АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 3 травня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 19 березня 2017 року о 21 год. 22 хв., рухаючись порр вул. Дніпровська Набережна, 17 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків, порушивши при цьому п. 2.9а ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 3 травня 2017 року, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин, а оскаржувану постанову суду скасувати із закриттям провадження у справі відносно ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає наступне.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виніс постанову без виклику ОСОБА_3 в судове засідання, чим грубо порушив його право на захист та на справедливий розгляд справи судом, як вказує апелянт, жодних повідомлень чи повістки про розгляд справи судом 3 травня 2017 року він не отримував, що підтверджується даними справи про адміністративне правопорушення.

Щодо розгляду справи по суті, апелянт зазначає, що суддя мав би врахувати ту обставину, що пояснення свідків, які були долучені як доказ поліцейськими до матеріалу про адміністративне правопорушення ( гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) і посилання на яких є в протоколі, є формальними, оскільки, не є по своїй суті поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному.

Апелянт також наголошує на тому, що при оформленні адміністративного матеріалу присутні суперечності щодо часу складення протоколу, зупинки транспортного засобу та його огляду на алкотестері. Так, відповідно тій хронології, яка наявна в матеріалах справи, спочатку складено протокол про адміністративне правопорушення - 21:18, далі зафіксовано час зупинки транспортного засобу та зафіксовано правопорушення - 21:22, і тільки потім перевірка на алкотестері - 21:33, однак суд при вирішенні справи, не дивлячись на його усні зауваження, не взяв до уваги таку не логічну послідовність складення адміністративного матеріалу.

Отже, на думку апелянта, при винесені постанови судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, винесено необґрунтоване та незаконне рішення, у зв'язку з чим просить задовольнити його апеляційні вимоги.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши викладені в ній доводи та матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, суд першої інстанції у свої постанові, посилається на протокол про адміністративне правопорушення не беручи до уваги пояснень ОСОБА_3, та на результати огляду на стан сп'яніння, який проведений за допомогою алкотестера «Драгер», не взявши при цьому до уваги той факт, що технічний пристрій яким проводився огляд на стан алкогольного сп'яніння - Alcotest 6820 не дозволений до використання, оскільки вказаний прилад відсутній у визначеному переліку спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 № 33.

До того ж, на місці проведення огляду працівники поліції не надали жодного документу, який би підтверджував правомірність використання вказаного приладу та на прохання ОСОБА_3 про проходження огляду на стан сп'яніння в спеціальному закладі охорони здоров'я працівниками поліції було відмовлено.

Крім того, пояснення свідків, на які також посилається суд першої інстанції, засвідчують тільки той факт, що водій ОСОБА_3 погодився у встановленим законом порядком, пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу «драгер», що і не заперечує сам ОСОБА_3, однак, інших ознак які б вказували на наявність у ОСОБА_3 алкогольного сп'яніння, таких як: нечітка мова нестійка хода, при наявності 2,33 проміле алкоголю, свідками в поясненнях не зазначено, хоча такі ознаки мали б бути, якщо дійсно був такий високий ступінь сп'яніння, який показав прилад.

До того ж, як пояснив сам ОСОБА_3 в апеляційному засіданні, огляд на стан сп'яніння він проходив декілька раз, і лише з третього разу прилад показав 2,33 проміле.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 3 травня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 3 травня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1740/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Колесник О.М.