Справа №580/1719/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов
Номер провадження 33/788/474/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 580/1719/17 за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Лебедин, вул. Сагайдачного, 121

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та визнати його невинним, оскільки суддею були порушені положення ст.268 КУпАП, він не був у встановленому законом порядку сповіщений про час та місце розгляду в суді складеного у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення, накладене на нього адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи, так як позбавлення права керування транспортним засобом ставить його у скрутне матеріальне становище.

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 07.11.2017 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді 26.09.2017 о 01 год. 02 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Шевченка у м. Лебедині Сумської області в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимогу п.2.5 ПДР України.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 523484 від 26.09.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння і в обґрунтування такого рішення послався на п.2.5 ПДР України як на правову підставу притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Однак вказаний вище висновок судді суду першої інстанції про керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на законі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Зокрема, адміністративна відповідальність особи згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі, якщо така особа керує транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а так само відмова цієї особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, та встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, а згідно п.2.9«а» цих Правил водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2), 26.09.2017 о 01 год. 02 хв. ОСОБА_2 в м. Лебедин вул. Т.Шевченка керував автомобілем НОМЕР_1 та відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння в установленому порядку (різкий запах алкоголю з ротової порожнини).

Нормативним актом, який передбачає відповідальність ОСОБА_2 за дане правопорушення, працівником поліції у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення згідно вимог ч.1 ст.256 КУпАП була вказана ч.1 ст.130 КУпАП, а нормою, до якої відсилає диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП є п.2.5 Правил дорожнього руху України, у відповідності до змісту якої, як зазначалося вище, водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Таким чином, суддя суду першої інстанції, виклавши у своїй постанові опис обставин, установлених ним під час розгляду справи та зазначивши нормативний акт, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, допустив порушення норм процесуального права, передбачених ст.ст.2, 7, 245, 280 і 283 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння (п.2.5 ПДР), а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння (п.2.9«а» ПДР), як було вказано у судовому рішенні, незважаючи на те, що ці обидва пункти правил дорожнього руху і охоплюються бланкетною диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанову судді суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 не можна вважати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності задоволенню в цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки факт вчинення водієм ОСОБА_2 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обєктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

? безпосередніми письмовими поясненнями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 від 26.09.2017, викладеними останнім як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і на окремому аркуші паперу (а.с.3), згідно яких він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння через незаконну зупинку його транспортного засобу працівниками поліції;

? письмовими поясненнями (а.с.4, 5) та аналогічними показаннями в суді свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.13-14, 16), згідно яких працівники поліції запропонували раніше незнайомому їм ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння, на що останній відповів відмовою у їх присутності.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який фактично не заперечував своєї відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Як зазначалося вище, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, що кореспондується з п.2.5 ПДР України, згідно якого водій також повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР України, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853), п.6 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена наказом МВС і МОЗ України 09.11.2015, зареєстрована в МЮ України 11.11.2015 № 1413/27858) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), що не було дотримано ОСОБА_2, а тому апеляційний суд вважає, що працівниками поліції були дотримані всі вимоги закону, які стосуються проходження огляду на стан сп'яніння, і будь-яких порушень під час апеляційного розгляду виявлено не було.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, оскільки останній 26.09.2017 о 01 год. 02 хв. в м. Лебедині по вул. Т.Шевченка керував автомобілем НОМЕР_1 та відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння в установленому порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про його неналежне сповіщення про дату і місце розгляду справи в суді, то вони також є необґрунтованими і не можуть бути узяті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема врученими ОСОБА_2 розписками 04.10.2017 (а.с.7) та 25.10.2017 (а.с.10), згідно яких були дотримані вимоги ст.277-2 КУпАП і ОСОБА_2 був повідомлений у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду справи в суді 07.11.2017.

При цьому, ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП був також своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду його апеляційної скарги на постанову судді суду першої інстанції, але в судове засідання не з'явився і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи від нього не надходило, а тому апеляційний суд вважає за можливе також здійснити розгляд даної справи у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що «право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою» (рішення у справі «ОСОБА_5 Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam ІІ of Liechtenstein v. Germany).

На підставі викладеного, після скасування вказаного вище рішення судді суду першої інстанції апеляційний суд вважає за необхідне прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції цієї норми закону.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 07 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2 скасувати у звязку з порушенням норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_1.