АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/851/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 638/2742/17 Аркатова К.В.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Бездітко В.М., за участю секретарів Михайлюка А.В., Котлярової М.Ю., представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

04.02.2017 року відносно ОСОБА_1 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Працівниками поліції 08.02.2017 року складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1.

Згідно протоколу серії 08.02.2017 року о 01-30 год., в місті Харкові по вул. Пушкінська, 51 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW 523 ia» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначила наступне. Постанова районного суду необґрунтована, суперечить нормам чинного законодавства, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. В його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Він є громадянином Йорданського Гашимітського Королівства, українською мовою не володіє. Оскільки на час складання протоколу перебував в стані стресу поставив підписи в тих місцях документу, в яких вказав працівник поліції.

Суд не врахував, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП була скасована в частині накладення стягнення постановою від 16.05.2017 року Апеляційним судом Харківської області. За таких обставин постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Просить постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що участь у розгляді справи не приймав, копію оскаржуваної постанови отримав 26.06.2017 року (а.с. 22).

Враховуючи доводи ОСОБА_1 про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення необхідно задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частина 3 ст. 8 КУпАП передбачає, що провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 13.1 вдій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь - якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП настає як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також за ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, що регулюється положеннями п.п. 2.5, 2.9 «а» ПДР України.

Так, п. 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі -Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі - Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Огляд водія ОСОБА_1 08.02.2017 року з його згоди був проведений у в присутності двох свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4 із застосуванням приладу Драгер ALCOTEST 6820, № ARHЕ 0215. За результатами огляду встановленою, що проба позитивна та становить 0,98 %0 проміле алкоголю у видихаємому повітрі при допустимій нормі 0,2%0 проміле. ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на місці погодився, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів підписав, прослідувати до медичної установи бажання не виявив (а.с. 2-3).

Вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, крім протоколу підтверджується: поясненнями свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4 які засвідчили результати тесту із застосуванням приладу «Драгер ALCOTEST 6820» (а.с. 4-5); карткою на особу, відповідно до якої відносно ОСОБА_1 04.02.2017 року складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 6).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року та постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.05.2017 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд на підставі ст. 22 КУпАП дійшов висновку про малозначність вчиненого 04.02.2017 року правопорушення, скасував постанову районного суду в частині накладеного адміністративного стягнення, обмежившись усним зауваженням.

В частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП постанова районного суду залишена без змін (а.с. 29).

Таким чином, дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що повторно 08.02.2017 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, умисно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного повідомлення про місце та час розгляду справи спростовуються матеріалами справи.

Суд вжив заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення на повідомлену ним поліцейським при складанні протоколу адресу (а.с.12).

Районний суд обґрунтовано застосував норми ст. 268 КУпАП, щодо необов'язкової присутності при розгляді справи, належним чином повідомленої особи яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Доказів, що ОСОБА_1 вживав заходи, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не спростовують висновків суду про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 265136 від 08.02.2017 року, складений установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. ОСОБА_1 протокол підписав, в протоколі зазначив «выпил шейк и сел за руль». Заперечень, зауважень, про порушення поліцейськими вимог законодавства при складанні протоколу серії БР № 265136 від 08.02.2017 року не заявляв (а.с. 1).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій поліцейських, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 не надано.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Більш того, в апеляційній скарзі апелянтом не наведені будь-які відомості стосовно того, що він не знаходився у стані алкогольного сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги щодо не володіння українською мовою та не в достатній мірі розуміння російської мови, апеляційний суд розцінює як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

При апеляційному перегляді постанови суду в судовому засіданні яке відбулось 26.07.2017 року представник ОСОБА_2. зазначив, що ОСОБА_1 розуміє російську мову.

З матеріалів справи вбачається, 23.03.2017 року ОСОБА_1 уповноважив нотаріальною довіреністю ОСОБА_2 на представництво його інтересів в усіх судових установах. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саєнко Н.П. та усно нотаріусом перекладена з української мови на російську.

Нотаріусом роз'яснено ОСОБА_1 зміст ст.ст. 237-241, 244, 247-250 ЦК України, а також той факт, що уповноважена особа (представник) вправі вчиняти від його імені усі процесуальні дії. Тобто, при посвідченні довіреності ОСОБА_1 не користувався послугами перекладача, оскільки розумів російську мову та роз'яснення нотаріуса.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 навчається в Харківському Національному університеті ім. В.Н. Каразіна на медичному факультеті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про вищу освіту», мовою викладання у вищих навчальних закладах є державна мова. З метою створення умов для міжнародної академічної мобільності вищий навчальний заклад має право прийняти рішення про викладання однієї чи кількох дисциплін англійською та/або іншими іноземними мовами, забезпечивши при цьому знання здобувачами вищої освіти відповідної дисципліни державної мови.

Відповідно до положення про організацію освітнього процесу в Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна, мовою викладання в університеті є державна мова.

В розділі 1.4.3. положення зазначено, для викладання іноземним громадянам, особам без громадянства, які бажають здобувати вищу освіту за кошти фізичних або юридичних осіб, навчальних дисциплін іноземною мовою університет утворює окремі групи або розробляє індивідуальні програми. При цьому університет забезпечує вивчення такими особами державної мови як окремої навчальної дисципліни.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на не розуміння мови країни в якій він перебуває, навчався, одружився та отримав посвідки на тимчасове проживання від 03.12.2013 року, 12.07.2017 року серії НОМЕР_2 на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» необґрунтовані та протирічать матеріалам справи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Враховуючи його особу - нехтує вимогами закону, свідомо їх порушує, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю та здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, апеляційний суд вважає, що районним судом обґрунтовано призначено адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Підстав для скасування або зміни постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 287, 288, 289, 294, 295 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко