Справа № 136/1212/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Стадник С.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від начальника Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст.130, 1224 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 029668 слідує, що 23.07.2017 року о 18:00 год. в с. Стара Прилука (Липовецького району Вінницької області) на території ДП "Липовецький райагроліс" (обхід №1), водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ-968М д/н 73068ВІ, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 д/н Е1784ВІ, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний, чим порушив пункт 2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за статтею 1224 КУпАП.

Відносно ОСОБА_1 також складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 029666 зі змісту якого слідує, що 23.07.2017 року о 20:47 в с. Стара Прилука (Липовецького району Вінницької області) на території ДП "Липовецький райагроліс" (обхід №1), водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ-968М д/н 73068ВІ в стані алкогольного спяніння (огляд проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, прилад № ARBL-0943, тест №49 проба позитивна 2,56 ‰), чим порушив пункт 2.9 "а" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини викладені в протоколах заперечив пояснивши суду, що зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 д/н Е1784ВІ допустив ОСОБА_2. Підстав для проведення його огляду на стан спяніння в працівників поліції не було, оскільки транспортним засобом він не керував.

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що 23.07.2017 року керуючи автомобілем ОСОБА_1, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 д/н Е1784ВІ. Згодом на місце події приїхали працівники поліції, які склали протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 Після вживання спиртних напоїв, ОСОБА_1 за кермо транспортного засобу не сідав.

Дослідивши адміністративні матеріали, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення БР № 029666 суд встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, за що відповідальність передбачена за ч.1 статті 130 КУпАП.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Порушення Правил дорожнього руху за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 6 Розділу ІІ Інструкції).

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Будучи повідомленими про час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

З наведених вище мотивів письмові пояснення свідків не можуть бути покладені в основу винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Матеріали справи за ч.1 статті 130 КУпАП не містять допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 23.07.2017 року о 20:47 год., при цьому судом враховано пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з приводу керування автомобілем, які узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_2, який підтвердив, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, що вказує на відсутність підстав для проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що обставини наведені в протоколах про адміністративні правопорушення не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, 1224 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1224, 130 ч.1, 221, 247, 251, 252, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 1224, частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С.І. Стадник