Справа № 423/2805/17-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 р.

Суддя Попаснянського районного суду Луганської області Архипенко А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, яка народилася 14.05.1978 року у смт. Донецький м. Кіровська Луганської області, тимчасово працює продавцем у магазині «Продукти», зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення № 481 від 16.09.2017 року було встановлено, що ОСОБА_1 16.09.2017 року у магазині, де вона працює продавцем, який знаходиться у с. Нижнє Попаснянського району луганської області, здійснила реалізацію пачки цигарок за ціною 26грн.00коп. без наявності ліцензії на провадження певних видів господарської діяльності, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КпАП України, а саме: здійснення господарської діяльності, повязаної з реалізацією алкогольних та тютюнових виробів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності.

В складеному протоколі зазначено, що відповідальність особи передбачена ст.164 ч.1 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не з»явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі письмових матеріалів, з урахуванням наданих письмових заперечень.

Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі з наступних підстав.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 16.09.2017р. ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність, повязану з реалізацією тютюнових виробів без наявності ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності. Ці дії одночасно містять ознаки правопорушень, передбачених ст.156 і ст.164 КУпАП України.

Так, згідно ч.1 ст.164 КУпАП України провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Згідно ч.1 ст.156 КУпАП України роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Проте ст.61 Конституції України забороняє двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що виключає можливість кваліфікації одного діяння одночасно за двома нормами КУпАП України за наявності між ними конкуренції, а так само виключає можливість довільної кваліфікації такого діяння на вибір правоохоронного органу.

Так, відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.164 КпАП України передбачає досить тяжке покарання у вигляді штрафу від 17000 грн. до 34000 грн. з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Також, ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначив: - гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювальна на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

У контексті цієї справи про адміністративне правопорушення вимога належної «якості» та «передбачуваності» закону з урахуванням відзначеної ЄСПЛ ролі суду в тлумаченні та застосуванні закону виключає можливість довільного обрання правової норми, яка підлягає застосуванню, в залежності від того, який орган влади першим склав протокол про адміністративне правопорушення. Тому суд відхиляє посилання органу державної фіскальної служби на те, що цей орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення лише за ст.164 КУпАП України, тоді як за ст.156 КУпАП України такий протокол можуть складати органи внутрішніх справ.

З огляду на це, визначальним аргументом при виборі норми, яка підлягає застосуванню, мають бути загальноприйняті в судовій практиці способи кваліфікації при конкуренції правових норм.

Оскільки «роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії» (ч.1 ст.156 КУпАП України), є окремим випадком «провадження господарської діяльності… без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону» (ч.1 ст.164 КУпАП України), ці норми співвідносяться як спеціальна (ч.1 ст.156 КУпАП України) та загальна (ч.1 ст.164 КУпАП України), а тому при кваліфікації відповідного протиправного діяння слід застосовувати загальновизнаний у правовій науці та судовій практиці спосіб кваліфікації, згідно якої при конкуренції загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає остання. При цьому в контексті проголошених ст.ст.3,8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Таким чином, накладення на ОСОБА_1 більш тяжкого адміністративного стягнення на підставі загальної норми (ч.1 ст.164 КпАП України) за наявності спеціальної норми, що передбачає менше покарання за те саме діяння, означало б не просто недотримання сформульованого ЄСПЛ принципу «передбачуваності» закону, але й призвело б до порушення правила, що міститься в другому реченні ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення».

Беручи до уваги те, що указані в протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1, факт скоєння яких доводиться зібраними у справі доказами і не заперечувалися ОСОБА_1, мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.156 КпАП України, що виключає застосування в даному випадку ч.1 ст.164 КпАП України, враховуючи те, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 481 від 16.09.2017 року відсутні вказівки на вчинення ОСОБА_1 інших дій, які б охоплювалися іншими формами обєктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у цій справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

Так, відповідно до ст. 284 КУпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 61 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3, ст. 294 КУпАП України, суд

постановив :

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП України закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП України.

Вилучені товари, зазначені в додатку до адміністративного протоколу від 16.09.2017р., за ст.164 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1, а саме:

-сигарети у кількості 156 пачок на загальну суму 3948 грн.84 коп. повернути ОСОБА_1.

Вилучені предмети зберігаються в камері зберіганн вилучених товарно-матеріальних цінностей УОЗ на ОТЗ АТО ГУ ДФС у Луганській області за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, б.1.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області в строк 10 днів з дня винесення постанови через Попаснянський районний суд або постанову може бути опротестовано прокурором протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Суддя: А.В.Архипенко