Провадження № 33/792/485/17
Справа № 673/1561/16-п Головуючий в 1-й інстанції Дворнін О. С.
Категорія: ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Пелюх О.С., особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року

БУЙМИСТРА ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 19 листопада 2016 року біля 00 год. 35 хв. керував транспортним засобом «ВАЗ-2109», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Б.Олійника в м. Деражня Хмельницької області в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, згідно якого водієві заборонено керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. При цьому, всупереч вимогам п.п. 2.4, 8.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку, яка подавалася диском з червоним світлоповертачем, проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом службового транспорту, продовжив рух, прискорився та намагався втекти.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, суд не дослідив всіх доказів в провадженні, прийшов до хибного висновку з приводу доведеності вини. Вказує, що розгляд справи проводився у його відсутність, про розгляд справи дізнався лише 13 липня 2017 року, коли отримав копію судового рішення, копія судового рішення йому була направлена лише 6 липня 2017 року, а не у визначений законом строк. Звертає увагу суду, що даного правопорушення не вчиняв.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року.

В судові засідання 18 жовтня 2017 року, 1 листопада 2017 року та 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин незявлення суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи апеляційному суду не подавав, в звязку з чим суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні 27 вересня 2017 року, дослідивши зібрані по справі докази, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни з наступних підстав.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 19 листопада 2016 року о 00 год. 45 хв. був складений інспектором Деражнянського ВП майором поліції ОСОБА_6, того ж дня біля 00 год. 35 хв. в м. Деражні по вул. Б.Олійника, громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ-2109», д/з АВ 60-15 АВ, в стані алкогольного спяніння. Стан спяніння визначено технічним приладом Alcotest Drager 6810 № ARCD 0511 із результатом тесту № 86 проба позитивна 1,02 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 19 листопада 2016 року о 00 год. 45 хв. був складений інспектором Деражнянського ВП майором поліції ОСОБА_6, того ж дня біля 00 год. 35 хв. в м. Деражні по вул. Б.Олійника, громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ-2109», д/з АВ 60-15 АВ, та не виконав вимогу працівника поліції про зупинку, яка подавалась диском з червоним світлоповертачем, проблисковими маячками та звуковою сигналізацією службового транспортного засобу, продовжив рух, прискорився та намагався втекти, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9 «А», «Б» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП (а.с. 17).

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що суд дійшов безпідставних висновків, що ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками спяніння, та що в час, зазначений у протоколі, апелянт в м. Деражні не був, не приймаються апеляційним судом до уваги, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом доказів.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

ОСОБА_2 при складанні протоколу не оспорював факту вживання ним спиртних напоїв, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_2 власноручно зазначив «Я ОСОБА_2 19.11.16 близько 18:00 випив 200 г горілки, після того в м. Деражня керував автомобілем. Вину визнаю, більше такого не повториться», та посвідчив написане власним підписом (а.с. 1).

ОСОБА_2 при складанні протоколу не оспорював факту невиконання вимоги працівників поліції про зупинку, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_2 власноручно зазначив «Я ОСОБА_2 не зупинився на вимогу працівників поліції, тому що вживав спиртне і забув документи на авто дома», та посвідчив написане власним підписом (а.с. 17).

Згідно того ж протоколу, у ОСОБА_2 виявлено ознаки його перебування в стані алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю на відстані з порожнини рота.

За наведених обставин поліцейський мав підстави вважати, що ОСОБА_2 перебуває в стані сп`яніння та запропонувати ОСОБА_7 пройти огляд у встановленому законом порядку.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, підтверджуються також даними акту огляду на стан спяніння (а.с. 9), який апелянтом підписаний без застережень, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 6, 8).

Допитані в апеляційному суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, повідомляли, що 19 листопада 2016 року біля 00 год. 35 хв. в м. Деражні побачили, що автомобіль «ВАЗ-2109», д/з АВ 60-15 АВ, почав тікати від поліцейських, не зупинився на вимогу поліцейських про зупинку, що подавалась диском з червоним світлоповертачем, проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом. Після переслідування автомобіль зупинився в тупику біля маслозаводу. Працівники поліції вказували, що за кермом був саме ОСОБА_2, якого ОСОБА_6, як колишній дільничний села, де той проживає, раніше знав. В присутності двох понятих охоронців молокозаводу, ОСОБА_2 пройшов огляд, з результатами огляду погодився.

Апелянтом не надано апеляційному суду обєктивних доказів (не зважаючи на пропозицію апеляційного суду), що складені процесуальні документи, наявні в справі, підписані не ним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що в той час він перебував на амбулаторному лікуванні, в звязку з чим не міг вживати спиртного, не дають підстав для інакшого висновку, ніж зроблений судом першої інстанції, позаяк спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

Судом першої інстанції ретельно перевірялось дотримання працівниками поліції порядку проведення огляду на стан спяніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858. Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушені вимоги цих нормативних актів, є необґрунтованими.

Факт невилучення працівниками поліції посвідчення водія в день складання протоколу не вказує про наявність підстав для закриття провадження в справі, про що вказує апелянт. Як видно з матеріалів справи, зокрема, письмових пояснень ОСОБА_2, пояснень поліцейських в апеляційному суді, ОСОБА_2 керував автомобілем без посвідчення водія. Також згідно наявної постанови в справі про адміністративне правопорушення 19 листопада 2016 року за керування ОСОБА_2 без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на ОСОБА_2 накладено штраф в сумі 425 грн.

При складанні протоколу апелянт в заяві вказав про бажання бути повідомленим про судовий розгляд з допомогою SMS-повідомлень (а.с. 24). SMS-повідомлення про судовий розгляд 31 січня 2017 року, апелянт отримав ще 9 грудня 2016 року (а.с. 14, 27), заяв про відкладення суду не подавав. За таких обставин в суду були всі підстави для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів, відтак підстав для скасування постанови суду з цих підстав, апеляційний суд не вбачає.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, допущено не було.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, дав вірну оцінку зібраним та дослідженим судом першої інстанції доказам, з якою погоджується апеляційний суд. За таких обставин доводи апеляційної скарги апелянта про те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Суд першої інстанції обґрунтовано обрав стягнення в вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, що, на думку суду, є достатнім для виховання особи, що вчинила правопорушення та попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року стосовно ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1