ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 р. смт. Веселе

Суддя Веселівського районного суду Запорізької області Нагорний А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з сектору ДПП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 р. за вхідним № 3691/17 до Веселівського районного суду Запорізької області надійшов матеріал у відношенні гр. ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення, серії БР № 227661 від 05.08.2017 р. зазначено, що ОСОБА_1 у м. Запоріжжя на вул. Прибрежна Магістральна перехрестя Маяковського 05.08.2017р. о 03.00 год. керував автомобілем WOLKSWAGEN PASSAT з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: млява мова, різкий запах алкоголю з рота, тремтіння рук, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження приладом Драгер на місці та від проходження алкотесту в ЗОН 8 відмовився в присутності двох свідків.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав і завив, що він автомобілем у пяному виді не керував. ОСОБА_1 дав пояснення про те, що 04.08.2017 р. о 18.00 год. він зі своєю дружиною ОСОБА_2, а також зі своїм товаришем та його дружиною, у звязку з літньою спекою, автомобілем WOLKSWAGEN PASSAT поїхали відпочити на річку Дніпро. Автомобілем залишили на стоянці біля готелю « РЕЙКАРЦ», а самі пішли на пляж, на якому перебували до пізнього вечора. Коли повернулися до автомобіля, то вирішили повечеряти. Їжу розмістили на капоті автомобіля.

Під час вечері до їхнього автомобіля, який в цей час продовжував стояти на стоянці, підїхали працівники поліції. ОСОБА_1 пояснив, що він у цей час не керував, а саме стояв біля свого автомобіля. Поліцейський безпідставно звинуватив його у керуванні автомобілем у стані алкогольного спяніння, просив надати посвідчення водія. Під час спілкування з поліцейським до них підїхав перевізник, якого ще до приїзду працівників поліції за номером телефону 098-372-26-73 викликала його дружина. Перевізника звали ОСОБА_2 і приїхав він на автомобілі WOLKSWAGEN PASSAT, кузов седан, коричневого кольору.

ОСОБА_1 пояснив, що коли він не надав посвідчення водія, то поліцейський викликав три екіпажі, яким доповів причину виклику. Один із них порадив залишити людей у спокої, після чого поїхали, так як по радіостанції їх проінформували про скоєння злочину, повязаного з розбоєм чи пограбуванням. Однак, поліцейський до поради своїх колег щодо залишення їх у спокої не прислухався, посадив його у службовий автомобіль і приблизно о 02.00 год. 05.08.2017 р. відвіз до відділення поліції для встановлення його особи, автомобіль залишили на стоянці біля готелю «РЕЙКАРЦ». До відділення поліції також приїхала дружина, яку привіз перевізник. Під час перебування у відділенні поліції ОСОБА_1, його дружина привезла паспорт. ОСОБА_1 дав пояснення про те, що 05.08.2017 р. приблизно о 04.00 год. до поліцейського відділку привезли двох свідків жіночої статі, яких невідомо, де взяли. Склали протокол, але він його відмовився підписувати.

ОСОБА_1 дав пояснення про те, що його у відділенні поліції протримали до 06.00 год. 05.08.2017 р. Автомобіль, який залишився стояти на стоянці біля готелю «РЕЙКАРЦ», перевізник доставив на домашню адресу.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик у судове засідання для допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд, з метою спростування або підтвердження правдивості пояснень ОСОБА_1, клопотання задовольнив. Неодноразово викликав у судове засідання свідків, але ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання жодного разу не зявилися.

За таких обставин суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі про адміністративне правопорушення.

Також на неодноразові виклики у судове засідання не зявився і працівник поліції ОСОБА_5, який склав протокол.

Неявка у судове засідання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також працівника поліції ОСОБА_5, дає суду підстави ставить під сумнів належність та допустимість доказів щодо обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення.

Крім того, під час розгляду справи суд переглянув наданий відеозапис до протоколу, проте відеозапис не є тим доказом, який доказує вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, а навпаки, виправдовує його, так як не підтверджує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час руху автомобіля, ним керував, і саме під час виходу ОСОБА_1 із автомобіля зі сторони місця знаходження водія, після його зупинки, було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння і керував автомобілем. Всі відеофайли, які містяться на відеозаписі тільки підтверджують правдивість наданих ОСОБА_1 показів під час його допиту у суді, а не спростовують їх.

Суд також звертає увагу на те, що протокол, складений 05.08.2017 р., до суду надійшов 05.09.2017 р., що підтверджується реєстраційним номером 3691/17, тобто через місяць після його складення та є порушенням вимог наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 р. «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Названі обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд позбавлений можливості збору доказів.

Зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно із ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу, в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У роз'ясненнях, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 р. зазначено, що, згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч. ст. 247 та ст.ст. 221, 283-284, 287 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 313/1143/17 про адміністративне правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв'язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити для відома начальнику Веселівського відділення поліції Мелітопольського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області та ОСОБА_1

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, на яку винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) правомочним розглядати скаргу.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6

06.11.17