Справа № 530/1215/17
Номер провадження 3/530/200/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2017 року суддя Зіньківського районного суду Полтавської області Должко С.Р., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, мешканець м.Зіньків, вул.Беївська,53, Зіньківського району, Полтавської області, ідентифікаційний номер суду невідомий, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності;

за ст. 130 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 02.09.2017року о 20 годині 15 хвилин, по вул. Охтирьскій, керував мопедом ОСОБА_2, д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп"яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України. Огляд проводився згідно чинного законодавства в медичному закладі охорони здоров`я Зіньківській ЦРЛ.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні правопорушення не визнав, і суду пояснив, що він не керував мопедом після вживання спиртного, про що вказав у протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненні. Крім того, висновок медичної установи, де його освідували, йому не було надано працівниками поліції та медичного закладу, як те передбачено законом.

Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються питань цивільного захисту та техногенної безпеки, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з»ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз»яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного спяніння. Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху України, водію забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров»я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного спяніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови (п.2 цієї Інструкції). Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, має підстави вважати, що особа за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані спяніння.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп»яніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров»я. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан сп»яніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентує обов»язковість проведення огляду на стан сп»яніння лише у закладі охорони здоров»я.

Отже, аналіз положень п.2.9 а Правил дорожнього руху України в сукупності та в системному взаємозв»язку з пунктами 2,3,6,7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції свідчить про те, що в даній конкретній ситуації, яка склалася 02.09.2017 року в м.Зіньків, Полтавської області по вулиці Охтирській з участю водія, ОСОБА_1, який керував транспортним засобом мопедом ОСОБА_2 з ознаками алкогольного сп»яніння, відповідна уповноважена посадова особа Національної поліції мав право за відповідних виявлених ним ознак алкогольного сп»яніння водія ОСОБА_1 запропонувати йому пройти медичний огляд. Огляд на стан сп»яніння за згодою водія ОСОБА_1 було проведено у встановленому законом порядку у Зіньківській ЦРЛ, що підтверджується медичним оглядом №119 від 02.09.2017 року (а.с.6).

Суд, вислухавши пояснення, гр.ОСОБА_1, захисника-адвоката, ОСОБА_3, та вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно гр.ОСОБА_1 підлягає закриттю, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суду надано медичний огляд №119 від 02.09.2017 року. Інших документів від лікувальної установи, а саме Зіньківської ЦРЛ, не було надано.

Згідно до розділу 3 п.19 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вказано, що акт огляду складається в одному примірнику і залишається у закладі охорони здоровя.

Висновок щодо результатів медичного огляду на стан спяніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи.

Відповідно до п.22 цієї інструкції вказано, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Працівниками поліції не надано суду відповідного висновку, як передбачено чинним законодавством, про стан алкогольного спяніння ОСОБА_1.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП тягне за собою визнання його недійсним і в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита.

Відповідальність, яка встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого спяніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або що до вживання лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, із аналізу вказаних нормативно-правових актів слідує, що обов»язковими ознаками, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп»яніння.

Так, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази, що саме ОСОБА_1 керував мопедом ОСОБА_2 держномер. ВІ 6748 АА, суду не надано висновку медичної установи, де проходив ОСОБА_1 огляд, з результатами перебування вищевказаного водія в стані алкогольного спяніння.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що гр. ОСОБА_1 керував мопедом ОСОБА_2, д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп"яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в матеріалах справи не здобуто доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП і провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33-35, 130 ч.1, п.1 ст. 247, 283, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_4