Справа №359/9014/17
Провадження №3/359/3755/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О.,

за участю особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаю-чого в ІНФОРМАЦІЯ_2 в кв.43,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

17 жовтня 2017 року о 2 годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Лесі Українки в с. Щасливому Бориспільського району. При цьому в порушення пп. «а» п.2.9 ПДР України він перебував в стані алкогольного спяніння.

ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім його пояснень вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушен-ня також підтверджується зібраними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.2);

-висновком Бориспільської ЦРЛ від 17 жовтня 2017 року щодо результатів медич-ного огляду з метою виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного спяніння (а.с.3), з якого вбачається, що він перебував в стані алкогольного спяніння 17 жовтня 2017 року о 3 годині 50 хвилин.

Таким чином, суддя дійшов до переконання, що зібрано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністра-тивного правопорушення.

ОСОБА_1 обґрунтовано притягується до адміністративної відповідальності:

- за ч.1 ст.130 КУпАП, за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

При визначенні йому виду та розміру стягнення суддя враховує те, що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому адміністративному правопорушенні. Ця обставина помяк-шує його відповідальність. Крім того, ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністра-тивної відповідальності та зарекомендував себе за місцем роботи як відповідальний та дисциплінований працівник. Це позитивно характеризує його особу, як правопорушника.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини, втручання в право на мирне воло-діння майном повинне здійснюватись з дотриманням «справедливого балансу» між вимо-гами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Для визначення такої пропорцій-ності Суд у черговий раз зробив висновок, що «позбавлення майна може бути виправ-даним лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більш того, будь-яке втручання у право власності обовязково повинно відповідати принципу пропорційності…«справедливий баланс» має бути до-триманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини…необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» та «Трегубенко проти України»).

Встановлено, що ОСОБА_1 працює водієм в ТОВ «Агромрія». Ця обставина під-тверджується характеристикою з місця роботи (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії 1-ОК №280851 від 23 вересня 2014 року вбачається, що на утриманні правопоруш-ника перебуває малолітня дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8). Аналіз цих обставин свідчить про те, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його малолітню дочку ОСОБА_2 єдиного джерела утримання. В такому випадку право-порушник та його дитина зазнають непропорційний та надмірний тягар. Ця обставина буде свідчити про недотримання справедливого балансу між вимогами загального інте-ресу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Крім того, як вбачається з ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати №95 від 1 липня 1949 року, заробітна плата повинна охоронятись від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потріб-ним для утримання працівників і його сімї.

З огляду на це суддя дійшов до переконання, що на ОСОБА_1 належить накласти адміністративне стягнення у виді штрафу. Підстави для застосування до нього такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Керуючись ст.ст.33, ч.1 ст.130, 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного право-орушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, та перерахувати його на розрахунковий рахунок №0001, отри-мувач коштів Київська область/м. Київ 21081300, , МФО 821018 та КБК 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 гривень та перерахувати його на розрахунковий рахунок №0004, отримувач коштів Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області, банк отримувача ГУ ДКСУ у Київській області м. Київ, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38007070, код отримувача (МФО) 821018, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Бориспільського міськрайонного суду 26539653.

Постанова судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення та може бути предявленою до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_3