Справа № 423/1886/17
Провадження № 33/782/167/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області Чобур О.В., за участю прокурора Пономарь Н.С., особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області Невечері Є.І. на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 14.07.2017 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Софіївка Сватівського району Луганської області, не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин,

в с т а н о в и в :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_2 22.06.2017 року о 17:00 годині за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2, вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_4, що виразилося у висловлюванні образ брудною лайкою на її адресу, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.

На вказану постанову прокурором подана апеляційна скарга, в якій вона просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову та прийняти нову.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що строк на апеляційне оскарження був пропущений через те, що про факт застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення стало відомо після направлення 01.08.2017 року Попаснянським відділом пробації до прокуратури повідомлення. 03.08.2017 року на вказану постанову суду подана апеляційна скарга, яка 15.08.2017 року апеляційним судом Луганської області була повернута, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Також вказує, що 01.08.2017 року, коли ОСОБА_2 став на облік в органах пробації, працівниками відділу з питань пробації встановлено, що останній являється інвалідом 2 групи, згідно наданої ОСОБА_2 довідки відділу МСЕК № 441552 від 21.04.2016 року.

Зазначає, що згідно ч.3 ст. 30-1 КУпАП громадські роботи не призначаються, зокрема, інвалідам I та II групи.

Крім того, всупереч вимогам ч.2 ст. 268 КУпАП, судовий розгляд у справі про адміністративне правопорушення проводився без участі ОСОБА_2

Також при винесенні постанови судом в частині анкетних даних ОСОБА_2 невірно зазначені число, місяць та рік його народження.

Посилаючись на положення Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», вимоги ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП зазначає, що прокурору надано право у випадках, передбачених законом, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ОСОБА_2, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд вважає за необхідним зазначити те, що відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП із змінами, внесеними Законом України від 16.03.2017 року № 1952-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити постанову судді у справі про адміністративне правопорушення лише у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

За змістом ч.1 ст.287 КУпАП прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, виключно на стадії виконання судового рішення.

Виходячи із зазначених вимог, апеляційний суд вважає, що прокурор має право оскаржувати постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 14.07.2017 року відносно ОСОБА_2, оскільки вказана постанова оскаржена на стадії виконання судового рішення.

В ході апеляційного розгляду також встановлено, що прокурором додавалося зусиль до апеляційного оскарження зазначеної постанови, проте ухвалою апеляційного суду від 15.08.2017 року вона була повернута і апеляційне оскарження стало можливим лише на стадії виконання судового рішення.

Тому апеляційний суд доходить висновку, що строк апеляційного оскарження пропущений прокурором з поважних причин і підлягає відновленню.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 23.06.2017 року (а.с.1); поясненнями самого ОСОБА_2 (а.с. 4); заявою та поясненнями ОСОБА_4 (а.с. 3).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 173-2 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою.

Згідно постанови суду, судовий розгляд у справі про адміністративне правопорушення проводився без участі правопорушника ОСОБА_2, відомості щодо отримання ним повідомлення про виклик до суду, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суддя місцевого суду, розглянувши справу за відсутності особи, відносно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, порушив вимоги ч.2 ст. 268 КУпАП та позбавив цю особу права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання при розгляді справи, користуватися юридичною допомогою.

З урахуванням наведеного, постанова судді підлягає скасуванню з винесенням нової постанови.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині накладення адміністративного стягнення, суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Санкція ч.1 ст. 172-2 КУпАП передбачає покарання лише у вигляді громадських робіт або адміністративного арешту.

Відповідно до ст. 30-1 КУпАП громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

Відповідно до ст. 32 КУпАП адміністративний арешт не призначається, зокрема, особам, визнаним інвалідами першої або другої групи.

Між тим, при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції в порушення зазначених вимог застосував до ОСОБА_2 громадські роботи, який згідно наданої до апеляційної скарги довідки є інвалідом 2 групи, що є підставою для скасування цієї постанови з винесенням нової постанови.

Враховуючи особу винного, який є інвалідом 2 групи, вважаю за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним без призначення покарання.

Керуючись вимогами ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити заступнику керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області Невечері Є.І. строк апеляційного оскарження постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 14.07.2017 року.

Апеляційну скаргу заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області Невечері Є.І. задовольнити.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 14.07.2017 року, якою ОСОБА_2 за вчинене ним правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підданий адміністративному стягненню у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП без призначення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області О.В. Чобур