Справа № 264/2672/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, що мешкає в м. Маріуполі по вул. Курчатова, б. 57, кв. 25, за ч. 1 ст. 130 Кодексу про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2017 року о 19 годині 50 хвилин у дворі будинку № 37 по вул. Курчатова в Кальміуському районі м. Маріуполя ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 у стані алкогольного спяніння.

ОСОБА_2 не визнав себе винуватим та пояснив, що 29.05.2017 року в обідній час попросив ОСОБА_3 відвезти його та ОСОБА_4 на річку. ОСОБА_4 за кермо не сів оскільки вживав алкогольні напої. Повернулися під вечір. ОСОБА_3 був тверезий, привіз їх у двір будинку № 37 по вул. Кучатова, після чого пішов додому. Він же трохи посидів у машині, а потім віршів піти до кіоску, розташованого неподалеку, щоб випити ще пива. Автомобіль залишився біля підїзду. Коли повертався, був затриманий поліцейськими, які повідомили, що якісь жінки викликали поліцію, оскільки він начебто керував автомобілем у стані алкогольного спяніння у дворі, де знаходиться дитячий майданчик та багато дітей.

Не зважаючи на це, вина ОСОБА_2 в керуванні транспортним засобом у стані спяніння повністю підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які суду пояснили, що 29.05.2017 року приблизно о 19 годині 50 хвилин вони знаходились на дитячому майданчику біля будинку № 37 по вул. Курчатова в Кальміуському районі м. Маріуполя разом зі своїми дітьми. Їх увагу привернув автомобіль «Жигулі» червоного кольору, який заїхав у внутрішній двір будинку, рухався хаотично, наїздив на бордюри, а коли зупинився, із салону вийшли ОСОБА_4 і ОСОБА_2, який керував транспортним засобом і був пяним, хиткою ходою попрямував до підїзду, в якому торгують самогоном. Побачивши, у якому стані знаходиться водій та піклуючись за життя і здоровя дітей, що грали поруч, вони викликали працівників поліції, які хвилин через 15-20 зустріли ОСОБА_2 біля його автомобіля, котрий намагався переконати поліцейських у тому, що не керував транспортним засобом. Від огляду на стан спяніння на місці відмовився, проте погодився проїхати до медичного закладу.

З наданого поліцією відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує факт керування автомобілем, погоджується з тим, що знаходиться у стані алкогольного спяніння, проте вказує, що керував транспортним засобом тверезий, автомобіль зупинив біля підїзду, в якому мешкає, наміру їхали будь-куди в нього не було, а тому після зупинки транспортного засобу випив пляшку пива. Твердить, що за кермом в стані спяніння не знаходився і звички керувати автомобілем в такому стані не має. При цьому ОСОБА_2 прізвище «Зіберов» не згадує і взагалі не вказує, що за кермом знаходився інший водій, що суперечить його поясненням у суді і водночас кореспондує з показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7.

Судження про те, що показання свідків не є надійним джерелом доказів є хибним, оскільки за загальним правилом теорії доказування жоден доказ не має заздалегідь визначеної сили і переваги над іншими, а відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 категорично наполягають на тому, що за кермом автомобіля знаходився саме ОСОБА_2, який знаходився у стані сильного алкогольного спяніння, про що свідчила його поведінка за кермом, яка не відповідла дорожній обстановці (зміна напрямку руху за відсутності обєктивної необхідності, наїзд на бордюри) та порушення координації рухів (хитка хода) після того, як він вийшов з машини. Наведені обставини узгоджуються з положеннями Інструкції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 3) щодо ознак алкогольного спяніння. Разом з тим, адміністративно-деліктне законодавство не містить норм, які вимагали доведення певних обставин формально-визначеними доказами. Підстави ж для сумнівів у обєктивності зазначених свідків відсутні. Сторона захисту не навела переконливих аргументів щодо наявності у них мотивів для обмови ОСОБА_2. Натомість до пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які підтримали позицію Вороржбитова, суд ставиться критично як до приятелів, зацікавлених у вирішенні справи на його користь та осіб, показання яких суперечать обставинам правопорушення.

Крім того, з наданого суду відеозапису у ОСОБА_2 видно явні ознаки алкогольного спяніння, що також підтверджується висновком КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» № 247 від 29.05.2017 року та не заперечується ОСОБА_2. Суд згоден з твердженням сторони захисту про те, що наявність ознак спяніння є беззаперечною і зауважує, що такими ж очевидними вони були й для свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7, що стало приводом до повідомлення ними поліції про факт керування транспортним засобом особою, яка знаходилася у стані спяніння. При цьому, за такою, що заслуговує на увагу думку свідків, за час, протягом якого ОСОБА_2 був відсутній біля свого автомобіля (15-20 хв.), він не зміг би довести себе до такого ступеню спяніння, який спостерігається на відеозапису за умови, що був тверезий, залишаючи транспортній засіб, на чому наполягав під час спілкування з працівниками поліції. Отже жодна з версій досліджуваної події у викладенні обвинуваченого, ані та, що він навів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а ні та, яку виклав під час судового розгляду, не знаходить свого підтвердження.

Порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП щодо вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності копії протоколу про адміністративне правопорушення, на що посилається сторона захисту, в даному випадку не створює підстав для звільнення винного від адміністративної відповідальності, оскільки таке порушення не потягло непоправного порушення процесуальних прав обвинуваченого. ОСОБА_2 мав удосталь часу, аби ознайомитися з матеріалами адміністративного провадження, забезпечити себе професійним захистом та взяти участь у судовому розгляді його справи відповідно до загальноприйнятих процедур, що забезпечують право на справедливий суд в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_2 доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння. Висловлені стороною захисту сумніви щодо доведеності обставин, які підлягають доказуванню в адміністративному провадженні, знаходять за межами розумних сумнівів і на висновки суду не впливають.

При обранні виду та міри адміністративного стягнення, враховується характер правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, вважаю необхідним піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч.1, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 320,00 грн. (триста двадцять гривень) судового збору.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко