Справа № 156/1330/17
Номер провадження: 3/156/534/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Нєвєров І. М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Управління захисту економіки у Волинській області щодо притягнення до адміністративної відповідальностіОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

за ст. 162 ч. 1 КУпАП

В С Т А Н О В И В :

26.12.2017 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 162 КУпАП.

Вивчивши вказані матеріали, до початку розгляду справи про вказане адміністративне правопорушення, суддею Нєвєровим І.М. заявлено самовідвід.

ОСОБА_1 01.04.2017 року на ринку в смт. Іваничі здійснив незаконні валютні операції, а саме покупку ста злотих ОСОБА_2 у ОСОБА_3

Сокальським районним судом Львівської області розглядаються матеріали кримінального провадження № 156/632/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 369 ч. 2 КК України (пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі): ОСОБА_4, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого незаконного збагачення, повідомив ОСОБА_3, що тривалий час працював у органах судової влади, в тому числі на посаді голови Іваничівського районного суду Волинської області, і перебуваючи в тісних стосунках із виконуючим обовязки голови Іваничівського районного суду Волинської області ОСОБА_5, який являється єдиним суддею, уповноваженим на здійснення правосуддя в Іваничівському районному суді Волинської області, та у провадженні якого перебувала справа щодо нього (ОСОБА_3М.), в змозі здійснити вплив на нього, як суддю, та вирішити питання про не притягнення до адміністративної відповідальності.

У звязку з тим, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності по справі являється ОСОБА_1, то дані обставини можуть викликати сумнів у обєктивності судді Нєвєрова І.М. при розгляді даної справи.

У відповідності з ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Згідно вимог ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді чи самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2,4,7 та 11 до Конвенції» передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обвинувачення.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Із практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивними критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_4проти України» (Заява № 21722/11) (пункти 104 та 106) зазначив, що існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду,а тому будь який суддя,стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості,повинен брати самовідвід або бути відведеним (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Кубберпроти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86; рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) та порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) по справам про адміністративні правопорушення.

Проте діючі: Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даного самовідводу, слід застосувати аналогію права.

Як вбачається з п.4 ч. 1 ст. 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності судів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням РСУ від 04.02.2016 року № 2, субєкт конфлікту інтересів зобовязаний вживати заходів щодо самостійного врегулювання конфлікту інтересів (в тому числі процесуального порядку) або звертатися до Ради за рішенням про врегулювання конфлікту інтересів.

Розглянувши заяву про самовідвід ОСОБА_5, суддя дійшов висновку, що заява є підставною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8,9 Конституції України, ст. ст. 23, 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 246 КУпАП, п.1ч.1 ст. 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності судів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням РСУ від 04.02.2016 року № 2 суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Самовідвід судді Нєвєрова І.М. - задовільнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КУпАП відносно ОСОБА_1 повернути до канцелярії суду для підготовки подання про направлення до Апеляційного суду Волинської області для визначення підсудності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Нєвєров