Справа № 461/6367/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/783/1406/17 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області Гуцал І.П., з участю прокурора Курача Ю.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 320 гривень судового збору.

Згідно постанови судді ОСОБА_2, перебуваючи на службі в поліції з 25.10.2016 року, обіймаючи з 1 грудня 2016 року посаду інспектора-чергового Галицького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області, маючи спеціальне звання «майор поліції», відповідно до підпункту «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону, без поважних причин несвоєчасно 18.05.2017 року повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 29.04.2017 року.

Не погоджуючись з зазначеною постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі щодо нього. Вважає рішення судді суду першої інстанції незаконним. Вказує, що не мав умислу вчиняти адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Вказує, що у зв'язку з зайнятістю на роботі та обмеженістю часу він був позбавлений можливості вчасно подати декларацію. Зазначає, що в результаті вчинення ним правопорушення державі не було завдано жодних збитків.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, виступ прокурора Курача Ю.І. - на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є обгрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі.

Згідно ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення згідно наказу начальника ГУ НП у Львівській області від 21.10.2016 року № 312 о/с майора поліції ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора - чергового Галицького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області, а відтак згідно підпункту «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» він відноситься до суб'єктів відповідальності, на яких поширюється дія цього закону.

Як вбачається з копії договору вкладу «Стандарт» строковий 6 міс. 29.04.2017 року ОСОБА_2 уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого подаровані йому грошові кошти бабцею ОСОБА_3 в сумі 10 000 доларів США він розмістив на депозитному вкладі.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 такий повідомив, що 29.04.2017 року він отримав від бабці ОСОБА_3 подарунок у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 доларів США.

У щорічній електронній декларації ОСОБА_2, в якій він вказує про суттєві зміни у майновому стані, яку останній опублікував 18.05.2017 року на сторінці Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, веб-сайту НАЗК, в розділі 2 «Доходи, в тому числі подарунки» ОСОБА_2 зазначив подарунок у грошовій формі в сумі 262 000грн.

З даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_2 подав повідомлення про суттєві зміни лише 18.05.2017 року, тобто несвоєчасно, із пропуском 10-денного строку.

Покликання апелянта про наявність поважних причин пропуску строку подачі даних про суттєві зміни у майновому стані є безпідставними, оскільки складність його роботи не позбавляли ОСОБА_2 можливості повідомити НАЗК про суттєві зміну у майновому стані у 10-денний строк. ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій того, що він був позбавлений можливості вчасно подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування у межах, визначених чинним законодавством, а також не навів поважних причин несвоєчасного подання такого повідомлення.

Щодо доводів апелянта про те, що він враховував у 10-денний строк лише робочі дні, а не календарні, а тому у нього не було умислу на вчинення правопорушення, то суддя апеляційного суду погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що ст. 68 Конституції України закріплено положення про те, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2, суддя суду першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, постанова судді суду першої інстанції є законною і обгрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апелянтом, суддя апеляційного суду не знаходить.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Гуцал І.П.