Провадження № 3/344/5213/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Деркач Н.І. розглядаючи адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жительки м. Івано-Франківська вул. Надвірнянська, 30/68, працюючої начальником відділу кадрів Івано-Франківської міської ради, за ст.212-3 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення ОСОБА_2 (далі - заявниця), щодо стверджуваного порушення посадовими особами виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі - рада) її права на доступ до публічної інформації.

За результатами перевірки звернення заявника було встановлено наступне.

Як вбачається зі звернення заявниці, що радою не було надано інформації щодо освіти (кваліфікації, спеціальності) працівників служби у справах дітей, посилаючись на те, що вона відноситься до конфіденційної.

Листом від 27.04.2017 р. № 4081 заявниці було відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв'язку з тим, що запитувана інформація є конфіденційною.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

Пунктом другим частини першої статті 13 Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (частина друга статті 13 Закону).

Частиною сьомою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачається, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Так у Постанові Пленуму Вищого Адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 року зазначається, що «Виходячи з положень частини першої статті 7 Закону № 2939-VI, частини другої статті 21 Закону № 2657-ХІІ та статті 32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації. Таке поширення здійснюється відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» після застосування «трискладового тесту».

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту тільки у випадках передбачених ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до пункту другого частини першої ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник має право відмовити в задоволенні запиту у разі, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 (далі - «трискладовий тест») цього Закону.

Згідно з пунктом четвертим частиною четвертою ст. 22 Закону у відмові в надання запитуваної інформації повинна бути мотивована підстава відмови, тобто в тексті відмови повинно міститись обгрунтування, чому обмеження доступу є можливим відповідно до умов трискладового тесту.

Відповідно до частини другої ст. 6 Закону обмеження доступу до інформації здійснюється згідно закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відмова в наданні доступу до запитуваної інформації на підставі її належності до категорії інформації з обмеженим доступом без застосування «трискладового тесту» слід вважати неправомірною відмовою, оскільки порушуються вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; гласності, професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі.

Статтею 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначається, що на посаду можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою та регіональними мовами в обсягах, достатніх для виконання службових обов'язків відповідно до вимог статті 11 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Згідно з пунктом 5.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» у разі, якщо до посади, повязаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обовязкові для займання цієї посади вимоги, ІНФОРМАЦІЯ_2, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною.

Таким чином, інформація про освіту (кваліфікаційні чи інші обовязкові для займання цієї посади вимоги ) не відноситься до конфіденційної інформації та підлягає наданню у відповідь на запит.

Враховуючи, що відповідь на запит заявниці в частині надання відомостей про освіту працівників служби у справах дітей було підготовлено начальником кадрів міської ради ОСОБА_1 якою неправомірно віднесено запитувану інформацію до конфіденційної, таким чином вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.212-3 ч.2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнала в повному обсязі, відповідно до викладеного. Пояснила суду, що не зрозуміла із запиту про те, що інформація не є конфіденційною.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.212-3 ч.2 КУпАП, окрім визнання вини самою особою, доведена протоколом про адмінправопорушення від 12.09.2017 року та іншими матеріалами адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до ст. 247 п.7 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на те, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду тільки 15.09.2017 року, внаслідок чого розпочате адміністративне провадження неможливо було розглянути до закінчення строку накладення адміністративного стягнення у справі, то строки накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи закінчились.

Таким чином вважаю, що провадження по справі слід закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст.7, 33, 221, 268, 283-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жительки м. Івано-Франківська вул. Надвірнянська, 30/68, працюючої начальником відділу кадрів Івано-Франківської міської ради - визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-3 ч. 2 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 212-3 ч.2 КУпАП закрити на підставі ст.38, п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Апеляційна скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.І. Деркач