Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/4799/17 Головуючий в 1 інст. Герасименко С.Г.
Провадження №33/778/918/17 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області Дадашева С.В.,

розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, зі стягненням судового збору в розмірі 320 гривень.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 11 серпня 2017 року о 15 годині 20 хвилин, керував транспортним засобом ВАЗ, д/н Е63720К, по вул.Червонозаводська в місті Запоріжжі у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 а ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а протокол про адміністративне правопорушення серії БР №007057 від 11 серпня 2017 року разом з доданими до нього матеріалами направити відповідному правоохоронному органу на доопрацювання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд невірно оцінив докази і всебічно, повно та об'єктивно їх не досліджував, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядалась за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а постанова була отримана апелянтом лише 05 грудня 2017 року. Апелянт зазначає, що жодного разу він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. В протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №007057 від 11 серпня 2017 року невірно зазначено місце його проживання. Він був позбавлений права на надання особистих пояснень по суті обставин, викладених у протоколі, та не мав можливості надати довідки на підтвердження його інвалідності, що, в свою чергу, було б підставою для звільнення його від сплати судового збору. Вважає, що було порушено його право на захист, а також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено частину статті 130 КУпАП, по якій його притягали до адміністративної відповідальності, чим було порушено вимоги ст. 256 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що у розгляді справи він участі не брав, про місце та час такого розгляду повідомлений належним чином не був, копію постанови суду отримав лише 05 грудня 2017 року.

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки доводи останнього про поважність причин пропуску цього строку, підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №007057 від 11 серпня 2017 року, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, йому роз'ясненні права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм підписом; актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та роздруківкою результатів приладу «DRAGER», з яких вбачається, що ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп'яніння у присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «DRAGER», та результат тестування склав 1,73 проміле (а.с.2-3); направленням на огляд водія ОСОБА_2 до закладу охорони здоров'я з метою виявлення стану сп'яніння від 11 серпня 2017 року (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного приладу «DRAGER», результати огляду позитивні - 1,73 проміле, та те, що останній відмовився від проходження відповідного огляду в медичному закладі (а.с.5-6).

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення на момент його складення не було зазначено частину ст.130 КУпАП, висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовують.

В протоколі, який міститься в матеріалах справи, та в копії протоколу, доданій ОСОБА_2 до апеляційної скарги, викладена суть правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апелянта відносно неправильного зазначення в протоколі про адміністративні правопорушення місця його проживання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вказано вище, ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом протоколу, що засвідчив своїм підписом. Будь-яких зауважень до протоколу від нього не надходило.

За адресою, вказаною у протоколі, судом направлялися судові повідомлення.

Вказані поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Справу дійсно розглянуто без участі ОСОБА_2, однак це не завадило суду правильно встановити фактичні обставини.

Разом з цим, доводи апелянта про те, що він є інвалідом другої групи, тому він відноситься до осіб, з яких судовий збір не стягується, заслуговують на увагу.

Вказані обставини підтверджуються доданими до апеляційної скарги документами з медичних установ.

Згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються в т.ч. інваліди І та ІІ груп.

У зв'язку з викладеним, оскаржувана постанова суду підлягає зміні з виключенням з її резолютивної частини вказівку суду про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 320 грн. Вважати, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі вищевказаного Закону.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року відносно нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови вказівку суду про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 320 грн та вважати, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева