Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/797/17 Головуючий в 1-й інстанції - Щербань Л.С.
Єдиний унікальний № 323/1976/17 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року стосовно нього, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові, 09.06.2017 року о 04 год. 50 хв. в м. Запоріжжя на 297 км а/д Харків-Сімферополь біля торгового центру Метро керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (почервоніння очей, тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер та від огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі відмовився в присутності свідків, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 173618.

26.09.2017 року ОСОБА_2 надіслав апеляційну скаргу на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.08.2017 року, яка ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.10.2017 року була йому повернута, як така, що подана після строку на апеляційне оскарження і у відсутність клопотання про його поновлення.

18.10.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на те, що він не був повідомлений про час розгляду справи, не отримував судового виклику, справа розглянута без його участі. В порушення ст. 285 КУпАП копія постанови не була направлена йому протягом трьох днів після її винесення та оголошення. Постанову направлено лише 08.09.2017 року, про що свідчить відбиток календарного штемпелю на конверті, у зв'язку з чим він отримав копію постанови лише 14.09.2017 року, тобто вже після спливу десятиденного строку оскарження постанови судді.

По суті скарги просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 30.08.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Однак, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 30.08.2017 року подав з пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 11.09.2017 року).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_2 призначався на 31.07.2017 року, 15.08.2017 року та 30.08.2017 року. Судові повістки про розгляд справи про адміністративне правопорушення тричі надсилалися судом за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, яка співпадає з адресою, зазначеною ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, однак не були вручені адресату «через не запит» (а.с. 6-8). Правильність відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, засвідчено його особистим підписом (а.с. 2). Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про те, що в Оріхівському районному суді Запорізької області буде розглядатися справа відносно нього. На переконання суду апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_2 щодо неотримання судових викликів свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав об'єктивну можливість як особисто приймати учать при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не надав доказів про наявність у нього перешкод у реалізації свого права на оскарження постанови суду від 30.08.2017 року. Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що він не був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції, а копію постанови отримав лише 14.09.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Даних про обмеження права на доступ до правосуддя ОСОБА_3 не надано.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 30.08.2017 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року, у зв'язку з чим повернути йому апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.А. Фомін