Справа № 136/1140/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Стадник С.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від заступника начальника Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 045520 слідує, що 11.06.2017 року о 14:35 год. в м. Липовець по вул. Г.Майдану громадянин ОСОБА_1 керував з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини) мотоблоком "Форте", від проходження запропонованого йому в установленому порядку огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив обставини викладені в протоколі, при цьому пояснив суду, що від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя в присутності свідків не відмовлявся.

Дослідивши адміністративні матеріали, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суд встановив, що ОСОБА_1, який керував транспортним засобом, звинувачується за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, за що відповідальність передбачена за ч.1 статті 130 КУпАП.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Порушення Правил дорожнього руху за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (пункт 7 Розділ І Інструкції).

Згідно пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 17.12.2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

З повідомлень про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду слідує, що свідок ОСОБА_2 за адресою вказаною в протоколі не проживає.

Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання свідок ОСОБА_3 двічі не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позиція Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

З наведених вище мотивів письмові пояснення свідків не можуть бути покладені в основу винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. При цьому судом враховано, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечує факт відмови пройти огляд на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоров'я в присутності свідків.

Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Керуючись ст. 130 ч.1, 221, 251, 252, 284, 294 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С.І. Стадник