АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1293/17 Головуючий у І-й інстанції Грицаюк Н.М.
Справа № 206/4675/17-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_1, 1957 року червня місяця 02 дня народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 28.08.2017 року о 17 год. 34 хв. в м. Дніпро в районі будинку № 34 по вул. Іларіонівській, ОСОБА_1, керував т.з. Мазда 3, д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова. Від проходження медичного огляду та з використанням т/п «Драгер» на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку в присутності свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, вказану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги свого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт зазначив, що він не зміг подати у встановлений КУпАП десятиденний строк оскарження апеляційну скаргу оскільки перебував на лікуванні в медичному закладі, виписався з лікарні 28.11.2017 року, що є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження постанови.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно і необґрунтовано визнано його винним у вчиненні адміністративно правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази того, що саме він керував транспортним засобом.

Зазначає, що докази, на які посилається суд першої інстанції, зокрема відеозапис з нагрудної камери поліцейського та пояснення понятих, зазначених у протоколі, не обгрунтовують висновки суду, оскільки з відеозапису не видно, що він керував транспортним засобом, а вбачається лише те, що працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля. Крім того, поняті не були свідками того, що він саме відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, вони не бачили, щоб він керував автомобілем. Між іншим зазначає, що він погодився оформити на себе штраф за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП на себе, оскільки не хотів, щоб до адміністративної відповідальності був притягнутий його син, який і керував автомобілем та припаркував його в недозволеному місці.

Крім того вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що він особисто знайомий з свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яких було допитано у судовому засіданні, оскільки ці особи раніше не були йому знайомі та відгукнулись на його заяву в газеті. На думку апелянта, це свідчить про упереджене ставлення суду до нього.

Апелянт акцентує увагу і на тому, що судом не було проаналізовано питання про дотримання щодо нього порядку направлення водіїв для проходження огляду на стан сп'яніння та Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема не враховано судову практику, викладену в Постанові Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005 рок, з яких вбачається, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функції водія під час руху. З наведеного вбачається, що в матеріалах провадження відсутні відомості того, що він керував транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника ОСОБА_4, яка клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підтримала, на його задоволенні наполягала, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Верховним Судом України в його Постанові від 20.04.2017 р. № 5-440кс(15)16 було висловлено позицію про те, що, виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи обєктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, повязані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 29.11.2017 р., при цьому оскаржувану постанову було винесено 14.11.2017 р. за участі останнього, а її копію захисник ОСОБА_4 отримала 15.11.2017 р. (а.с. 43). Таким чином, будь-які об'єктивні непереборні причини, що перешкоджали б апелянту у своєчасному апеляційному оскарженні вказаної постанови, відсутні, а те, що в останній день відповідного строку ОСОБА_1 звернувся до лікаря з приводу ГРВІ та отримав рекомендацію щодо амбулаторного лікування (а.с. 53), не може вважатися істотною перешкодою для своєчасного подання апеляційної скарги. Крім того, у справі як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді брав участь захисник, а отже за будь-яких обставин сторона захисту мала можливість своєчасно скористатися своїм правом на апеляційне оскарження.

Зважаючи на викладене, підстав для поновлення строку апеляційного оскарження не вбачається, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про поновлення строку апеляційного оскарження - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, що її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5