АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/1503/17 Суддя 1-ї інстанції: Литвинов А.В.
Провадження № 33/790/1299/16
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Купянського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ

Постановою судді Купянського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Харківської області, Шевченківський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, 214 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14.06.2017 року близько 21:25 на вул. Центральній, 3 в селі Нечволодівка Купянського району Харківської області ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з рота, порушення мови. Від медичного та іншого огляду на стан спяніння відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та просить скасувати постанову від 13.09.2017 року і закрити провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим що, справу було розглянуто за його відсутності та копію оскаржуваної постанови отримав лише 23.09.2017 року.

Апелянт вказує, що на його думку судом першої інстанції було не дотримано вимоги ст. 245, 252, 280 КУпАП, зазначає, що суд першої інстанції незрозуміло в який спосіб визначив час скоєння адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі вказано 21:15 годині, в поясненнях свідків 21:20, а суддею встановлено правопорушення о 21:25 годині.

Посилається на те, що 14.06.2017 року транспортним засобом не керував, не відмовлявся від проходження огляду, пройти огляд на місці зупинки йому не пропонували, в матеріалах справи відсутнє направлення до медичного закладу, що свідчить про порушення процедури огляду.

Вказує, що пояснення свідків неможна вважати як належний доказ, оскільки вони викладені на заздалегідь виготовлених бланках та містять однакові формулювання, та зазначає, що за фактом протиправних дій поліцейських звернувся до органів прокуратури з заявою в порядку 214 КПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративного правопорушення від 14.06.2017 року серії БР 099480 та викладених в ньому власноручно пояснень ОСОБА_2 вбачається, що останній підтвердив факт, що він не проходив огляду на встановлення стану алкогольного спяніння, який передбачений ст. 266 КУпАП, не спростовуючи тим самим факт його відмови від проходження огляду за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоровя, і невідповідності його дій вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Щодо посилань апелянта, як на одну з підстав для скасування постанови від 13.09.2017 року про відсутності в матеріалах справи письмового направлення його до медичного закладу для проведення його огляду для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, то апеляційний суд їх відкидає, оскільки таке направлення надається лише у випадку, якщо особа надала згоду на його проведення, що не підтверджено в даному випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Ці пояснення викладені письмово (від руки), а не на друкованих бланках, як зазначав апелянт, вони не спростовані ним, у звязку з чим апеляційний суд відкидає вимогу останнього вважати їх як неналежний доказ.

Стосовно врахування письмових пояснень свідків, наданих в судовому засіданні захисником ОСОБА_3, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що ці особи не були опитані працівниками поліції при складанні матеріалів, про їх існування та виклик до суду ОСОБА_2 та його захисник клопотань не заявляли, тому вважати їх як доказ апеляційний суд не вбачає підстав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, тому посилання апелянта, на те що суддею суду першої інстанції було розглянуто справу за його відсутністю у порушення вимог ст. 268 КУпАП, вважаю хибним, та вважає необхідним відмітити, що судове засідання, призначене на 29.08.2017 року, було відкладено за заявою ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням на лікуванні на 13.09.2017 року, про що ОСОБА_2, згідно поштового відстеження, був заздалегідь повідомлений, та за таких обставин мав можливість прибути в судове засідання в цей день, і його неявка у звязку з відрядження за таких обставинах не свідчить про порушення права ОСОБА_2 на участь у судовому засіданні. При цьому апеляційний суд Харківської області враховує, що наказ про відрядження ОСОБА_2 №31 від 12.09.2017 року виданий ним самим, та тоді, коли він вже знав про призначення засідання суду на 13.09.2017 року.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надавши належну оцінку вказаним вище доказам, і враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням Правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоровю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті. Підстав для скасування або зміни постанови Купянського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2017 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298, 317 КУпАП , -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Купянського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1