АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1063/17 Головуючий у І-й інстанції - Берелет В.В.
Справа № 178/1093/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в с. Веселе Криничанського району Дніпропетровської області, громадянку України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-7 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Оскаржуваною постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона, будучи депутатом та секретарем Божедарівської селищної ради 23.12.2016 р., приймаючи участь у сесійному засіданні вказаної місцевої ради, будучи обізнаною про наявність у неї реального конфлікту інтересів, оскільки розпорядженнями № 48, 49 від 20.12.2016 року, які було винесено на голосування селищної ради, передбачено її особисте преміювання як секретаря селищної ради по 3565 грн. за підсумками роботи за 2016 рік, та 50 відсотків від посадового окладу за грудень 2016 року, не повідомила про наявний в неї реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між її особистим приватним майновим інтересом - бажанням поліпшити своє майнове становище та представницькими повноваженнями, та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме голосувала "за" рішення Божедарівської селищної ради щодо затвердження вищезазначених розпоряджень голови, відповідно до яких їй було виплачено премії у розмірі 3565 грн. за 2016 рік та 50 відсотків від посадового окладу за грудень 2016 року, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з оскаржуваною постановою суду вона незгодна, вважає її такою, що винесена в порушення норм процесуального та матеріального права.

Так, на думку апелянта, суд помилково та без врахувавши дійсного змісту поняття «конфлікт інтересів», прийшов до висновку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, при цьому безпідставно визнав частину заробітної плати, яка встановлювалася їй в грудні 2016 року безпосередньо за рішенням її керівника, а саме селищним головою, як приватний інтерес.

Вказує, що згідно ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Зазначає, що рішенням сесії, в якій вона брала участь як депутат та голосувала «за», затверджувалися розпорядження селищного голови про виплату їй винагороди за фактично виконану роботу як найманим працівником, а тому заробітна платня не охоплюється приватним інтересом в розумінні ЗУ «Про запобігання корупції»

Крім того вказує, що судом не вмотивовано яким чином оплата її праці впливає на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень селищною радою в складі більш ніж 30 осіб.

Вислухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, будучи депутатом та секретарем Божедарівської селищної ради, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомила про наявність конфлікту інтересів, пов'язаного з тим, що розпорядженнями голови №48 та №49 від 20.12.2016 року, які було винесено на голосування селищної ради, було передбачено її особисте преміювання як секретаря селищної ради по 3565 грн. за підсумками роботи за 2016 рік, та 50 відсотків від посадового окладу за грудень 2016 року, та у вказаний день виступила особисто доповідачем за цим питанням, будучи обізнаною про наявність у неї реального конфлікту інтересів, після чого взяла участь у голосуванні з цього питання, віддавши свій голос за прийняття вказаного розпорядження.

Разом з тим, з висновком суду першої інстанції про наявність у вказаних діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, не можна погодитись.

Так, диспозиція ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, обов'язковою ознакою складу вищезазначеного адміністративного правопорушення є наявність реального конфлікту інтересів, під яким згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" належить розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об'єктивний вираз, а також часовий взаємозв'язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість рішення.

Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можна констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом. Те саме стосується й осіб, які здійснюють представницькі повноваження.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Разом з тим, як посадовою особою, що склала відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, так і судом першої інстанції не було встановлено, в чому саме полягає суперечність між її приватнім інтересом, пов'язаним з її особистим преміюванням, та представницьким інтересом. Зокрема не було встановлено, що існували варіанти витрачання відповдіних грошових коштів, альтернативні преміюванню ОСОБА_1, більш сприятливі для територіальної громади, яку вона представляє, і що остання мала можливість обирати із декількох можливих варіантів та підтримати той, що відповідає її приватним інтересам, замість того, що є більш сприятливим для територіальної громади.

Крім того, матеріалами справи не спростовуються доводи сторони захисту про те, що судом не вказано, яким чином встановлення їй винагороди колегіальним органом суперечить її службовим чи представницьким повноваженням, та яким чином оплата її праці впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішення селищною радою загалом.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що доведеним поза розумним сумнівом у даній справі про адміністративне правопорушення можуть вважатися лише факт наявності у ОСОБА_1 представницьких повноважень на прийняття рішення, та факт існування у неї приватного інтересу у тій самій сфері, що у своїй сукупності може свідчити про наявність в неї лише потенційного конфлікту інтересів у розумінні ст. 1 Закону Країни "Про запобігання корупції".

У той же час не вбачається наявності суперечності між приватним інтересом і представницькими повноваженнями, а також наявності реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість голосування депутата ОСОБА_1, що виключає кваліфікацію її дій за ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає, що у зв'язку з вищенаведеним оскаржувана постанова суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належить закрити з підстави, передбаченої п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А. А. Мазниця