Єдиний унікальний номер 728/2003/17
Номер провадження 3/728/655/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Горбач Н.Д.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката ОСОБА_2

розглянув матеріали, які надійшли з Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 14, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працює трактористом СТОВ „Батьківщина,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.19 жовтня 2017 року до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол серії БР № 012158 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, в якому зазначено, що 15 жовтня 2017 року о 21 години 40 хвилин ОСОБА_1 на автодорозі Піски-Варварівка керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу „Драгер в присутності двох свідків.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП не визнав та пояснив, що під час керування транспортним засобом він в стані алкогольного спяніння не перебував. Зокрема, працівники поліції його освідування не проводили і він свого підпису на результатах тесту на перебування в стані алкогольного спяніння не ставив. На місці зупинки транспортного засобу працівники поліції протокол не складали, а його було підписано на наступний день 16 жовтня 2017 року.

Також, ОСОБА_1 пояснив, що наведені ним обставини можуть пояснити свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були з ним в машині під час зупинки працівниками поліції.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 15 жовтня 2017 року вона разом з чоловіком ОСОБА_1 поверталась із с. Варварівка Бахмацького району Чернігівської області і їх зупинили працівники поліції. В цей день ОСОБА_1 алкогольних напоїв не вживав і перебував за кермом в тверезому стані. Працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан спяніння, вони просто забрали документи чоловіка і сказали прийти за ними на наступний день.

4.Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона 15 жовтня 2017 року разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їхала на транспортному засобі і їх було зупинено працівниками поліції. Працівники поліції забрали у ОСОБА_1 документи і сказали, що їх можна буде забрати на наступний день. При цьому, останньому ніхто не пропонував пройти медичний огляд на стан спяніння.

5.Працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_6, свідки зазначені в протоколі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання за викликом Суду не зявилися.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

6.Таким чином, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 012158 від 15 жовтня 2017 року, результати тестування на алкоголь, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

7.В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення, було допитано свідків захисту ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ІV. Оцінка суду.

8.Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини „поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного „розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого „розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

9.Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення (див. пункт 2), що узгоджується з поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного спяніння і його огляд працівниками поліції не проводився (див. пункти 3- 4), що в своїй сукупності відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказами в справі про адміністративне правопорушення і Суд на підставі них може встановити відсутність складу адміністративного правопорушення.

10.З іншої сторони надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 012158, результатам тестування на алкоголь і поясненням свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які в судове засідання не зявилися і Суд після вжиття заходів по виклику свідків був позбавлений можливості заслухати їх в судовому засіданні, Суд звертає увагу на наступне.

11.Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, повязаного з правами та обовязками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

12.Розглядаючи дану конкретну ситуації і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому предявлено „кримінальне обвинувачення в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „ОСОБА_7 проти Російської Федерації).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Так, в пояснювальній записці до проекту Закону України Про внесення змін до КУпАП (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Також, звертаємо увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286 ) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до „кримінального обвинувачення в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до „кримінального аспекту в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі „Гурепка проти України (№ 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

13.Отже повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1

14.Таким чином, в даному випадку вимагається доведення того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, на підтвердження чого, як було зазначено вище (див. пункт 6) Суду було надано протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 012158 від 15 жовтня 2017 року, результати тестування на алкоголь, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яких Суд був позбавлений можливості допитати.

15.Слід підкреслити, що процедура розгляду справ про адміністративне правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Карелін проти Росії, пункт 54 справи „Озеров проти Росії, пункти 44-45 справи „Кривошапкін проти Росії).

У звязку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе „функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді.

16.В цій ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки він на думку Суду не є самостійним беззаперечним доказом підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і дані зазначені в ньому „стороною обвинувачення повинні бути перевірені в сукупності з іншими доказами.

17.При цьому, Суд звертає увагу, що ні особа, яка склала протокол, ні свідки зазначені в протоколі, в судове засідання не зявилися і відповідно допитані не були, а неможливість їх виклику і допиту в судовому засіданні позбавляє Суд повно і обєктивно зясувати всі обставини по справі.

Зокрема, в даному випадку Суд звертає увагу на положення пункту „d частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедент ній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту „d пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи „ОСОБА_9 проти України).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі Корнєв і Карпенко проти України).

18.Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1, при цьому дані пояснення спростовуються поясненнями свідків захисту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (див. пункт 3-4), що потребувало перевірки пояснень свідків обвинувачення в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну „перевірку.

19.Також, надаючи оцінку результатам тестування на алкоголь Суд звертає увагу, що вони викликають сумніви в його достовірності і проведенні саме відносно ОСОБА_1, оскільки в документі, який підтверджує таке освідування у відповідній графі відсутній підпис особи щодо якої проводився огляд і вона заперечувала його проведення (див. пункт 2), на вказані обставини звернули увагу і свідки (див. пункти 3-4), інші можливості провести перевірку достовірності вказаного доказу у Суду відсутні.

20.Ці факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті130 КУпАП.

21.Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 9, 23, 33, 130, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_10