Справа № 136/1448/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код №, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАп.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 08.09.2017 року о 14:20 годині на авто шляху м. Липовець по вул. Героїв Майдану, Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген Т5», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9. ПДР. Такі його дії уповноваженою особою було кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, однак надав суду письмові пояснення, згідно яких свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав, вказуючи на допущені порушення під час проведення його медичного огляду, за наслідками якого було складено висновок, який, на його думку, є недійсним, а також відсутність інших доказів на підтвердження факту перебування його в стані алкогольного спяніння.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про таке.

Відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 09.11.2015, № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

За результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров'я. (п.15, 16, 17 Інструкції).

За клопотанням особи, яка притягується до відповідальності судом було витребувано Акт медичного огляду №23 від 08.09.2017 року складеного за наслідками огляду ОСОБА_1

Як убачається з Акту №23 від 08.09.2017 року (п.20), огляд ОСОБА_1 здійснювавсь із застосуванням проби Рапопорта. Проба проводилась лише один раз, у той час згідно методики дослідження за пробою Рапопорта, у разі повного чи часткового обезбарвлення розчину така проба проводиться повторно через 15-20 хвилин. Повне обезбарвлення розчину за 1-2 хвилини при повторній пробі свідчить про наявність алкоголю в повітрі, що видихається, що при точному дотриманні методики дослідження може підтверджувати факт вживання водієм спиртних напоїв, що в даному випадку особою, яка проводила огляд не було дотримано.

Крім цього, згідно вимог Інструкції, Висновок про наявність алкогольного сп'яніння дається на підставі клінічного обстеження, якісних проб Рапопорта на наявність алкоголю у видихуваному повітрі і лабораторного дослідження біологічного середовища на кількісний вміст в них алкоголю.

Судом встановлено, що при проведенні медичного огляду на стан спяніння, ОСОБА_1М, зразки біологічного середовища для лабораторних досліджень не відбирались.

Наведене свідчить, що огляд на стан спяніння ОСОБА_1 проведено з істотним порушенням процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп'яніння, отож висновок Липовецької ЦРЛ щодо результатів медичного огляду № 23 від 08.09.2017" року на стан спяніння, слід вважати недійсним (п.22 Інструкції).

Судом встановлено, що інших доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння, матеріали справи не містять.

Стаття 6 ч.1 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Зважаючи на те, що суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а інших доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1, окрім висновку, який є недійсним, матеріали справи не містять, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та керуючись ч. 1 ст. 130, 221, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Д.Т. Кривенко