АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1345/2017 Постанова винесена суддею Дідиком М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника Писаренка А.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Писаренка А.М. в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 рокуОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 13 січня 2017 року о 01 год. 45 хв. по пр. Голосіївському, 23 в м. Києві ОСОБА_3, керував автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Писаренко А.М., який діє в інтересах ОСОБА_3, вважаючи постанову суду необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування фактичних обставин справи, просить її скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в основу звинувачення ОСОБА_3 судом взято незаконний та складений з численними порушеннями вимог КУпАП протокол про адміністративне правопорушення.

Зокрема зазначає, що після зупинки ОСОБА_3заявляв бажання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі, при цьому співробітники поліції намагалися провести такий огляд на місці, всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки не надали сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, і, саме тому ОСОБА_3 погоджувався пройти такий огляд лише в медичному закладі, однак, всупереч цьому співробітники поліції не супроводили особу до медичного закладу, а безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено ані прізвищ, імен, по-батькові, ані адрес проживання, ані засобів зв'язку, свідків.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення в якості суті адміністративного правопорушення безпідставно зазначено порушення п. 2.5 ПДР, оскільки, у разі відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, водій не повинен нести юридичної відповідальності за це, так як п. 2.5 ПДР, в редакції, що діяла на момент складання протоколу, передбачає, що саме на вимогу працівника міліції, а не поліцейського, водій зобов'язаний пройти такий огляд, але станом на дату складання протоколу, міліції в Україні юридично не існувало.

Натомість вважає, що відмова від огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку має наслідки передбачені законом, але, оскільки на момент складання протоколу в правила дорожнього руху, у зв'язку із вступом в силу Закону України «Про національну поліцію», Кабінет міністрів України зміни ще не вніс, то і посилатися при складанні цього протоколу на п. 2.5 ПДР, як формулювання суті правопорушення, поліцейські були не в праві.

Окрім цього, п. 2.5 ПДР викладено в правильній редакції Постановою КМУ №161 лише 22.03.2017 року, а правопорушення в якому звинувачується ОСОБА_4 відбулося за протоколом 13.01.2017 року.

Звертає увагу й на те, що суд в постанові зазначає, що вина ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями свідків, однак жодних свідків безпосередньо в суд не викликали і пояснень в судовому засіданні не відбирали.

Також судом при винесенні оскаржуваної постанови в порушення вимог ст. 33 КУпАП не було враховано, що ОСОБА_3 є досвідченим водієм, до адміністративної відповідальності за останні 3 роки не притягався, знає та виконує нормативно-правові акти у сфері регулювання дорожнього руху.

Таким чином, на думку апелянта, невідповідність правил дорожнього руху нормативним актам, які регулюють діяльність поліції, повністю виключає склад адміністративного правопорушення ОСОБА_3 за відмову на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп'яніння.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки про дату та час судового засідання ОСОБА_3 не інформували, жодних судових повісток він не отримував, при цьому, оскаржувану постанову ОСОБА_3 отримав звичайним поштовим відправленням у поштовій скринці лише 15.04.2017 року, а не у встановлений законом строк і спосіб.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Писаренка А.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_8. та свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Києві, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_3 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

При цьому, доводи апелянта про недійсність протоколу про адміністративне правопорушення, через незазначення в ньому відомостейпро свідків, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в наявному в матеріалах справи оригіналі протоколу містяться дані про свідків, в присутності яких було засвідчено факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, а щодо відсутності цих даних саме в копії протоколу, яка була надана ОСОБА_3, то, відповідно до пояснень інспектора поліції ОСОБА_8., в наданій ОСОБА_3 копії протоколу було відображено лише підписи свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з метою захисту їх персональних даних та уникнення можливості здійснення на них тиску, а, відповідно до відеозапису, наданого Управлінням патрульної поліції в м. Києві, дані про свідків були внесені до протоколу про адміністративне правопорушення саме до вручення ОСОБА_3 копії складеного протоколу, на чому наполягав і свідок ОСОБА_6, зазначаючи, що підпише протокол тільки після його заповнення, а відтак, відсутні підстави не приймати складений відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як належний доказ.

Що стосується доводів захисника Писаренка А.М. про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння, а саме - що працівники поліції намагались провести такий огляд на місці, незважаючи на бажання ОСОБА_3 про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі внаслідок не надання працівниками поліції сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а також поясненнями допитаних під час апеляційного розгляду інспектора поліції ОСОБА_8. та свідка ОСОБА_6, які свідчать про те, що ОСОБА_3 працівниками поліції протягом тривалого проміжку часу, неодноразово, в присутності свідків, пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, та було роз'яснено те, що в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_3 від проходження огляду в будь-який спосіб (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), в т.ч. і на пропозицію свідка ОСОБА_6, категорично відмовився і при цьому ніяких документів на прилад «Драгер» не вимагав, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

До того ж слід вказати про те, що, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а такий огляд з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки ОСОБА_3 і не проводився через відмову останнього від його проходження.

На безпідставність таких тверджень захисника Писаренка А.М. про наявність у ОСОБА_3 бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_3 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодо наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, надано не було.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувались свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення відповідно до ст. 251 КУпАП були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Писаренка А.М. про те, що працівники поліції не вправі були посилатися у протоколі на п. 2.5. Правил дорожнього руху України, оскільки, відповідно до вказаного пункту Правил (в редакції чинній на момент складання протоколу), водій лише на вимогу працівника міліції зобов'язаний пройти огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, то слід зазначити наступне.

В пункті 2.5 Правил дорожнього руху України, в редакції чинній станом на 13 січня 2017 року, в дійсності вказано, що водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння на вимогу працівника міліції.

Проте, питання про проходження особами, які керують транспортними засобами огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, урегульоване в ст. 266 КУпАП (в редакції від 14 липня 2015 року, яка набрала чинності з 8 серпня 2015 року), якою передбачено, що такий огляд проводиться на вимогу поліцейського.

Крім того, з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» втратив чинність. Виконання завдань щодо регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками покладено саме на працівників поліції (ст. 23 Закону). При цьому, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону чітко визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з викладеного вбачається, що працівники поліції правомірно, в межах своїх повноважень, запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння та, відповідно, правомірно послалися в протоколі на порушення останнім п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника Писаренка А.М. в цій частині також є безпідставними.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_3 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

При накладенні стягнення на ОСОБА_3 суд, увідповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу водія, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Писаренку А.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника Писаренка А.М. залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, якоюОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.