю рух», що надало їй змогу розпочати безпечний проїзд перехрестя, оскільки інших автомобілів на проїзній частині не було. Автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, рухався дуже далеко, що дало їй підстави вважати про безпечність руху перехрестям. Однак, виїхавши на перехрестя вулиць Межигірська - Оболонська, зі швидкістю 15-20 км/год., вона побачила, як на дуже великій швидкості, праворуч, рухається автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, який здійснив зіткнення з її автомобілем. Водій автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 рухався дуже швидко та не намагався уникнути зіткнення. Він не застосовував гальмування, що підтверджується відсутністю «гальмівного шляху» в схемі ДТП. Вважає, що водій автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_8 повинен був надати їй можливість закінчити маневр - «проїзд перехрестя», шляхом зменшення швидкості свого автомобіля. У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху не рекомендується збільшення швидкості транспортного засобу, оскільки такі заходи можуть погіршити ситуацію, що виникла. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. З даної ДТП вбачається, що водій автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, знехтував вимогами ПДР, а саме п.п.12.1, 12.3, 12.4, 12.5, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Також ОСОБА_4 звертає увагу, що водієм автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 було грубо порушено ПДР, не зменшено швидкість руху, при наближенні та проїзді через дорожню розмітку 1.14.1 «Пішохідний перехід». Крім того, схема ДТП не містить в собі розмірів проїзної частини головної дороги, а саме: її ширину, що перешкоджає навіть уявно передбачити кількість можливих автомобілів для руху в одному напрямку. Також не зазначено про наявну чи відсутню дорожню розмітку, яка розділяє смуги для автомобілів в одному напрямку.

Інший учасник ДТП ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснив, що рухався по головній дорозі по вулиці Межигірська в напрямку станції метро «Тараса Шевченка», дорога має три смуги руху, покриття асфальтне, було мокре після дощу, наближаючись до перехрестя з вулицею Оболонською, рухався в середній смузі руху, приблизно зі швидкістю 55-60 км/год., на місці ДТП пояснював, що їхав зі швидкістю 60-65 км/год. За кермом був близько 20 хвилин, до цього за кермом був біля 5 годин, попереду нього в його смузі руху автомобілів не було. Праворуч автомобілів не було, ліворуч на корпус попереду нього рухався автомобіль «Хюндай», розрив між ними був пів авто, швидкість руху його автомобіля та автомобіля «Хюндай» була майже однакова. Наскільки він зрозумів ситуацію, водій автомобіля хотів повертати на вулицю Оболонську. З ліва на право від нього виїхав автомобіль «Bmw 420d», д.н.з. НОМЕР_2, який намагався перетнути дорогу. Коли він наближався до перехрестя автомобіля «Bmw 420d», д.н.з. НОМЕР_2 не бачив, його він побачив буквально за секунду за декілька метрів, конкретно сказати не може. Руль смикнув вправо в момент удару. Він їхав по головній дорозі, удар був переднім правим колесом в його ліву частину крила та колеса.

Враховуючи дані пояснення учасників ДТП вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до положень закону, та в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_4 за порушення правил дорожнього руху, оскільки суд розглядає справу про адміністративне правопорушення у межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин. Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу спростовує доводи апелянта про те, що рішення Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за клопотанням захисника ОСОБА_4 щодо винуватості іншого учасника ДТП не прийнято, що в свою чергу впливає на зміст постанови Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2017 року.

Стосовно посилань апелянта на висновок науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України про те, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, то вони не заслуговують на увагу та не узгоджуються з нормами чинного КУпАП з наступних підстав. Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган( посадова особа) зобов'язані з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд першої інстанції правильно застосував положення передбачені ст. 38 КУпАП, які узгоджуються із положеннями ст. 280 КУпАП.

Слід також зазначити, що відповідно до Положення про Науково-консультативну раду при Вищому адміністративному суді України, затвердженого Постановою пленуму Вищого адміністративного суду України 25 лютого 2013 року( із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України 22.05.2015 №12) Науково консультативна рада є дорадчим органом і її висновки носять рекомендаційний характер, які подаються Вищому адміністративному суду України.

Стосовно доводів апелянта про те, що дослідження обставин справи судом першої інстанції було проведене по двом варіантам розвитку події ДТП, а саме відповідно до першого варіанту, судом зазначено: «З причин викладених в дослідницькій частині в діях водія автомобіля «Тойота» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху» (надалі - ПДР)». Дане твердження суду було взяте із транспортно-трасологічної експертизи, підготовленого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 28.07.2017 за № 12700/16-52/5570/15-52. Однак даний факт не був належним чином оцінений судом, що призвело до необ'єктивного вирішення справи по суті, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції обгрунтовано взяв за основу прийнятого рішення висновок експерта №12700/16-52/5570/17-52 від 28.07.2017 року. Зазначена експертиза призначалась судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_4 Дійсно вказана експертиза проводилась по двом варіантам дослідження відповідно до пояснень двох учасників ДТП. Тому що, з технічної точки зору зафіксовані в схемі ДТП варіанти "місця зіткнення", які були вказані водіями автомобілів «BMW» і «Toyota», не позбавлені технічної спроможності ( причини цьому експерт виклав у дослідницькій частині). Як зазначив експерт в своєму висновку, по двом варіантам дослідження, тільки водій автомобіля «BMW» в даній дорожній обстановці мала технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем «Toyota», шляхом виконання вимог п.16.11 ПДР.

Тому експерт прийшов до висновку про те, що оскільки в рамках даного дослідження неможливо підтвердити/спростувати в комплексі жодну з версій водіїв автомобілів «BMW» і «Toyota», тому вирішення питання стосовно наявності необхідного і достатнього причинного зв'язку настання ДТП із діями/бездіяльністю учасників даної пригоди, а також встановлення причинного зв'язку між діями учасників даної ДТП та її виникненням, потребує всебічної оцінки всіх зібраних по справі доказів, в тому числі і даного висновку.

У зв"язку з чим суд першої інстанції, оцінюючи всі дослідженні докази в їх сукупності, прийшов до обгрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_4 наявні порушення ПДР України, що перебувають в причинному зв"язку з наслідками ДТП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Стосовно доводів апелянт, що під час розгляду справи судом неповно з'ясовано всі об'єктивні обставини справи, оскільки в діях водія «Toyota» також вбачаються порушення правил дорожнього руху і з цього приводу перевірка представниками управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не була завершена, то вони є безпідставними, оскільки суд, як раніше зазначено, розглядає справу в межах протоколу і не вправі вирішувати питання щодо винуватості іншої особи, щодо якої такий протокол не складався.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її зміни чи скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, у зв'язку з чим постанова Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника Лагоміна А.А., в інтересах ОСОБА_4., без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Лагоміна А.А. в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, якою ОСОБА_4визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич