Провадження № 3/234/2407/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року

Суддя Краматорського міського суду Чернобай А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Краматорську та м. Слов`янську Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апатіни селище Африканда Мурманської області, ІПННОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому роз`яснені право на відвід, ст. 63 Конституції України, права та обв`язки, передбачені ст. 268 КУпАП,

за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 ч. 4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:
27.09.2017 року постановою Краматорського міського суду об`єднані в одне провадження адміністративні справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

23.09.2017 року о 16 годині 40 хвилин в м. Краматорську по вул. Лівобережна біля буд. № 628 та опори ЛЕП № 30 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мопед HAPPY 50 СС, номерний знак відсутній, не на обліку, по сухому асфальтовому покриттю вул. Лівобережна біля буд. № 628 та опори ЛЕП № 30 з боку вул. Магістральна в напрямку м. Слов`янська не вибрав безпечної швидкості руху не впорався з керуванням внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини (праворуч), де скоїв перекид транспортного засобу, внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим було завдано матеріальний збиток, чим порушив п. 12.1 ПДР України.

Крім того, 23.09.2017 року о 16 год. 40 хвилин у м. Краматорськ по вул. Лівобережна біля буд. № 628 та опори ЛЕП № 30 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мопед HAPPY 50 СС, номерний знак відсутній, не на обліку, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків на місці за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6820 ARNK 0037 зі згоди водія. Від керування транспортним засобом усунений, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнав та суду пояснив, що 23.09.2017 року після закінчення виконання обов`язків військової служби за контрактом він вжив слабоалкогольні напої та направився в сторону зупинки електропотягу з метою повернутися додому в м. Слов`янськ. На паркові знаходився його мопед. Він зустрів незнайомого йому чоловіка, якому запропонував сісти за кермо, оскільки вже вжив спиртні напої, на що останній погодився. Однак, водій раптово здійснив різкий маневр обгону, внаслідок чого мопед перевернувся. Коли на місце ДТП прибув патруль поліції, то водія вже не було на місці ДТП. За таких обставин, оскільки він не був водієм, то складені протоколи відносно нього, він вважає незаконними. Процес оформлення протоколів про адміністративне правопорушення він взагалі не пам`ятає, вважає, що поліцейські фактично використали його безпорадний стан. Крім того, вважає, що поліцейськими була порушена процедура проведення огляду водія транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння. Просить провадження по справі за ст.. 124 та ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши обставини справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , оцінивши докази у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Беручи до уваги диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП можна констатувати, що адміністративна відповідальність наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суб`єктом адміністративного правопорушення є особа, яка управляє транспортним засобом.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою часиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп`яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.
Діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.
Відповідно до правових позицій, викладених в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
У судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що він не керував транспортним засобом - мопедом HAPPY 50 СС , він не був водієм, а лише був пасажиром.

Однак, вказані свідчення ОСОБА_1 спростовуються дослідженими у судовому засіданні відеоматеріалами фіксації правопорушення, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не повідомляв працівників поліції про те, що він не керував транспортним засобом.

Крім того, з відеоматеріалів фіксації правопорушення вбачається, що про те, що за кермом мопеду була будь яка інша особа поліцейським не повідомляв жодний свідок ДТП.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_2 , який був безпосереднім свідком ДТП та із пояснень якого не вбачається, щоб за кермом мопеду або під час руху мопеда була ще якась інша особа.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вона відразу же після того, як почула удар, побачила чоловіка, який лежав на землі напроти її будинку. Такі ж свідчення свідок дає і на відеоматеріалах фіксації правопорушення.

За таких обставин, суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_1 в тій частині, що він не був водієм, та відноситься до них критично, оскільки його свідчення спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Приписами ст. 266 КУоАП встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС, МОЗ України 09.11.2015р. №1452/735.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 150170 від 23.09.2017 року суд вбачає, що відсутні порушення вищевказаних вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд за допомогою технічних засобів у присутності двох свідків, на що ОСОБА_1 погодився у присутності двох свідків. Крім того, даний факт підтверджується і відеоматеріалами фіксації правопорушення.
Згідно результату тестування на алкоголь за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6820 ARNK 0037 результат огляду на стан сп`яніння позитивний: 1,54%.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 150170, письмовими поясненнями свідків, актом огляду, результатом тесту за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 6820, згідно якого у ОСОБА_1 виявлена позитивна проба, а саме: 1,54% та відеоматеріалами фіксації правопорушення.
Тому вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважається доведеною.
Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 094061, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями свідків та відеоматеріалами фіксації правопорушення.
Невизнання провини правопорушником ОСОБА_1 , суд розцінює як спосіб захисту останнього і можливість уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки його пояснення спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Свідчення ОСОБА_1 у судовому засіданні, в яких він не визнає свою провину, суд вважає надуманими і неспроможними, оскільки вони суперечать даним, встановленим при судовому розгляді адміністративного правопорушення. Такі свідчення ОСОБА_1 надані з метою уникнути відповідальності за скоєне, у зв`язку з чим, ці свідчення судом не можуть бути прийняті до уваги.

За таких обставин, винність ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 та ст. 124 КУпАП доведена у судовому засіданні та в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Згідно положень ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На підставі ст. 36 КУпАП, суд накладає адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто в межах санкції ст. 130 ч.1 КУпАП, яка передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 1 статті 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також приходжу до висновку, що в даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до ст. 401 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 320грн.

Керуючись ст.ст. 33, 401, ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення по ст. 130 ч. 1 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення України.

ОСОБА_1 піддати адміністративному покаранню у вигляді накладення штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 320 (триста двадцять) грн.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: