АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/652/17 Головуючий у І-й інстанції - Підберезний Г.А.
Справа № 203/1314/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дня народження, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрите у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 01.02.2017 о 09-00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21099, н.з. НОМЕР_5, по вул. Січеславській Набережній у м. Дніпро, при виникненні перешкоди для руху завчасно не вжив всіх заходів щодо зменшення швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Чері Джагі», н.з. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_3, який продовжив некерований рух та скоїв наїзд на невстановлений автомобіль. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджено. Вказані дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, захисник просить постанову суду першої інстанції від 29.03.2017 року скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи та помилкового визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Так, при винесенні рішення про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні ДТП суд керувався протоколом та схемою ДТП, які складені з порушенням вимог закону, у зв'язку з чим є недопустимими доказами. Зазначає, що протокол та схема ДТП повинні складатися з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, проте на схемі місця ДТП не заповнена таблиця дорожніх умов, не зазначені назви об'єктів, зображених на схемі, та не вказані інші відомості, передбачені інструкцією.

Зазначає, що свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні, будучи у дружніх стосунках з потерпілим, надав неправдиві свідчення щодо свого перебування на місці ДТП в момент подій, які спростовуються отриманими стороною захисту документами. Також вказує, що показання свідка ОСОБА_5 не можуть бути беззаперечною підставою визнання винуватості ОСОБА_6, оскільки він не був на місці ДТП, а просто проїжджав повз та не встиг роздивитися усіх подробиць.

Крім того вказує, що шляхом розміщення оголошення було встановлено свідка ДТП, який може підтвердити, що ДТП сталася між автомобілями «Чері Джагі» сірого кольору та «Део Ланос» золотистого кольору, і що зіткнення між автомобілями «ВАЗ 21099» синього кольору та «Чері Джагі» сірого кольору не було, а також що в салонах усіх трьох вищевказаних автомобілів пасажирів він не бачив, і на узбіччі вул. Січеславської Набережної теж нікого не було, що спростовує показання свідка ОСОБА_4 та заяву самого потерпілого про свідків ДТП.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній підстав; представник потерпілого ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення осіб, що брали участь в апеляційному розгляді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим та повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; схемою місця події; поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_3

Даючи оцінку наявним доказам у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою, та доведеність вини правопорушника поза розумним сумнівом.

Доводами апеляційної скарги такий висновок не спростовується. Так, під час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував, що дійсно у день та час, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові суду, він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався у м. Дніпро по вул. Набережній Січеславській в районі е/о № 29, та зупинився на перехресті з вул. ОСОБА_9 на заборонний червоний сигнал світлофору. Попереду нього у тій самій смузі руху стояв автомобіль НОМЕР_2. На зелений сигнал світлофора останній почав рухатися, після чого здійснив різке гальмування. ОСОБА_2, що також почав рух, вчасно здійснив гальмування та зіткнення автомобілів не відбулося. Додатково зазначив, що на той час на задній частині автомобіля НОМЕР_3, вже були пошкодження, характерні для дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, покладеними в основу оскаржуваної постанови, вважає доводи сторони захисту про те, що зіткнення автомобілів не відбулося, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки вони суперечать наявним у справі доказам, що узгоджуються між собою, а саме показанням потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8, а також документам та фотографіям, з яких вбачається, що автомобілю НОМЕР_2, були заподіяні пошкодження задньої частини, а автомобіль НОМЕР_1, на час його виявлення та огляду співробітником патрульної поліції ОСОБА_8 мав пошкодження передньої частини, характерні для наслідків дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 53-55).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки полягають головною мірою у переоцінці доказів, з наданням їм тенденційної упередженої оцінки на користь ОСОБА_2, а в решті являють собою міркування формального характеру, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Так, посилання апелянта на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення та схеми дорожньо-транспортної пригоди, зокрема не зазначення у них відомостей про свідків, про наявні у водіїв поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, про розмір заподіяної матеріальної шкоди, недотримання у них масштабу схематичних зображень тощо, - стосуються малозначних обставин, які не свідчать ані про недійсність вказаних документів, ані про те, що ними не підтверджуються обставини, які мають значення для справи та підтверджують вину ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що свідок ОСОБА_4 не міг бути присутнім при дорожньо-транспортній пригоді, оскільки о 09:00 годин 01.02.2017 р. перебував в іншому місці - на своєму робочому місці, суд апеляційної інстанції оцінює критично зважаючи на те, що з урахуванням порівняно невеликої відстані від місця події до місця роботи цього свідка, останній міг потрапити на роботу з невеликим запізненням, яке залишилося поза увагою адміністрації. При цьому також враховується, що надана апелянтом довідка з місця роботи ОСОБА_4 містить відомості лише про встановлений йому режим робочого часу та про дані табелю обліку його робочого часу за 01.02.2017 р., втім не містить конкретних достовірних відомостей про точний час фактичного приходу цього свідка на роботу у вказаний день.

