П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 02 липня 2017 року в 22 год. 10 хв. керувала автомобілем «Вольво», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 28 по проспекту В. Лобановського в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт зазначає, що розгляду справи в суді першої інстанції щодо неї по суті не було, суд не надав їй можливості дати пояснення безпосередньо судді.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 звертає увагу на те, що вона була зупинена співробітниками патрульної поліції та їй було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння, проте вона відмовилась, оскільки поспішала до хворого сина. Апелянт вважає, що вона діяла в стані крайньої необхідності, у зв'язку з чим в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повній мірі.

Доводи ОСОБА_2 про порушення судом ст. 268 КУпАП, яке полягає в тому, що розгляд провадження суддею фактично не відбувався, є необґрунтованими, оскільки відповідно до тексту апеляційної скарги суддя відмовився слухати заперечення та пояснення, тим самим апелянт підтверджує свою присутність під час розгляду справи в суді.

Стосовно обґрунтованості рішення суду про визнання ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то таке рішення прийнято на підставі наявних в матеріалах справи доказів: протоколу про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, обґрунтовуючи це тим, що поспішала, оскілки її дитина перебувала у її подруги в хворобливому стані.

Вона вважає, що ця обставина свідчить про стан крайньої необхідності, який перешкодив їй виконати вимоги поліцейського.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З огляду на положення закону, апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_2 про перебування в стані крайньої необхідності є необґрунтованими.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявила, що за медичною допомогою, у зв'язку з хворобою дитина не зверталась і будь - яких документів на обґрунтування своїх доводів не має.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун