Справа № 647/2233/17
№ провадження 3/647/1160/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017 року Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Корсаненкова О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли з Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, пенсіонера, ідентифікаційний номер невідомий,

у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, суд

встановив:

До Бериславського районного суду Херсонської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КпАП України відносно ОСОБА_1 від 30.09.2017 року.

У протоколі зазначено, що 30.09.2017 року о 16-40 год. на а/д Херсон-Генічеськ на 53 км + 800 м, ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність пов'язану з перевезенням пасажирів на транспортному засобі IVECO, д/н НОМЕР_1, без державної реєстрації, як субєкта господарювання та відповідної ліцензії, чим скоїв порушення порядку провадження господарської діяльності та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КпАП України.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, уповноваженою особою, яка складала протокол, долучено до протоколу фото мікроавтобуса марки «IVECO», д/н НОМЕР_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, щогосподарською діяльністю з перевезення пасажирів не займається. 30.09.2017 року його знайома попросила з'їздити на її автобусі на станцію техобслуговування. Вони разом поїхали до м.Нова Каховка, де шукали певну деталь на автомобіль. Коли вирішили всі справи та збиралися їхати додому, то біля магазину «Оскар» зустріли трьох односельців, які також їхали додому, вирішили їх підвезти. Грошей за проїзд ніхто ні з кого не брав. ОСОБА_1 пояснював це працівникам поліції, але останні склали протокол.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Відповідно до частин 1 і 2 статті 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Частиною 3 статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст.251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КпАП України передбачено, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.164 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 164 КпАП України, суб'єктом даного адміністративного правопорушення є саме суб'єкт господарювання.

Частинами 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями.

Статтею 42 зазначеного Кодексу дано визначення, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензія це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата - суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Отже, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

У статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» викладене визначення послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, яким є перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Норми ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачають, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

У протоколі та долучених до нього матеріалів відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю з перевезення пасажирів.

Фото мікроавтобуса марки «IVECO», д/н НОМЕР_1 не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте у протоколі від 30.09.2017 року при викладі обставин вчинення правопорушення відображено одиничний факт перевезення громадян, що мав місце 30.09.2017 року, а не систематичну діяльність, яка має здійснюватися протягом певного періоду часу.

Крім того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він погодився підвести односельців до дому, що не було спростовано в ході судового розгляду за відсутності доказів винуватості у вчиненні правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КпАП України, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, того що ОСОБА_1 є суб'єктом господарювання, тобто є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, та систематично здійснює господарську діяльність, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 164, 247, 283-285 КпАП України, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Строк предявлення постанови до виконання три місяці.

Постанова набрала законної сили __________ 2017 року.

Суддя О.О.Корсаненкова