Номер провадження: 33/785/1170/17
Номер справи місцевого суду: 520/5316/17
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., при секретарях: Стоянової Л.І. та Ярахмедову Є.О., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника - адвоката Білої Ж.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 22.06.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 01.05.2017 року, о 21 годині 15 хвилин по вул. Фонтанська дорога в м. Одеса, керував автомобілем «КІА» н/з НОМЕР_1), в стані алкогольного сп'яніння, який проводився за допомогою приладу «Драгер» ARCE - 0209, результат якого склав 1,16 проміле, чим порушив п. 2.9-а Правил дорожнього руху України.

За даним фактом співробітниками управління поліції м. Одеси відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії БР № 234903 від 01.05.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з постановою районного суду, посилаючись на допущені під час розгляду справи неповноту, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушує питання щодо її скасування.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 01.05.2017 року за кермо свого автомобілю не сідав, автомобілем керував його знайомий, працівниками поліції він був зупинений під час вивантаження багажу, а пояснення, які наявні в матеріалах справи лише підтверджують, що проводився огляд на стан алкогольного сп'яніння. Поясненнями свідків не підтверджено, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того зазначає, що матеріалами справи його вина не підтверджується, оскільки вказані документі оформлені з порушеннями, що унеможливлює прийняття рішення щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначив, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено його прізвище, оскільки за документами його прізвище ОСОБА_14, а не «ОСОБА_14», як вказано у оскаржуваному рішенні.

Просить постанову місцевого суду відносно нього скасувати, а провадження по справі закрити.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, заслухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова судді підлягає скасуванню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.130 КУпАП, необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, районний суд послався на те, якими доказами підтверджується факт скоєння останнім адміністративного правопорушення і на підставі яких матеріалів він прийшов до висновку про його винність.

При цьому він вказав на протокол про адміністративне правопорушення, висновок пристрою «Драгер» та пояснення, які є в матеріалах адміністративної справи та інші матеріали.

Однак з таким висновком районного суду погодитись неможливо з наступних причин:

Так в апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що в день, час та в місці, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, він приїхав на відпочинок з друзями. За кермом автомобіля знаходився його товариш ОСОБА_4, якій був тверезий. При цьому він не заперечує, що після того, як вони приїхали на відпочинок, він разом з іншими вживав алкогольні напої, але за кермо автомобіля не сідав, так як розумів, що керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не має права. Пізніше частина його друзів поїхала, а він залишився з іншими відпочивати далі. Через деякий час, він підійшов до автомашини, відкрив багажник, щоб вивантажити речи в і цей час підішли робітники поліції та сказали що його поведінка та поведінка друзів є підозрілою, а потім заявили що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, після чого склали протокол. Особи, які були залучені працівниками поліції у якості понятих, не були свідками того, що він нібито керував транспортним засобом, а тому їх пояснення ніякого значення як докази не мають. Наполягає на тому, що адміністративного правопорушення не вчиняв та просить постанову районного суду скасувати.

Ці його пояснення підтверджуються поясненнями ОСОБА_2, які він надав в протоколі про адміністративне правопорушення, де зазначив, що автомобілем не керував, а був зупинений біля автомашини при вивантаженні багажу / а.с. 2 /.

Крім цього, його пояснення підтверджуються допитаними в суді апеляційної інстанції свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Так свідок ОСОБА_5 пояснила, що в той день ОСОБА_2 відпочивав разом з ними, а також вживав алкогольні напої, але за кермо автомобіля не сідав, так як був в стані алкогольного сп'яніння. До цього автомобілем керував їх товариш ОСОБА_4, який потім поїхав. Щоб поїхати з міста відпочинку вони викликали таксі, а потім знаходились біля автомобіля та вивантажували речі з багажника. В цей час підійшли працівники поліції та стали пред'являти претензії, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, але він це одразу заперечив.

Аналогічні пояснення надав суду свідок ОСОБА_6 та додав, що ОСОБА_2 пропонував працівникам поліції викликати на місце ОСОБА_4, який міг підтвердити факт того, що на місце, де знаходився автомобіль, їх привіз саме він, а не ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, протокол про скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено на підставі висновку пристрою «Драгер» ARCE - 0209, за результатами якого ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп'яніння, а саме в нього виявлено 1,6 проміле алкоголю.

Однак даний висновок пристрою «Драгер» ARCE - 0209 свідчить лише про знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, що він і сам не заперечує, але не є доказом того, що в цьому стані він керував транспортним засобом.

З пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вбачається , що 01.05.2017 року, вони були свідками, того, що в результаті перевірки стану гр.-на ОСОБА_2 за допомогою пристрою «Драгер», було виявлено, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння /а.с. 5-6 /.

Однак суд апеляційної інстанції критично відноситься до їх пояснень та вважає, що вони не можуть бути доказами на підтвердження скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП так як теж фіксують лише знаходження особи в стані алкогольного сп'яніння, а не факт керування нею транспортним засобом в цьому стані, так як свідками таких дій з боку ОСОБА_2 вони, згідно їх пояснень не були.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили апеляційному суду, що вони є працівниками поліції і 01.05.2017 року, о 21 годині 15 хвилин по вул. Фонтанська дорога в м. Одеса, під час патрулювання, зупинили автомобіль ОСОБА_2, який неправильно припаркувався. В ході бесіди вони запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою пристрою «Драгер» за результатами якого було виявлено 1,6 проміле алкоголю. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 заперечував факт керування ним транспортним засобом. Події керування ОСОБА_2 транспортним засобом та під час складання протоколу були зафіксовані на боді-камеру, однак не збереглися в зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Апеляційний суд вважає, що ці пояснення працівників поліції не можна приймати як доказ на підтвердження керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, так як окрім цих пояснень інших доказів та підтвердження цього. а саме відеозапису з місця події апеляційному суду надано не було, а самі свідки як працівники поліції є особами зацікавленими у прийнятті рішення на підтвердження факту складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що не забезпечивши повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду, суддя суду першої інстанції розглянув справу без виклику свідків, пояснення їх не перевірив, зазначеним вище обставинам правової оцінки не дав, не зіставив їх з іншими обставинами, внаслідок чого дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки провина у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення в судовому засіданні апеляційної інстанції не доведена.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

Крім того апеляційний суд вважає, що при розгляді адміністративної справи районний суд допустився грубого порушення норм адміністративного права, що тягне за собою безумовне скасування постанови, а саме :

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було складено співробітниками поліції відносно ОСОБА_12.

Постанова Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП також була винесена відносно ОСОБА_12.

Однак, в судовому засіданні апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною справою заявила, що її прізвище насправді є ОСОБА_14, а не ОСОБА_14, як це зазначено в протоколі та в постанові суду.

На підтвердження цих пояснень апеляційному суду були представлено посвідчення служби у справах дітей Одеської місцевої ради за № 009212, де батьком дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазначено ОСОБА_2 та переклад паспорту з румунської на українську мову, згідно якого його прізвище та ім'я є ОСОБА_2.

У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_13 зазначено, що батьком його є ОСОБА_2, а в свідоцтві про народження ОСОБА_14 та ОСОБА_15 значено, що батьком їх є ОСОБА_2.

Таким чином апеляційний суд вважає, що при розгляді адміністративної справи районний суд не встановив особу правопорушника, не виявив розбіжності в прізвищі особи відносно якої складено протокол та прізвище особи. яка була присутня в судовому засіданні, внаслідок чого притягнув до адміністративної відповідальності особу, відносно якої протокол про адміністративне правопорушення не складався.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України та ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково .

Постанову Київського районного суду м. Одеса від 22 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М. Прібилов.