Справа № 308/3842/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді - Вотьканича Ф.А., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в виді 10200 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 17.04.2017 року близько 22год. 00хв., гр. ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee», д/н WGM 3HY2, в м. Ужгород на перехресті вулиць Грушевського 8 Березня, перебував в стані з явними ознаками спяніння, а запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, однак, відмовився від проходження огляду на стан спяніння в присутності двох свідків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

В апеляції захисник порушує питання про скасування постанови судді та закриття провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки для складання протоколу у поліцейського не було жодних підстав, оскільки останній зупинив ОСОБА_3 через начебто порушення ним правил дорожнього руху (ст.122 КУпАП), а потім почав складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 заперечував факт перебування його за кермом автомобіля. Від проходження перевірки на стан алкогольного спяніння не відмовлявся, а лише наполягав на його проведенні у медичному закладі. Тому, на його думку у порушення вимог ст.266 КУпАП така пропозиція йому не поступала. Тим більше ніяких свідків, які засвідчили його відмову від проходження огляду він не бачив особисто.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог КпАП України дотримався в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що ОСОБА_1, 17.04.2017 року близько 22 год. 00 хв керував автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee», д/н WGM 3HY2, в м. Ужгород на перехресті вулиць Грушевського 8 Березня, з явними ознаками алкогольного спяніння, а запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, однак, відмовився від проходження огляду на стан спяніння в присутності двох свідків, а тому своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також у присутності двох свідків відмовився від підпису в протоколі.

З наявних у матеріалах справи пояснень, які громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали інспектору патрульної поліції в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП щодо водія ОСОБА_1, вбачається, що в їх присутності вказаний водій відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану спяніння, що ними було засвідчено підписами в протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 висловив про незгоду з викладеними у постанові судді фактичними обставинами та зазначив, що за кермом автомобіля перебувала його дружина, а не він, оскільки в нього не було з собою документів. На автомобілі не відчинялись праві дверцята, тому після того як вийшла з автомобіля дружина, він також за нею вийшов з верей водія. Працівники поліції підійшли на місце вже тоді, коли з дверей виходив він, а не дружина. Після цього інспектори заявили про порушення правил дорожнього руху, а саме: не увімкнення світлового покажчика повороту при виконанні маневру повороту ліворуч, хоча він особисто бачив як дружина вмикала покажчик повороту. Він не заперечував, що разом з друзями випивав у цей день алкогольні напої (пиво), тому за кермо не сідав. Звичайно ознаки алкогольного спяніння в нього були, однак він в такому стані за кермом не перебував, однак заявляв поліцейським про свою готовність пройти медичне освідування в наркодиспансері в якості пасажира. Також він заявляв, що не має з собою документів на право керування транспортними засобами, оскільки не керував автомобілем, а керувала його дружина. Незважаючи на це, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення на нього. Жодних осіб, які засвідчували його відмову від проходження медогляду та відмову від підпису в протоколі на місці не було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ввечері 17 квітня 2017 року за кермом була вона, а не її чоловік, оскільки він вживав алкогольні напої цього дня. Після зупинки транспортного засобу вона вийшла з автомобіля через водійські дверцята, а за нею чоловік, так як зі сторони пасажирського місця двері не працювали. На це підійшли працівники поліції і склали на ОСОБА_1 протокол.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що ОСОБА_1 є його знайомим і вони разом входять до складу громадської ради при ГУНП в Закарпатській області. 17 квітня 2017 року він домовився з ОСОБА_1 про зустріч біля пабу «Белфаст». Йому було відомо про те, що на автомобілі не працюють дверцята зі сторони переднього пасажирського сидіння. Ввечері 17 квітня 2017 року після зупинки на вимогу поліцейських він особисто бачив, як ОСОБА_1 виходив з дверей за сторони водія, а коли вийшла його дружина не помітив. Він бачив, що ОСОБА_1 того вечора був напідпитку, однак категорично стверджує, що він в такому стані автомобілем не керував. Однак поліцейські інспектори настоювали на тому, що за керував автомобілем саме ОСОБА_1.

Так, свідок ОСОБА_9 у своїх поясненнях суду апеляційної інстанції зазначив, що 17 квітня 2017 року близько 22 години при виїзді з вулиці Грушевського на вулицю 8-го Березня водій автомобіля «Jeep Grand Cherokee» не включив покажчик повороту. Водій зупинився поблизу пабу «Белфаст», вони підїхали на зупинку і підійшли до автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та був одягнутий у червону куртку. Рухаючись позаду автомобіля «Jeep Grand Cherokee» на відстані близько 20 м він достеменно бачив, що керував автомобілем водій у червоній куртці. Коли він розпочав розмову з водієм, то останній сказав пасажирам: «Якщо щось, то ми помінялись». За кермом автомобіля сидів водій - ОСОБА_1, на пасажирському сидінні спереду сидів чоловік у кепці, а позаду справа жінка, а зліва позаду чоловік. На його запитання з приводу того, чому водій не зупинився у звязку зі звуковими та світловими сигналами, ОСОБА_1 повідомив, що він автомобілем не керував. Потім вийшов пасажир і сказав, що вони не їхали, а стояли на паркові. Він відчув запах алкоголю від водія та пасажира, а потім відбувся конфлікт, під час якого водій та пасажир лаялися. Потім водій предявив документи на автомобіль та посвідчення водія. На пропозицію пройти медичний огляд на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився, тому були запрошені 2 свідки, які засвідчили цей факт. Також відносно ОСОБА_1 виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Окрім цього, дані відеозапису, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на предмет перебування в стані алкогольного спяніння. Також з відеозапису чітко видно, що під час руху автомобіля «Jeep Grand Cherokee» до його зупинки за кермом автомобіля перебувала особа чоловічої статі. Одразу після зупинки транспортного засобу з дверей зі сторони водійського сидіння із салону автомобіля вийшов чоловік. В ході розмови, на запитання працівника поліції з приводу неувімкнення при повороті світлового покажчика, чоловік відповів, що він включив покажчик повороту, коли повернув.

Зазначене свідчить про те, що до моменту його зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 керував автомобілем та спростовують його твердження про те, що автомобілем керувала його жінка.

Апеляційний суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем в момент його зупинки працівниками поліції, оскільки такі не знайшли свого підтвердження і в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції та суперечать показанням свідка ОСОБА_9 та даним відеозапису.

Тому, аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, про те, що в ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наявний мотив у такий спосіб забезпечити уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1, з яким він перебуває у дружніх та родинних відносинах.

За таких підстав, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо заперечення саме факту керування ним транспортним засобом після вжиття алкогольних напоїв, оскільки такі суперечать фактичним обставинам.

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України і не ставлять під сумнів висновок судді про винуватість останнього у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що відхиляються як такі, що жодним чином не спростовують висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння і є безпідставними.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу винного і застосував щодо ОСОБА_1 вид і розмір стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а своє рішення з цього приводу належним чином мотивував.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7,251,252,289294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2017 року щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя