Справа № 136/1193/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Стадник С.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від заступника начальника Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, непрацюючу, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст. 173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 779968 слідує, що 16.07.2017 року о 12:00 год. в с. Росоша по вул. Шкільна громадянка ОСОБА_1 під час сварки з громадянкою ОСОБА_2, висловлювала в адресу останньої образливі слова та слова нецензурної лайки, чим порушила громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що між нею і ОСОБА_2 виникла суперечка з приводу домашньої птиці останньої, при цьому будь-яких нецензурних чи образливих слів в її адресу вона не говорила.

Дослідивши адміністративні матеріали, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суд встановив, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні громадського порядку та спокою громадян, тобто дрібному хуліганстві, за що відповідальність передбачена за статтею 173 КУпАП.

Санкція вказаної статті передбачає накладення адміністративного арешту.

Порушення громадського порядку і спокою громадян за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

З повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду слідує, що потерпіла ОСОБА_2 від отримання судової повістки відмовилась.

Будучи повідомленими у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання свідок ОСОБА_3 не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити їх пояснення в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позиція Європейського Суду з прав людини у справі "Корнєв і Карпенко проти України" (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

З наведених вище мотивів письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2, а також свідка ОСОБА_3 не можуть бути покладені в основу винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. При цьому судом враховано, що особа, яка притягується д адміністративної відповідальності заперечує факт порушення громадського порядку і спокою громадян.

Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Керуючись ст. 173, 221, 251, 252, 284, 294 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С.І. Стадник