АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2750/2017 Постанова винесена суддею Притула Н.Г.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, іншого учасника ДТП -

ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в

м. Харкові, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня

2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі

20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 05 вересня2017 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Деревлянська, 2/6, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 13.1 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу такого правопорушення.

Як вважає апелянт, дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталася в результаті недотримання ПДР України водієм ОСОБА_3, яка рухаючись заднім ходом, без сигналу аварійної зупинки, вчинила ДТП, проте в подальшому змінила показання та стверджувала, що її автомобіль не рухався. Водночас під час судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_3 визнала, що її автомобіль під час ДТП рухався заднім ходом, проте суддя місцевого суду не надала належної оцінки даним поясненням, а відтак дала неправильну оцінку доказам у справі.

Безпідставно суд, як стверджує апелянт, не прийняв до уваги її пояснення щодо обставин ДТП, зокрема, дотримання безпечного інтервалу, бо відстань між транспортними засобами становила близько одного метра, а також зауваження до схеми ДТП, у якій відстань між автомобілями зображено як меншу, що пояснюється тим, що ОСОБА_3 після зіткнення в порушення вимог п. 2.10 ПДР України від'їхала вперед, тим самим самовільно змінила розташування свого автомобіля.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції, пославшись у постанові на те, що її було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України щодо переїзду суцільної лінії розмітки та визнаючи винною у даній ДТП, порушив загальний принцип правосуддя Non bis in idem, фактично притягнув до юридичної відповідальності двічі за одне і те ж правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, заперечення ОСОБА_3 щодо доводів апеляційної скарги, допитавши судового експерта ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, не дотримав.

Зі змісту постанови від 22 вересня 2017 року слідує, що суддя місцевого суду висновок про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП, формально обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями учасників пригоди - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, наданими одразу після ДТП та безпосередньо в суді першої інстанції, але належної оцінки як письмовим доказам, зокрема, даним, зафіксованим у протоколі про адміністративне правопорушення на предмет наявності чи відсутності в даній дорожній ситуації порушень вимог п. 13.1 ПДР України в діях ОСОБА_2, так і поясненням у суді учасників ДТП, не надав, усі докази у взаємозв'язку між собою не проаналізував, достатніх доводів на спростування позиції ОСОБА_2. у судовому рішенні не навів, отже фактичні обставини справи належним чином не з'ясував та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у виді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо дотримання нею в даній дорожній ситуації п.13.1 ПДР України та відсутності правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, апеляційним судом встановлено наступне.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеному працівником патрульної поліції стосовно ОСОБА_2. за ст. 124 КУпАП, з посиланням на порушення вимог п. 13.1 ПДР України, 05 вересня2017 року о 18 год. 00 хв., водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Деревлянська, 2/6 в м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, в результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Отже, ОСОБА_2 своїми діями, як про це вказано в протоколі, порушила вимоги п. 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Водій ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначала, що

05 вересня2017 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Деревлянській в м. Києві, повернула в двір будинку № 2/6, але в цей час припаркований автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, почав рух назад. При цьому незважаючи на її звуковий сигнал, відбулося зіткнення. Потім автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, від'їхав трішки вперед, тобто транспортний засіб був переміщений після ДТП.

Крім того, про свою незгоду з протоколом про адміністративне правопорушення з цих підстав ОСОБА_2 зазначила і в самому протоколі, а також у суді першої інстанції при наданні пояснень щодо обставин виникнення ДТП.

Водій ОСОБА_3 одразу після ДТП пояснила, що 05 вересня2017 року о 18 год., керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, увімкнувши сигнал аварійної зупинки, здійснила зупинку на узбіччі проїзної частини вул. Деревлянській 2/6 в м. Києві, яка тривала не більше двох хвилин. Для виїзду на проїзну частину вулиці, увімкнула задній хід, попередньо упевнившись в тому, що ніщо не заважає її руху з усіх напрямків руху. Відразу після цього відбулося раптове зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, який здійснював поворот у невстановленому для цього місці, а саме перетнув суцільну дорожню розмітку.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_3 і в суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції водії ОСОБА_2. та ОСОБА_3 дали пояснення, аналогічні їх первинним, а також тим, що були надані ними в суді першої інстанції.

Згідно з даними схеми місця ДТП кінцеве положення автомобілів зафіксоване таким чином, що свідчить про те, що напрямки їх руху перетиналися. Характер та локалізація механічних пошкоджень автомобілів також доводить зазначене.

За змістом п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну "безпечний інтервал", яке міститься у п. 1.11 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Тобто, водії транспортних засобів повинні дотримуватися безпечного інтервалу відносно інших транспортних засобів, які рухаються в одному або зустрічному з ним напрямку, а також під час об'їзду перешкоди, про що свідчить і п. 13.3 ПДР, за змістом якого під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Оскільки з матеріалів справи вочевидь слідує, що напрямки руху водіїв перетиналися, доводи ОСОБА_2 про відсутність в її діях порушень вимог п. 13.1 ПДР, що б призвело до пошкодження транспортних засобів, є слушними.

При цьому, у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_2 здійснювала об'їзд перешкоди, якою для неї був автомобіль «Хюндай», оскільки судовим рішенням від 22 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, встановлено, що 05 вересня 2017 року, приблизно о 18 годині в м. Києві по вул. Деревлянська, 2/6 водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом "Хюндай", д.н.з НОМЕР_2, рухалася заднім ходом з порушенням вимог п. 10.9 ПДР, в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом "Хюндай", д.н.з НОМЕР_1 і обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того, з метою повного та всебічного з'ясування дійсних обставин ДТП та виникнення її механізму, судом апеляційної інстанції був залучений судовий експерт відділу автотехнічних досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 (стаж експертної діяльності з 2008 року, спеціалізація: 10.1 - дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди), який ознайомившись з матеріалами справи, пояснив, що в даній ДТП, з технічної точки зору, дії водія транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 повинні регламентуватися вимогами п. 1.1 ПДР України, а дії водія транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_3 - п. 10.9 ПДР України. Указана дорожня ситуація була обумовлена діями обох водіїв, зокрема, вбачається невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п. 1.1 ПДР України, а водієм ОСОБА_3 - п. 10.9 ПДР України. Водночас, з технічної точки зору недоцільно оцінювати дії водія ОСОБА_2 в частині порушення вимог п. 13.1 ПДР України, оскільки напрямку руху обох водіїв перетиналися.

За відсутності підстав для сумнівів у правильності надання в суді апеляційної інстанції об'єктивних висновків у поставлених перед експертом ОСОБА_4 питаннях, з урахуванням того, що дослідження проведено компетентним експертом за відповідним фахом на підставі сукупності всіх фактичних обставин, які узгоджуються з тими, що були встановлені як суддею місцевого суду, так і в суді апеляційної інстанції, за заданими характеристиками, які надають можливість їх оцінки експертом з технічної точки зору, висновок експерта ОСОБА_4, як такий, що ґрунтується на матеріалах провадження, приймається апеляційної судом як доказ у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що суддя місцевого суду, оцінюючи докази в їх сукупності, не дав їм належну оцінку, а тому висновки в постанові про порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому судове рішення, як незаконне і необґрунтоване, підлягає скасуванню.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 7, 254 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до відповідальності. Саме на підставі існуючих доказів суд встановлює відповідність дій правопорушника вимогам ПДР України, за порушення яких уповноваженим органом (особою) було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ і до нього висуваються певні вимоги, зокрема, згідно ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, серед іншого, в протоколі має бути зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і не має права вийти за його межі, отже не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою, має доводитись в суді, а також у будь який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, що міститься в протоколі, що в свою чергу слідує із загальних засад судочинства, закріплених у ст. 129 Конституції України. Суд також не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за інше правопорушення, яке б стосувалося саме цієї події ДТП не складався, що позбавляє суд апеляційної інстанції надати оцінку діям ОСОБА_2 щодо правопорушення, передбаченого іншими пунктами ПДР України, бо розгляд справи, як зазначалося вище, проводиться лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., зі стягненням судового збору - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1

ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П.Павленко