Показання свідка ОСОБА_10 суд апеляційної інстанції оцінює як сумнівні та відкидає їх як доказ невинуватості ОСОБА_2, оскільки вони суперечать іншим дослідженим доказам, в тому числі показанням самої особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Так, цей свідок зазначив, що, перебуваючи на відстані близько 20 м від місця події, він почув виск шин та побачив, що на дорозі автомобіль «ВАЗ-21099» зупинився позаду автомобіля «Чері Джагі», без зіткнення з ним, на дистанції близько 1-1,5 м., що дозволяла цьому свідку бачити між ними автомобілі, що рухалися по наступній смузі.

Такі показання суперечать механізму пригоди, описаному потерпілим ОСОБА_3 і свідком ОСОБА_4, згідно якому автомобіль «Чері Джагі» стояв без руху на заборонний сигнал світлофору на перехресті, і в цей час з ним зітнувся автомобіль «ВАЗ-21099» під керуванням водія ОСОБА_2

Не збігаються вказані показання і з механізмом пригоди, описаним самим ОСОБА_2, згідно якому останній, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», на перехресті вул. Набережної Січеславської з вул. Ю.Словацького зупинився на заборонний червоний сигнал світлофору позаду автомобіля «Чері Джагі», що стояв без руху у тій самій смузі. На зелений сигнал світлофора вказаний автомобіль почав рухатися, після чого здійснив різке гальмування. ОСОБА_2, що також почав рух, вчасно здійснив гальмування та зіткнення автомобілів не відбулося. Також ОСОБА_2 вказав, що при екстреній зупинці зіткнення автомобілів не відбулося, втім відстань між ними була незначною, що не узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_10

Також є сумнівними і не можуть бути покладені в основу висновку про невинуватість ОСОБА_2 і показання свідка ОСОБА_11 зважаючи на те, що останній перебуває у дружніх стосунках з особою, що притягується до адміністративної відповідальності, а також, згідно його власним поясненням, 01.02.2017 р. він не здійснював уважний огляд автомобіля НОМЕР_1, а лише подивився на нього при розмові з ОСОБА_2

Крім того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_11 пояснив, що автомобіль ОСОБА_2 у той день «був цілий», але не зміг зазначити, який ступень цілісності він має на увазі, зокрема чи були взагалі відсутні на вказаному автомобілі будь-які подряпини, пошкодження лакофарбового покриття, відколи або тріщини скла тощо. У той же час, згідно наявним у справі фотографіям (а.с. 53-55), пошкодження на передній частині автомобіля НОМЕР_4, не є значними, полягають здебільшого в ушкодженні лакофарбового покриття та не потягли руйнування переднього бамперу, фар, радіаторної решітки, зміщення чи втрату номерного знаку, або інші візуально примітні наслідки.

Посилання апелянта на те, що за правилами п. 7 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не міг бути складений після збігу місячного строку, суд апеляційної інстанції вважає таким, що випливає з хибного тлумачення положень цього підзаконного акту. Так, зазначену норму належить розуміти таким чином, що співробітник поліції зобов'язаний добросовісно та сумлінно вжити всі необхідні заходи для підготовки адміністративного матеріалу та складання протоколу про адміністративне правопорушення на протязі одного місяця з дати вчинення ДТП. Разом з тим, не можна вважати, що у випадку об'єктивної неможливості дотримання цього строку, зокрема у зв'язку з встановленням особи, яка вчинила правопорушення, вже після його збігу, складання відносно вказаної особи протоколу про адміністративне правопорушення стає неможливим. Не випливає таке обмеження і з положень КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне постанову місцевого суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця