АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2401/2017 Постанова винесена суддею Криворот О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в

м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 16 червня 2017 року о 19 год. 30 хв. керувала автомобілем марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Сім'ї Ідзиковських в м. Києві, з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року незаконною та необґрунтованою, просить справу щодо неї закрити за відсутності події та складу правопорушення.

На обґрунтування наведеного, апелянт стверджує, що правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вона не вчинювала, бо в указаний у судовому рішенні день та час автомобілем НОМЕР_2, не керувала. Зазначає, що вона зі своєю подругою, яка була за кермом автомобіля, 16 червня 2017 року приїхали за адресою: АДРЕСА_2, в гості до її знайомого, щоб разом з ним відсвяткувати день народження. Оскільки подруга не є впевненим водієм, при парковці автомобіля вона перешкодила руху іншого транспортного засобу, водій та пасажири якого стали голосно їх ображати та з незрозумілих причин погрожували викликати поліцію. В подальшому, після святкування дня народження, подруга поїхала, а вона залишилася зі своїм знайомим, проте, посварившись з ним, з особистих мотивів пішла до автомобіля, але не мала намір ним керувати, перебувала в салоні та шукала в телефоні номер виклику таксі. В цей час до неї підійшли працівники поліції, безпідставно звинуватили в керуванні автомобілем у стані сп'яніння та незаконно склали щодо неї протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що працівники поліції взагалі не пропонували їй пройти огляд на стан сп'яніння; не роз'яснили прав, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП; та, склавши протокол про адміністративне правопорушення, не дали можливість з ним ознайомитися і написати заперечення.

Звертає увагу на те, що в порушення п.п. 4 п. 9 Наказу МВС України від 06.11.2015

№ 1376, зареєстрованого в МЮ України 01.12.2015 за № 1496/27941 в протоколі в графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» не зазначено реквізити документу, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення, в той же час письмові пояснення свідків, які підтвердили її відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, викладені на однотипних бланках, підготовлених поліцейським, без власноручних пояснень свідків.

Оскільки правопорушення було зафіксовано о 19 год. 30 хв., а протокол складено о 22 год. 35 хв., вважає, що працівником поліції при складанні протоколу було порушено Інструкцію про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Інструкція № 1103), згідно з якою поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

На вказані обставини, як зазначає апелянт, суд першої інстанції увагу не звернув та, розглянувши справу у її відсутність, позбавив можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, прийняв рішення про її винуватість без належного дослідження та оцінки доказів у справі, в той же час при постановленні судового рішення не розглянув можливості застосування до неї положень ст. 22 КУпАП та не виконав вимог ст. 33 КУпАП.

Посилається апелянт і на положення ст. 38 КУпАП, згідно з яких адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення, а тому вважає, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідні строки сплинули, отже провадження в справі, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи, що суддею Солом'янського районного суду м. Києва справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_2, яка не була належним чином сповіщена про місце і час розгляду справи, при цьому про прийняте судове рішення довідалася 23 серпня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

У судове засідання суду апеляційної інстанції після проголошеної судом у розгляді перерви ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи, не прибула,клопотання про відкладення розгляду справи не подала, а тому її неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_2 надала в суді пояснення за апеляційною скаргою, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від

02 серпня 2017 року, а провадження закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та додатково надані докази, допитавши свідка ОСОБА_3, інспектора патрульної поліції ОСОБА_4, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримала можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористалася нею, отже її права були відновлені.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя місцевого суду, всупереч доводів апеляційної скарги, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на письмовими доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, винуватість ОСОБА_2, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується даними, які містяться:

- упротоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 095574 від 16 червня 2017 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в якому вказано, що 16 червня 2017 року о 19 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Сім'ї Ідзиковських, б. 2, ОСОБА_2 керувала автомобілем НОМЕР_3, з ознаками наркотичного сп'яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, які в свою чергу засвідчили викладене в протоколі своїми підписами.

При цьому відсутність у протоколі посилань на документ, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення, не є підставою для визнання такого доказу недопустимим(а.с. 1);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 16 червня 2017 року від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції у своїх поясненнях не вказали (а.с. 3);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо подій, які відбувалися 16 червня 2017 року по вул. Сім'ї Ідзиковських, 2 в м. Києві за участю водія автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_2 (а.с. 4, 5);

- урапорті поліцейського ОСОБА_4, в якому зазначено, що під час перебування в складі екіпажу 0907, було отримано виклик від чергового Київ-55 про порушення ПДР України по вул. Михайла Мішина, 2 (нова назва - вул. Сім'ї Ідзиковських), на місці події виявлено транспортний засіб «Lexus RX 350», д.н.з. НОМЕР_1, за кермом якого була ОСОБА_2, а під час спілкування у неї були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Свідки, які перебували на місці події, повідомили, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем, та рухаючись у дворі будинку, ледь не вдарила припарковані автомобілі, виїжджала на бардюри. На пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі ОСОБА_2 відмовилася в присутності двох свідків, була ознайомлена з правами та обов'язками, щодо неї було складено протокол за ч. 1ст. 130 КУпАП. Крім того, у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 передавати посвідчення водія, щодо неї також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 6);

- у розписці ОСОБА_8 про зобов'язання протягом доби не передавати транспортний засіб «Lexus RX 350», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 та зберігати автомобіль за адресою: вул. Кадетський Гай, 6 «Теплиці» (а.с. 7).

Отже, суддя місцевого суду, виходячи з указаних доказів, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2. у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідок ОСОБА_3 та інспектор патрульної поліції ОСОБА_4

За поясненнями свідка ОСОБА_3, 16 червня 2017 року його запросили працівники поліції бути свідком відмови водія ОСОБА_2 від огляду на стан наркотичного сп'яніння та в його присутності склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

Між тим, під час надання в суді пояснень свідок не зміг пригадати чи в його присутності ОСОБА_2 відмовилася від огляду на стан сп'яніння, чи про таке йому стало відомо зі слів поліцейського, в той же час свої письмові пояснення не оспорював.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції поліцейський ОСОБА_4, 16 червня 2017 року він перебував у складі патрульного екіпажу і до них надійшло повідомлення про порушення водієм ПДР. Прибувши на місце події, вони побачили автомобіль НОМЕР_3, у якому за кермом сиділа жінка, яка намагалася здійснити рух заднім ходом, автомобіль був зупинений. Вони встановили, що водієм транспортного засобу є ОСОБА_2, а виявивши у неї ознаки наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, від якого вона відмовилася в присутності двох свідків, у зв'язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз досліджених відеозаписів із нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, наданих Управлінням патрульної поліції на запит суду, переконливо свідчить, що в момент звернення працівників поліції до ОСОБА_2 вона перебувала за кермом автомобіля НОМЕР_4, намагалася розпочати рух та повідомила, що їде додому, не оспорювала факту керування транспортним засобом, а на неодноразові пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння за наявності очевидних ознак такого сп'яніння - відмовлялася. Після складання протоколу, його оголошення та роз'яснення прав і обов'язків, ОСОБА_2 в категоричній формі в присутності двох свідків в черговий раз відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я та від будь-яких підписів у протоколі, який вона також відмовилася отримувати.

За таких обставин, указані відеозаписи, які узгоджуються з письмовими доказами у справі, беззаперечно доводять те, що ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, а працівники поліції дотримали як вимог ст. 266 КУпАП, так і Інструкції, на яку посилається апелянт.

Отже, усі доводи апеляційної скарги щодо недотримання поліцейськими відповідної процедури та вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також про те, що вона взагалі не керувала транспортним засобом, є надуманими і на увагу не заслуговують. При цьому та обставина, що між встановленим часом вчинення правопорушення та часом складення протоколу про адміністративне правопорушення пройшло дві години жодним чином не впливає в даному випадку на висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2, яка відмовилася від проведення відповідного огляду на стан сп'яніння, у вчиненні правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про суворість стягнення, порушення вимог ст.ст. 22, 33 КУпАП, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ст. 22 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності за певних умов, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати такий метод реагування як усне зауваження.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2, суддя місцевого суду обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже правильно застосував норми матеріального права.

Оскільки порушення ОСОБА_2 ПДР України є грубим і має підвищену суспільну небезпеку, тобто таке порушення не може вважатися малозначним, у судді місцевого суду були відсутні підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП в справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, і при триваючому правопорушенні - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що подія правопорушення відбулася 16 червня 2017 року, тобто такі строки на час постановлення суддею місцевого суду щодо ОСОБА_2 відповідного рішення, а саме станом на 02 серпня 2017 року, ще не закінчились, прохання ОСОБА_2 про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо неї на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, вважаю, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 33, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, висновки судді в постанові від 02 серпня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко