КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД

Справа № 534/1186/17
Провадження № 3/534/432/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: особи, що притягається до відповідальностіОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

06 червня 2017 року близько 10 год. 40 хв. на 265 км + 500 метрів автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номер ВІ3905ВК, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, в порушення вимог п.16.11 ПДР України, не надала дорогу автомобілю марки ВАЗ 219010, державний номер ВІ2997ВТ, під керуванням гр-на ОСОБА_5, який наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого допустила з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що виїжджаючи на Т-подібне перехрестя вона переконалась у відсутності транспортних засобів, що наближаються праворуч, та розпочала маневр повороту ліворуч, як сталося зіткнення з автомобілем, що виїхав на перехрестя з лівої сторони. Виїжджаючи на перехрестя ОСОБА_3 не побачила знак «Стоп» із-за гилок та листя, які його затуляли, і не змогла визначити що рухається по другорядній дорозі. Тому ОСОБА_3 керувалася тим правилом, що зобовязана дати дорогу лише тим транспортним засобам, які наближаються праворуч. Додатково ОСОБА_3 пояснила, що згадане перехрестя вона проїжджала вперше, тому і не здогадувалася, що рухається по другорядній дорозі, а водій іншого транспортного засобу є місцевим мешканцем, тому мав би, на її думку, уступити дорогу жінці за кермом.

На думку ОСОБА_3 дорожня пригода сталась з вини дорожніх служб, які не забезпечили достатню видимість дорожніх знаків, зокрема знаку «Стоп», та відповідної дорожньої розмітки - стоп-лінії.

Потерпілий ОСОБА_5, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 в суді, прохав визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні зазначеного правопорушення. Пояснив, що виїжджаючи з другорядної дороги водій ОСОБА_3 не надала дорогу автомобілю, яким керував його довіритель. Додатково зазначив, що внаслідок зіткнення водій та пасажир автівки отримали тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості не відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому кримінальне провадження за фактом ДТП не порушувалось.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, представника потерпілої особи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення. Її дії підлягають кваліфікації за ст.124 КУпАП, оскільки вона, будучи учасником дорожнього руху, допустила порушення вимог п.16.11 ПДР України, у результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода і транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження.

Попри невизнання ОСОБА_3 своєї вини, винуватість останньої повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до схеми місця ДТП, акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережи від 06.06.2017 року, фото таблиць, приєднаних до справи, зіткнення мало місце на перехресті нерівнозначних доріг перехресті вулиць Щорса та Центральної (а.с.6, 7, 14-16, 31-38). При цьому співставляючи ширину проїзної частини, її профіль, якість дорожнього покриття та наявну дорожню розмітку без жодних сумніві можливо визначити, що автомобіль «Chevrolet» рухався до зазначеного перехрестя по другорядній дорозі. З наведених вище доказів вбачається, що в результаті ДТП обом транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження.

Відповідно до п.16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, яким врегульовано правила проїзду нерегульованих перехресть, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

З матеріалів справи, в тому числі із змісту постанови Семенівськьго районного суду Полтавської області від 07.08.2017 року (а.с.39), вбачається, що перед зазначеним перехрестям при виїзді на автодорогу дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» був закритий гилками зелених насаджень, тому водій ОСОБА_3 не мала можливості його бачити та виконати його приписи.

Проте суд вважає, що встановленні судовим рішенням від 07.08.2017 року зазначене вище порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг (щодо видимості дорожнього знаку «Стоп») жодним чином не зменшують ступень вини водія ОСОБА_3 у вчинені згаданого правопорушення, так як з наведених вище підстав є очевидним, що вона рухалася по другорядній дорозі. Її твердження про те, що вона не здогадувалася що перебуває на другорядній дорозі не заслуговують на увагу, так як при неможливості визначити наявність покриття на дорозі та відсутності знаків пріоритету, вона повинна була вважати, що перебуває на другорядній дорозі (п.16.15 ПДР) та керуватися вимогами п.16.11 ПДР.

Твердження ОСОБА_3 з приводу того, що водій ОСОБА_5 являється місцевим мешканцем і тому мав би передбачити аварійну ситуацію та порушення правил дорожнього руху з боку жінки за кермом (ОСОБА_3П.) на думку суду є дивними, такими що суперечать вимогам правил дорожнього руху і не можуть бути підставою для звільнення її від відповідальності.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, суд, виходячи із положень ст.23 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_3, її вік і стан здоровя, сімейний та майновий стан, ступінь вини та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення.

Обставин, що обтяжують або помякшують відповідальність, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення в межах санкції ст.124 КУпАП у виді штрафу, оскільки саме таке стягнення буде сприяти вихованню правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігати вчиненню нею нових правопорушень.

Питання про судовий збір вирішено судом у порядку ст.401 КУпАП, згідно з якою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку таке стягнення накладено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.401,283,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Віталій Вікторович Крикливий