Справа №584/975/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/412/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 29 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Путивль, вул. Чехова, 6, Сумської області,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 20.08.2017 р., близько 20 год. 04 хв. по вул. Борисоглібській в м. Путивль, керував автомобілем «ВАЗ-2103» д.н. В9294 СУ з ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова) і наркотичного сп'яніння (зіниці ока не реагують на світло та неприродньо розширені) та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, вважаючи постанову необґрунтованою, винесеною за неповного зясування всіх фактичних обставин справи, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено незаконно та з порушеннями вимог КУпАП, оскільки поліцейським не було запропоновано йому пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, а в силу неприязних відносин, що у них склалися з останнім, він відмовився від проходження медичного огляду на встановлення факту спяніння в медичному закладі. Також вказує, що був зупинений працівником поліції з надуманих підстав, оскільки не порушував ПДР, при цьому не знав, що відмова від проходження медичного огляду є підставою для притягнення до відповідальності по ст.130 КУпАП. Крім того, свідок ОСОБА_5 в суді зазначав, що не бачив як ОСОБА_3 керував автомобілем, ознак спяніння не підтвердив, а лише заявив, що підписав протокол як свідок його відмови від медичного огляду, а матеріали справи не містять жодних доказів того, що він керував автомобілем в стані алкогольного спяніння.

Крім цього, апелянт зазначає, що суд у постанові вказав про часткове визнання ним вини, що не відповідає дійсності, а також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи даних про вручення йому згідно ч.2 ст.254 КУпАП копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи.

Зазначені вимоги закону суддею дотримані.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 свою вину визнав частково, пояснивши, що дійсно керував автомобілем у вказаний день, але у тверезому стані, наркотиків не вживав, а поліцейський, з яким має неприязні відносини, зупинив його з надуманих підстав. Зазначив, що відмовився від проходження медичного огляду, бо вважав дії поліцейського незаконними.

Незважаючи на таку позицію ОСОБА_3 в місцевому суді та аналогічні доводи його апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 521615 від 20.08.2017 року, який, враховуючи положення ст.251 КУпАП, є доказом, вбачається, що ОСОБА_3 керуючи 20.08.2017 р., близько 20:04 год. автомобілем з ознаками алкогольного та наркотичного спяніння, відмовився від проходження медичного огляду щодо визначення стану спяніння в установленому законом порядку, від дачі письмових пояснень та підпису протоколу відмовився (а.с.1).

Зазначені обставини обєктивно підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були присутніми під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та підтвердили, що останній у їх присутності відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного та наркотичного спяніння на вимогу працівника поліції в установленому законом порядку (а.с.2-3).

Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_5 надав і в ході його безпосереднього допиту в суді першої інстанції, а також підтвердив факт відмови ОСОБА_3 від дачі пояснень та підпису протоколу.

Крім того, в ході судового розгляду справи був допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_7, який пояснив, що 20.08.2017 р., близько 20 год. 04 хв. зупинив водія ОСОБА_3 за порушення правил користування світловими сигналами. Під час розмови з ним виявив ознаки алкогольного та наркотичного сп'яніння, але від пропозиції пройти огляд на стан алкогольного (наркотичного) сп'яніння ОСОБА_3 відмовився в присутності свідків.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським не було запропоновано йому пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, то вважаю такі доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп'яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Таким чином, оскільки поліцейський мав підозру, що ОСОБА_4 перебуває не лише в стані алкогольного спяніння, а ще і наркотичного, то згідно з вимогами вказаної Інструкції, огляд водія на стан наркотичного сп'яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров'я і не може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. При цьому, матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_3 наполягав на проведенні огляду на стан спяніння на місці зупинки.

Також не може вважатися обґрунтованою причиною відмови від проходження медичного огляду на встановлення факту спяніння в медичному закладі посилання ОСОБА_3 на неприязні відносини з працівником поліції ОСОБА_7, оскільки це є лише поясненнями самого апелянта, але в будь-якому разі не свідчить про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що він був зупинений працівником поліції з надуманих підстав, оскільки не порушував ПДР, не заслуговують на увагу, оскільки як підтвердив у суді працівник поліції ОСОБА_7, причиною зупинки транспортного засобу були порушення користування світловим сигналом, що узгоджується з п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

Доводи апелянта про те, що він не знав, що відмова від проходження медичного огляду є підставою для притягнення до відповідальності по ст.130 КУпАП, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Посилання в апеляції на те, що свідок ОСОБА_5 в суді зазначав, що не бачив як ОСОБА_3 керував автомобілем, ознак спяніння не підтвердив, а лише заявив, що підписав протокол як свідок його відмови від медичного огляду, також не заслуговують на увагу, оскільки факт керування транспортним засобом не заперечується самим ОСОБА_3, а свідок ОСОБА_5 був залучений в якості понятого вже під час документування правопорушення, що узгоджується з вимогами закону.

Що стосується відсутності в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_4 автомобілем в стані алкогольного спяніння, то в даному випадку стан спяніння у ОСОБА_3 не встановлювався взагалі саме через відмову останнього від проходження медичного огляду, що є порушення вимог п.2.5 ПДР України та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також є безпідставними і доводи апелянта про невідповідність змісту оскаржуваної постанови щодо його позиції в суді першої інстанції, оскільки аналогічні доводи викладені ним і в самій апеляційній скарзі, де ОСОБА_3 не заперечує факту керування транспортним засобом, а також відмови від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння у встановленому законом порядку, однак вважає незаконним складання протоколу про адміністративне правопорушення через надумані дії працівника поліції, бо стверджує, що не порушив закон.

Проте, така позиція ОСОБА_3 жодним чином не спростовує його вини у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Що стосується відсутності даних про вручення ОСОБА_3 копії протоколу про адміністративне правопорушення, то не матеріали справи також не містять і зворотнього.

Будь-які інші доводи апелянта, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати його причетність до правопорушення, за яке він притягається до адміністративної відповідальності, апеляційному суду не надано.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено суддею місцевого суду з урахуванням вимог ст.33 КУпАП та в межах, встановлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст. 245, 252, 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною і належним чином вмотивованою, тому апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є необґрунтованою і підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 29 вересня 2017 року відносно ОСОБА_3, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.