Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/879/17 Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Єдиний унікальний № 336/6009/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року стосовно нього, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паторжинського № 3с, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові, 15.10.2017 року приблизно о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_2 по вул. Автодорожній 42 в м. Запоріжжі керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, огляд на стан спяніння проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Drager ARHK» результат позитивний 0,89‰, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України.

20.11.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на те, що його не викликали повісткою в судове засідання, а про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 10.11.2017 року, коли його представник звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи. Крім того, в період з 03.11.2017 року по 10.11.2017 року він знаходився за межами України.

По суті скарги просить скасувати постанову районного суду, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 30.10.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Однак, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 30.10.2017 року подав лише 20.11.2017 року (згідно вхідного штампу канцелярії Шевченківського районного суду м. Запоріжжя), тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 09.11.2017 року).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що про місце та час розгляду справи ОСОБА_2 був повідомлений при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його особистим підписом в графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» (а.с. 1). Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про те, що 30 жовтня 2017 року в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя буде розглядатися справа відносно нього. На переконання суду апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_2 свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав обєктивну можливість оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не надав доказів про наявність у нього перешкод у реалізації свого права на оскарження постанови суду від 30.10.2017 року. Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що він не був повідомлений про розгляд справи в суді, а про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 10.11.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Доводи апелянта про те, що в період з 03.11.2017 року по 10.11.2017 року він знаходився за межами України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки оскаржувана постанова була винесена 30.10.2017 року (до його відїзду за межі України).

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 30.10.2017 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року, у звязку з чим повернути йому апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1