Справа № 156/710/17 Провадження №33/773/807/17 Суддя в 1 інстанції: Нєвєров І. М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., з участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 320 грн..

Постановою судді Якобюк М.Т. визнаний винним у тому, що він, 19.06.2017 о 02 год. 25 хв. по автодорозі Т-03-09 поблизу с. Клюськ керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації своїх дій, просить постанову судді скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, закривши провадження у справі. Посилається на те, що суддя першої інстанції, всупереч вимогам ст.33 КУпАП, наклав стягнення не врахувавши характер вчиненого правопорушення, дані про його особу, ступінь вини, майновий стан, а також обставини, які помякшують відповідальність. Зокрема, не враховано, що він працює водієм, керування автомобілем є джерелом його доходу, а також його сімї. Також він на утриманні має двоє дітей, є інвалідом 3 групи, вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнав свою вину у скоєному. Правопорушення не становить великої суспільності шкідливості, не завдало збитків державним чи громадським інтересам і є малозначним, оскільки кількість алкоголю в його крові становило лише 0,4 %0 (проміле). Крім того, просив закрити провадження у справі у звязку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, яка підтримувала апеляційну скаргу і просила скасувати постанову і закрити провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація дій та доведеність вини ОСОБА_2 не заперечується останнім, дані обставини апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, клопотання апелянта про звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, до задоволення не підлягає з наступних підстав.

На думку апеляційного суду, особи, які вчиняють адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, становлять підвищену суспільну небезпечність для учасників дорожнього руху, оскільки стягнення у санкції даної статті КУпАП з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативно суворим.

Відповідно до результатів алкотестеру «Drager», рівень алкоголю в крові ОСОБА_2 становив 0, 94 %0 (проміле), а не 0,4 %0, як зазначає у своїй скарзі апелянт (а.с.6).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, обєктивних підстав для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності в порядку ст.22 КУпАП, вважаючи вчинене правопорушення малозначним, апеляційний суд не знаходить.

Також не заслуговують на увагу і твердження апелянта про необхідність закриття провадження у справі в звязку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки даною нормою Закону визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

А як вбачається із матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП було вчинено ОСОБА_2 19.06.2017, а стягнення місцевим судом накладено 07.09.2017 (а.с.12),тобто в межах трьохмісячного строку.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, дані про особу правопорушника, а тому прийшов до правильного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке є безальтернативним, а також необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових аналогічних правопорушень як самим ОСОБА_2, так і іншими особами.

За наявності вказаних обставин, підстав для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_3