Номер провадження: 33/785/849/17
Номер справи місцевого суду: 500/544/17
Головуючий у першій інстанції Волков Ю. Р.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря - Тьосової Я.В.,

захисника - адвоката - Тодоріки К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Тодоріки К.В. в інтересах особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2017 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Ліски Кілійського району Одеської області, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресоюАДРЕСА_1визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 320 грн. 00 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 визнано винним за те, що він, 02 лютого 2017 року, о 0205 год., на перехресті вул. Некрасова та вул. Чкалова м. Ізмаїл Одеської області керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду захисник Тодоріка К.В. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, працівниками поліції під час керування він не зупинявся, та матеріали справи не містять таких доказів. Захисник просить скасувати постанову судді районного суду та закрити провадження по справі, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, допитавши свідка ОСОБА_4; апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, як особу, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли автомобіль почав рухатись.

Встановлені апеляційним судом обставини, зокрема пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4, свідчать про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, та не зупинявся працівниками поліції, а поліцейські не були свідками факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом.

Так, з пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 вбачається, що в зазначені в протоколі дату та час, він не керував транспортним засобом. Його транспортний засіб був припаркований біля будинку, а коли він підійшов до нього разом з ОСОБА_4, для того щоб забрати продукти харчування, які знаходилися в автомобілі, до нього підійшли працівники поліції, які заявили йому, що він перебуває в нетверезому стані та доставили його для проведення медичного огляду на стан сп'яніння до Ізмаїльської ЦРЛ. Він не заперечував проти проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння, але пояснив працівникам поліції, що автомобілем не керував.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_4 підтвердив суду обставини, на які посилався ОСОБА_3, та пояснив суду, що останній не керував автомобілем в той час, коли до його автомобіля під'їхали працівники поліції, а перебував біля автомобіля разом з ним з метою забрати з автомобіля речі, про що були повідомлені працівники поліції. Але, не зважаючи на вказані обставини працівники поліції доставили ОСОБА_3 до лікарні, де було проведено медичний огляд останнього.

З метою перевірки обставин справи та пояснень ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 апеляційний суд, шляхом надіслання листів-повідомлень керівництву Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, які були отримані одержувачем, три рази викликав в судове засідання працівника поліції, який оформлював протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, а саме: старшого лейтенанта ОСОБА_6 Також апеляційний суд листами-повідомленнями тричі просив керівництво Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області забезпечити явку в судове засідання осіб, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення - свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки на виклики апеляційного суду за адресами, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, свідки до суду не з'являлися.

Разом з тим, вказаний працівник поліції та свідки на неодноразові виклики в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а тому таку поведінку працівника поліції та керівництва Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, апеляційний суд розцінює як небажання з'явитися до суду та надати суду пояснення щодо обставин, які досліджуються в рамках даної справи про адміністративне правопорушення, яка була ініційована правоохоронним органом, а також як відмову в наданні доказів по справі.

За таких умов апеляційний суд констатує, що суд вичерпав всі визначені законом можливості для з'ясування обставин справи, та на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

За таких умов, за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного рішення судді районного суду, суд вважає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані сп'яніння, не підтверджуються доказами, які були надані апеляційному суду, та більш того, фактично були спростовані поясненнями допитаного апеляційним судом ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 Неявка до апеляційного суду працівника правоохоронного органу, який складав протокол про адміністративне правопорушення та свідків, які вказані в протоколі, унеможливлює перевірку судом відомостей, які містяться в протоколі, а тому протокол не може бути прийнятий судом як доказ винуватості особи.

З урахуванням того, що відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а, під час апеляційного перегляду рішення судді районного суду не було встановлено достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_3 транспортними засобом, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відпо відно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Тодоріки К.В. в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2017 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови надіслати ОСОБА_3

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський