АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду, 29.05.2017 року о 05 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Кайсарова, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем марки «Мітсубісі»,д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року, а провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді від 22.06.2017 року, оскільки розгляд даної справи був проведений без її участі та належного повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в результаті чого вона була позбавлена можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки її огляд на стан сп'яніння не проводився, а на вимогу надати можливість пройти таке освідування їй було відмовлено.

Також, посилаючись на численні порушення вимог Інструкції «Про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів» (затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України №114/38/15-36-18 від 24.02.1995 року) вказує, що перед направленням на освідування особу необхідно перевірити за допомогою трубки «контроль тверезості», і направлення особи на медичне освідування до відповідного закладу може відбуватися тільки за наслідками такої перевірки, у разі незгоди особи з її результатами, чого зроблено не було.

Вважає, що вживання за тривалий проміжок часу до складання протоколу незначної кількості спиртних напоїв, ще не може бути доказом перебування в стані алкогольного сп'яніння в момент керування транспортним засобом, оскільки такий стан може бути визначений тільки в порядку, передбаченому вищезазначеною Інструкцією.

Крім цього зазначає, що згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення від 29.05.2017 року, вона відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, проте у графі протоколу «свідки, поняті» відомості про цих осіб не вказані, що свідчить про порушення порядку проведення огляду. При цьому звертає увагу, що працівники поліції затримали її не під час керування транспортним засобом, а коли автомобіль перебував в нерухомому стані, а вона в цей час знаходилась поруч.

Наголошує, що вона самостійно виховує дочку 2015 року народження, а автомобіль є єдиним джерелом доходу і позбавлення права керування транспортними засобами без врахування вказаних обставин є грубим порушенням її конституційних прав, а тому вважає, що під час розгляду даної справи суд першої інстанції неповністю з'ясував фактичні обставини справи, не врахував дані про її особу, наявність на утриманні малолітньої дитини, внаслідок чого виніс незаконне судове рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, передбачений ст. 294 КУпАП, вважаю можливим поновити ОСОБА_2 пропущений строк, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення ОСОБА_2, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зважаючи, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості надавати пояснення та докази в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приймає до уваги її пояснення, яка під час апеляційного розгляду справи зазначила, що вночі 29.05.2017 року вона відвозила своїх друзів додому з розважального закладу і приблизно о 05 год. 00 хв. на перехресті вул. Кайсарова та просп. Лобановського в м. Києві була зупинена працівниками поліції, які почали стверджувати, що вона перебуває в стані алкогольного та вимагали її пройти тест на стан сп'яніння, на що вона відмовилась.

Також пояснила, що вона не вживала алкогольних напоїв та не перебувала в стані алкогольного сп'яніння, а на пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння відмовилась, оскільки розгубилась.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2017 року о 05 год. 05 хв., на перехресті вул. Кайсарова та просп. Лобановського в м. Києві, відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №157508, і даний протокол з додатками 08.06.2017 року надійшов до Солом'янського районного суду м. Києва, за результатами розгляду якого ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №157508 від 29.05.2017 року (а.с. 1), в якому зазначено, що ОСОБА_2 керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова), при цьому пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох свідків; поясненнями цих свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 2, 4) та поясненнями самої ОСОБА_2, в яких остання зазначала, що відвозила друзів додому, перед цим відпочивала у розважальному закладі, де вживала коктейлі, а тому вважаю, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю доведена.

Апеляційні доводи ОСОБА_2 про те, що вона не перебувала в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом суд не приймає до уваги, оскільки згідно вимог ст. 130 КУпАП відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення настає не тільки за курування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження згідно встановленого порядку відповідного огляду на стан сп'яніння, і залучені працівниками поліції свідки засвідчили саме відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, а не перебування останньої в стані алкогольного сп'яніння.

Що стосується доводів апелянта про те, що працівники поліції затримали її коли автомобіль знаходився в нерухомому стані і вона в цей час не перебувала за кермом транспортного засобу, та відсутність відомостей про свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, то такі твердження є безпідставними оскільки ОСОБА_2 не надала жодних доказів на підтвердження таких доводів. При цьому, маючи таку можливість, ОСОБА_2 не вказувала про ці обставини у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому вона лише зазначила, що відпочивала у розважальному закладі та вживала «коктейлі». Крім того у даному протоколі наявні відомості про свідків.

Посилання ОСОБА_2 на численні порушення працівниками поліції Інструкції «Про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів» (затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України №114/38/15-36-18 від 24.02.1995 року) суд не приймає до уваги, оскільки зазначена апелянтом Інструкція втратила чинність ще 11.05.2009 року.

Також слід зазначити, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і не містить альтернативних видів адміністративних стягнень, а тому посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що вона самостійно виховує дочку 2015 року народження, а автомобіль є єдиним джерелом доходу не може бути врахована судом у даному випадку, як підстава для скасування оскаржуваної постанови.

За наведеного, постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування, про що ставиться питання в її апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року.

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без зміни, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/2236/2017 Категорія КУпАП: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.