ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року м. Волноваха

Суддя Волноваського районного суду Донецької області Безрук Т.В., при секретарі Денисенко Н. В., за участю прокурора Чавага Г. Г., захисника ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, 20.10.21985 р.н., українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого інспектором СРПП № 1 Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом № -12 від 02.11.20017 року про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172 6 КпАП України, громадянин ОСОБА_2, будучи поліцейським, обіймаючи посаду заступника командира батальйону дорожньопатрульної служби Головного управління Національної поліції в Донецької області, будучи відповідно до п.п. «з» п.1.ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172 6 КУпАП України за наступних обставин.

22.03.2017 року, о 15 годині 06 хвилин, ОСОБА_2, перебуваючи в приміщенні Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області за адресою: Донецька область, м. Волноваха, провулок Енергетичний, буд. 3, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларацію за 2016 рік, у якій в розділі 3 «обєкти нерухомості» зазначив недостовірні відомості про відсутність у нього та членів його сімї обєктів нерухомості, хоча фактично його родина та він тривалий час має в користуванні однокімнатну квартиру, належну на праві приватної власності його матері ОСОБА_3, загальною площею 34,9 кв.м., АДРЕСА_1. Середня вартість вказаної квартири згідно звіту про оцінку майна субєкта оціночної діяльності на кінець звітного періоду (31.12.2016 року) складала 195900 гривень, тобто 142, 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, в розділі 11 «доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2016 рік ОСОБА_2 зазначив недостовірні відомості про доходи, отримані ним та членами його сімї, упродовж звітного періоду.

А саме не зазначив, що його дружина ОСОБА_4 згідно договору купівлі продажу 1445/2016/102173, оформленого територіальним сервісним центром в Донецькій області, 30.09.2016 року здійснила продаж належного їй автомобіля ВМW-3201, реєстраційний номер НОМЕР_1, за що отримала дохід у розмірі 50000 гривень.

Також не зазначив, що він, ОСОБА_2, згідно договору купівлі продажу 1445/2016/167074, оформленого територіальним сервісним центром в Донецькій області, 15.10.2016 року здійснив продаж належного йому автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2, за що отримав дохід у розмірі 40000 гривень.

Таким чином, у розділі 11 «доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації за 2016 рік ОСОБА_2 не задекларував доходи за відчуження вищевказаного рухомого майна ним та його дружиною ОСОБА_4 на загальну суму 90000 гривень, тобто 65,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, при заповненні щорічної декларації за 2016 рік ОСОБА_2 надані завідомо недостовірні відомості щодо обєктів декларування, які відрізняються від достовірних на суму 285900 гривень, тобто 207,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав, показав наступне.

У складі своєї сімї він має дружину ОСОБА_4 та малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3 У 2014 році, у звязку з подіями на сході країни, він разом з родиною змушений був переїхати на проживання до м. Волноваха. Його мати ОСОБА_3 тимчасово зареєстрували їх в належній їй однокімнатній квартирі по вул. Менделєєва 43/31 в м.Волноваха та дозволила пожити доки вони не знайдуть інше житло. Будь яких договорів на користування квартирою вони з матірю не укладали, витрати по утриманні квартири мати завжди несла сама. При цьому мати завжди проживала окремо.

Також показав, що не знав про наявність у його дружини автомобіля ВМW-3201, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки вказаний автомобіль дружина придбала ще до їхнього знайомства. Вказаним автомобілем завжди користувався брат дружини ОСОБА_5 Про те, що дружина в 2016 році продала вказаний автомобіль братові, також нічого не знав.

Щодо продажу належного йому автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 пояснив, що не вказав про це в декларації оскільки придбав вказаний автомобіль за 40000 гривень в 2016 році і через деякий час в цьому ж році продав його також за 40.000 гривень, отже ніякого прибутку від його продажу не отримав.

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП. Крім того наполягав на тому, що первинним субєктом, який здійснює перевірку, виявляє порушення та ініціює необхідність складання адміністративного матеріалу про корупцію є Національне агентство з питань запобігання корупції. У разі виявлення ознак корупційного законодавства вони повинні або скласти адміністративний протокол про таке порушення, або затвердити висновок та направити його органу, уповноваженому на складання такого протоколу. Проте, в даному випадку ці вимоги закону дотримані не були.

Прокурор Волноваської районної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 в судовому засіданні вважала доведеним факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 та просила притягнути останнього до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_3 показала, що є матірю ОСОБА_2 Їй на праві власності належить однокімнатна квартира за адресо: м. Волноваха, вул. Менделєєва, буд. 43/31. У вказаній квартирі вона не проживає. З початком бойових дій на сході країни її син з дружиною та малолітньою диною, як переселенці переїхали до м. Волноваха. У звязку з чим вона дозволила їм зареєструватися у вказаній квартирі і тимчасово пожити в ній до того часу, як вони знайдуть більш підходяще житло. Вони одразу оговорили з сином, щоб він не строїв планів на вказану квартиру, бо вона має намір її продавати. Всі витрати по утриманню квартири несла особиста вона, син та його дружина в цьому участі не приймали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що є дружиною ОСОБА_8 Ще до одруження та знайомства з чоловіком в 2013 році вона придбала автомобіль ВМW-3201, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаним автомобілем завжди користувався її рідний брат ОСОБА_5 її ОСОБА_9 взагалі нічого не знав про наявність в її власності вказаного автомобіля. В вересні 2016 році вона шляхом укладення договору купівлі продажу переоформила вказаний автомобіль на брата. Гроші від продажу автомобіля не отримувала, оскільки про продаж автомобіля з братом домовились в борг за 50000 гривень, які до теперішнього часу так і не отримала. Інформувати про це чоловіка не вважала за потрібне, оскільки він взагалі не був обізнаний про те, що автомобіль належав їй.

Також пояснила, що у звязку з подіями на сході країни були змушені разом з чоловіком та малолітньою дитиною переїхати до м. Волноваха, де їх тимчасово зареєструвала в своїй квартирі мати чоловіка ОСОБА_3 У вказаній квартирі вони дійсно, тимчасово проживали з 2015 року по 2017 рік. Будь - яких договорів на право користування квартирою зі свекровою не укладали. Витрати по утриманню квартири несла ОСОБА_3 За час їхнього проживання ніякої оцінки квартири не проводилось. Останні півроку у квартирі свекрові не проживають.

Суд, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, думку прокурора, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172 6 КпАП України, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 4 статті 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Об'єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 172-6 КУпАП, є діяння, що полягає у внесенні у декларацію завідомо недостовірних відомостей, а суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків та характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Для визнання особи винною в судовому засіданні слід встановити недостовірність відомостей, внесених у декларацію декларантом, та наявність умислу (прямого чи непрямого).

Слід звернути увагу на те, що адміністративна відповідальність за частиною 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена виключно за подання «завідомо недостовірних» відомостей. Тобто відповідне діяння має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому для притягнення до відповідальності за вчинення правопорушень, повязаних з корупцією, необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що субєкт декларування усвідомлював недостовірність відомостей, які він зазначив у декларації.

Судом встановлено, що 07 листопада 2016 року наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції в Донецькій області № 46 о/с капітана поліції ОСОБА_2 призначено на посаду заступника командира батальйону дорожньо патрульної служби головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Згідно з частиною 1 статті 46 Закону у декларації зазначаються, зокрема, відомості про зареєстроване місце проживання, місце фактичного проживання субєкта декларування та обєкти нерухомості, що належать субєкту декларування та членам його сімї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Тобто у декларації не зазначаються відомості про місце проживання або реєстрації членів сімї декларанта.

Відповідно до протоколу ОСОБА_2 ставиться в провину не відображення ним у декларації наявності у його родини в користуванні квартири за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до наданих правовстановлюючих документів судом встановлено, що квартира № 31 в буд. №43 в м. Волноваха Донецької області на праві власності належить ОСОБА_3 О.(а.с. 39), яка, як встановлено судом, є матірю ОСОБА_2

Судом також встановлено та не заперечувалось учасниками судового процесу, що ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_4 та малолітньою дитиною протягом 2016 року були зареєстровані та проживали у вищевказаній однокімнатній квартирі.

Згідно із зазначеною вище статтею 46 Закону у декларації відображаються обєкти нерухомості, що належать субєкту декларування та членам його сімї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Формою укладання правочину відповідно до статті 205 ЦК України є письмова або усна.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ст. 215 ЦК України правочин, вчинений у формі, не передбаченій законом, вважається недійсним.

Відповідно до ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків

Основні положення, що регулюють правовідносини за договором найму (оренди) житла саме для проживання, вказані у главі 59 ЦК України.

Договір найму(оренди) житла є інститутом цивільного права.

Статтею 810 ЦК України визначено поняття договору найму(оренди): за договором найму (оренди) житла одна сторона власник або наймодавець передає або зобовязує передати іншій стороні (наймачеві) житло для проживання на певний строк за плату. Це іменний, двосторонній, оплатний договір, який належить до категорії договорів про передачу майна у тимчасове користування. Форма договору письмова (ст. 811 ЦК України). У договорі найма житла мають бути вказані особи, які проживають із наймачем (ст. 816 ЦК України).

Натомість судом не встановлено, щоб між власником квартири ОСОБА_2 та/або членами його сімї було укладено усний або письмовий договір стосовно нерухомого майна (вищевказаної квартири) або майнових прав на нього.

Крім того, відповідно до примітки статті 172-4 КУпАП відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого обєкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В підтвердження вартості майна, а саме вищевказаної квартири, стосовно якої разом із автомобілями в протоколі зафіксовано подання завідомо недостовірних відомостей, представлено звіт про оцінку майна, зроблений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_10, яка застосувала порівняльний метод підходу та визначила оціночну вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 в розмірі 195900 гривень.

Водночас в судовому засіданні встановлено, що вказана квартира оцінювачем не оглядалася, що підтвердила власник квартири ОСОБА_3 та особи в ній проживаючі, а саме ОСОБА_8 та допитана в якості свідка ОСОБА_4

Отже, представлений стороною обвинувачення доказ не може вважатися належним у звязку із порушенням порядку його отримання з наведених підстав.

Так, згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Згідно з приписами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Зазначеним Стандартом (п. п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки,- ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об'єкта оцінки (однокімнатна квартира), ознайомлення з таким майном не може відбуватися без обстеження приміщень на дату оцінки та відповідно потребує доступу до них, який має забезпечити власник або інша уповноважена особа.

Водночас, судом встановлено, що належних та допустимих доказів проведення особистого огляду суб'єктом оціночної діяльності об'єкта оцінки матеріали звіту не містять, зокрема фотографії об'єкта оцінки. Аналогічні висновки були зроблені Вищим господарським судом України в постанові від 15 лютого 2017 року (справа № 907/797/13).

Таким чином порушення встановленого законодавством порядку проведення оцінки нерухомого майна, суттєво впливає на достовірність наданих висновків щодо вартості квартири, від чіткого розміру якої залежить наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення.

На підставі цього представлений доказ не є належним та не приймається судом.

Таким чином, судом не встановлено факту надання ОСОБА_2 завідомо недостовірних відомостей в декларації за 2016 рік розділі 3 «ОБЄКТИ НЕРУХОМОСТІ».

Крім того, відповідно до розяснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» суб'єктивна сторона такого правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Проте, жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був обізнаний про продаж в 2016 році його дружиною автомобіля НОМЕР_3 суду не надано. Як і не надано доказів на підтвердження того, що він взагалі був обізнаний про наявність у неї на праві власності вказаного автомобіля. Крім того, як встановлено судом із показань свідка ОСОБА_4, остання взагалі на теперішній час не отримала прибутку від відчуження вказаного автомобіля.

Зазначене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_8 під час складання електронної декларації обовязкового елементу складу адміністративного правопорушення умислу, що відповідно до розяснень ВССУ та змісту частини 4 статті 172-4 КУпАП виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо факту не декларування ОСОБА_2 доходів від продажу ним автомобіля НОМЕР_4, то це само по собі не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КпАП України, оскільки сума 40.000 гривень, за яку було здійснено продаж вказаного автомобіля, є меншою від 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також, згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має, зокрема, право ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або повязаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень.

Згідно з частиною 3 статті 12 Закону у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або повязаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим субєктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обовязковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше пяти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Таким чином, з аналізу вказаних положень закону вбачається, що первинним субєктом, який наділений компетенцією та достатніми повноваженнями на перевірку достовірності поданих в електронній декларації відомостей особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є Національне агентство з питань запобігання корупції. Саме вказаний орган є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який веде реєстр електронних декларацій, має повний доступ до нього, проводить їх аналіз та в разі виявлення будь-яких недостовірностей або ознак адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, складає протокол про таке правопорушення, який направляється до суду, або затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим субєктам у сфері протидії корупції, яким наразі і є органи поліції.

Тобто єдиним первинним субєктом, який здійснює перевірку, виявляє порушення та ініціює необхідність складання адміністративного матеріалу є Національне агентство з питань запобігання корупції. Натомість органи поліції таким субєктом не є, оскільки не наділені законодавчими повноваженнями та обмежені в доступі до повного тексту (змісту) електронних декларацій.

Згідно з статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі зазначеного судом встановлені порушення порядку ініціювання складання адміністративного протоколу без достатніх на те підстав та без затвердженого перед цим висновку Національного агентства з питань запобігання корупції.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З урахуванням вказаних положень та наведених обставин, в діях ОСОБА_8 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, а відтак провадження у справі відносно останнього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 172-6, 247, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною 4 статті 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 КУпАП, протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя: Т. В. Безрук