Справа № 450/2028/17 Провадження № 3/450/966/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо:

ОСОБА_1, 30.09. 1979 р.р., гр. України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 154

за ч. 2 ст. 123 КУпАП,

встановив:

згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 008222 від 15.07. 2017 року ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він керуючи автомобілем «ВАЗ 21099» н.з. ВС 1839 СВ 15.07. 2017 року о 10:50 год. в м. Львів по вул. Зубрівська, 1 в сторону вул. Монастирська від вул. Зелена, виїхав на залізничний переїзд при увімкненому заборонному (червоному) сигналі світлофора, чим порушив п. 20.5 «в» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився.

Дослідивши докази у справі судом встановлені такі обставини:

п.п. 20.1; 20.2 ПДР України водії транспортних засобів можуть перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах. Під'їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов'язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина). Згідно п. 20. 5 «в» ПДР України рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума. Диспозиція ч. 2 ст. 123 КУпАП, передбачає в'їзд на залізничний переїзд особою, яка керує транспортним засобом, у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та інше.

В силу ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. П. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення слідує, що працівниками поліції в підтвердження винуватості ОСОБА_1 надано суду протокол про адміністративні правопорушення. Із наведеного слідує висновок, що працівниками УПП в м. Львові не проведеного належного збору доказів в межах наданих їм повноважень, не встановлено, не опитано свідків правопорушення, відсутні будь - які докази винуватості ОСОБА_1 Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 008222 від 15.07. 2017 року обставини жодними доказами не підтверджено, тому у суду виникають сумніви у винуватості ОСОБА_1 у порушення п. 20 «б» ПДР України. За змістом ч. 3 ст. 62 КУпАП усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Таким чином, провадження у справі № 450/2028/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

провадження у справі № 450/2028/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП , - закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_2