АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/2520/2017 Суддя 1 інстанції - Хоменко О.Л..
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва КепкалЛ.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 320 гривень 00 копійок.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_3, 16 червня 2017 року о 06 год. 30 хв. по пр.-т. Науки, 54 в м. Києві керував автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками наркотичного сп'яніння (поведінка не відповідає обстановці, зіниці ока не реагують на світло, тремтіння рук). Від огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта суд першої інстанції при винесенні постанови допустив грубі порушення норм матеріального та процесуального права, постанова про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення була винесена судом першої інстанції за недостатністю доказів його вини, оскільки протокол про адміністративне правопорушення без з'ясування всіх обставин справи (без допиту свідків у судовому засіданні) не має доказового характеру, оскільки, на думку апелянта, містить суб'єктивні припущення працівника поліції, в матеріалах справи відсутні показання технічних засобів з фото- відеофіксації та будь-які інші речові докази та інші документи, на підставі яких можна було б встановити вину апелянта у вчиненні правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що 16 червня 2017 року приблизно о 06 год. 30 хв. він рухався по пр-ту Науки, що знаходиться в м. Києві, керуючи своїм автомобілем марки «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 був безпідставно зупинений представниками Національної поліції України. Після нетривалої розмови поліцейські прийшли до хибного висновку, що він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, і відмовився проходити огляд на стан сп'яніння. Проте, на думку апелянта, такий висновок є хибним, оскільки на той момент апелянт перебував у стані сильного душевного хвилювання через проблеми зі здоров'ям у його вагітної дружини, а тому він був вимушений терміново закінчити роботу та повезти дружину в лікарню. Саме в цей момент його зупинив патруль Національної поліції України. В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 почав нервувати, що через цю зупинку він не зможе вчасно доставити дружину до лікарні, у нього почався панічний напад, чим і пояснюється тремтіння рук та неадекватність поведінки, і саме через необхідність терміново відвезти дружину до лікарні він не погодився на проведення огляду на стан сп'яніння. В якості доказу того, що він направлявся саме в лікарню при розгляді справи в Голосіївському районному суді м. Києва були надані довідки з Пренатального центру м. Києва від 30.08.2017 року та 05.09.2017 року.

Крім цього ОСОБА_3 зазначає, що співробітники поліції не погодилися на його прохання провести огляд на стан сп'яніння в найближчому закладі охорони здоров'я після того, як він доставить дружину до пологового будинку.

Апелянт стверджує, що на вищевикладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та належної оцінки їм не надав у зв'язку з чим, в обґрунтування винесеної ним постанови про визнання винним його у вчиненні адміністративного правопорушення поклав докази, які є неналежними (оскільки містять недостатньо інформації щодо предмета доказування) та недопустимими (такими, що отримані з порушенням норм чинного законодавства).

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №149111 від 16.06.2017 року, ОСОБА_3, 16 червня 2017 року, о 08.00 год., керував транспортним засобом ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_3, в м. Києві по пр-т. Науки, 54, з ознаками стану наркотичного сп'яніння (поведінка не відповідає дійсності, зіниці ока не реагують на світло, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.1).

За таких підстав, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_3 від огляду на виявлення стану наркотичного сп'яніння підтверджується:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що водій ОСОБА_3, в їх присутності, відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в установленому законом порядку;

- витребуваним та дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_3.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на вимушеність відмови від проходження огляду на стан сп'яніння в зв'язку з тим, що він поспішав відвезти в пологовий будинок свою вагітну дружину, яка ніби - то перебувала в його автомобілі, а також про те, що співробітники поліції не погодилися на його прохання провести огляд на стан сп'яніння в найближчому закладі охорони здоров'я після того, як він доставить дружину до пологового будинку є необґрунтованими і спростовуються переглянутим відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_3 жодного натяку на те, що він поспішає будь - куди не висловлював, не вказував на наявність в автомобілі вагітної дружини та не вказував про необхідність термінової її доставки до медичного закладу.

При цьому, долучені до матеріалів справи медичні документи підтверджують лише факт направлення о 13 год. 25 хв. ОСОБА_6 на екстренну госпіталізацію, факт підписання 16.06.2017 року обмінної карти ОСОБА_6 на пологи в Перинатальному центрі м. Києва та факт перебування дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в Перинатальному центрі з 19 червня 2017 року по 04 липня 2017 року з приводу пологів, які сталися ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, зазначені документи не підтверджують той факт, що 16 червня 2017 року під час зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_3 о 06 год. 30 хв., його вагітна дружина знаходилась в салоні автомобіля, а також того факту, що ОСОБА_3 направлявся саме до медичного закладу.

Більш того, відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього Руху України, не має значення причина відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння, а передбачено лише обов'язок водія пройти медичний огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння.

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_3 апеляційний суд розцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення апелянтом не наведено.

Обраний суддею ОСОБА_3 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал