АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Якимівка Якимівського району Запоріжської області, не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 20 серпня 2016 року о 03.20 год. в м. Києві по вул. Полярній, 7, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме нестійка хода, нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та задовольнити її, скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови ОСОБА_1 зазначає, що у зазначеній постанові вказано про те, що він неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, але не використав свого права на участь у судовому засіданні. Однак, на думку апелянта, даний висновок не відповідає дійсності тому, що він не отримав жодну з судових повісток, копію постанови суду першої інстанції від 17 листопада 2016 року отримав тільки 1 грудня 2016 року, оскільки участі в судових засіданнях не брав, так як не був повідомлений належним чином про судовий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване рішення та занадто суворе стягнення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП.

Апелянт звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки ним протокол не підписаний, але в протоколі наявний підпис, нібито, правопорушника.

Крім того, апелянт зазначає, що з пояснень свідків, які наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, залишається незрозумілим, як дані особи ідентифікували, що за кермо автомобіля сів саме ОСОБА_1, а також, що саме він перебував у стані алкогольного сп'яніння в момент того, як сів за кермо автомобіля «Інфініті». Також залишається незрозумілим той факт, що в поясненнях свідки просять не вносити їх дані до протоколу про адміністративне правопорушення, що порушує вимоги ст. 256 КУпАП та ставить під сумнів статус осіб як свідків у зазначеній справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, свідків, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до ст.. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутнідані про належне сповіщення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи, чим порушені його права брати безпосередню участь у розгляді справи, з наданням своїх пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції у справі.

Відповідно до наявних у справі даних, виклик ОСОБА_1 до суду здійснювався, проте листи повернуті до суду за закінченням встановленого строку зберігання (ас. 6-11), що свідчить про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Крім того, 16 листопада 2016 року розгляд справи перенесений у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному н 17 листопада 2016 року на 09.20 год., про що ОСОБА_1 не попереджався взагалі (ас. 13).

Також, відповідно до вимог ст.. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення або направлення у встановлений законом строк копії постанови ОСОБА_1, а його доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що він отримав копію постанови, яка оскаржується, тільки 1 грудня 2016 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження, підтверджуються розпискою ОСОБА_1 на зворотньому боці обкладинки справи.

8 грудня 2017 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга.

З огляду на викладене, апеляційний суду доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суді пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 355702, 20 серпня 2016 року о 03.20 год. в м. Києві по вул. Полярній, 7, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме нестійка хода, нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Проте, як вказав ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, копія протоколу йому не вручалася, наявний у протоколі підпис не його (ас. 1).

При цьому, в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, що за кермом була ОСОБА_2 (ас. 1).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 20 серпня 2016 року він разом з дружиною на автомобілі їздили по місту у своїх справах. За кермом перебувала дружина, він перебував на пасажирському сидінні спереду. На заправці «Окко» між ними та незнайомим водієм автомобілю сірого кольору виник конфлікт. Він з дружиною поїхали після цього, але помітили, що цей автомобіль їх переслідує. При цьому водій того автомобіля моргав їм фарами, намагався їх підрізати, їхав збоку від їхнього автомобіля. Під час цих подій водій цього автомобіля через вікно кричав їм, щоб вони гальмували, на що він (ОСОБА_1) сказав, що не буде, оскільки він був з дружиною, а в тому автомобілі було два чоловіка. Якось автомобіль під керуванням дружини, як їм здалося, відірвався від автомобіля, який їх переслідував. Дружина під'їхала на автомобілі до магазину, який цілодобово працює, зупинилася недалеко від нього, та пішла до магазину. Він залишався сидіти на пасажирському сидінні. Хвилин через 10-15 до автомобіля, в якому він перебував, під'їхав автомобіль, з водієм якого у них виник конфлікт, а після цього хвилин через 5 приїхав патрульний автомобіль. Він увесь час перебував в автомобілі на пасажирському сидінні, нікуди не виходив, не пересаджувався. До нього підійшов патрульний, попросив документи, в т.ч. і на автомобіль. На його питання, у зв'язку з чим, патрульний повідомив, що перевірка автомобіля. Після цього патрульний оглянув автомобіль та сказав йому (ОСОБА_1) вийти з автомобіля. Дозволу на огляд автомобіля у нього ніхто не питав. Він спитав, які підстави, на що почув у відповідь, що він (ОСОБА_1) чинить опір поліції. Він вийшов з автомобіля, після чого на нього одягнули кайданки, посадили в патрульний автомобіль та доставили до райвідділку, де вперше запропонували пройти огляд за допомогою «Драгеру». Крім працівників поліції, там ніяких свідків не було. Майже одразу після цього прийшла до райвідділку дружина, яка пояснила працівникам поліції, що сталося, що саме вона перебувала за кермом, але працівники поліції її не опитали її. Однак, коли дружина ознайомилась з протоколом, в протоколі було зроблено запис, що саме вона перебувала за кермом. Протокол йому не надавали, він його не підписував. Водійське посвідчення у нього не вилучали. В райвідділку вони дізналися, що автомобіль на штрафмайданчику.

Опитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що влітку, коли саме не пам'ятає, в нічний час він з товаришем перебував недалеко від ст..м. «Мінська», пили каву. Бачив, як між будинками зупинився чорний автомобіль. З водійського сидіння вийшов водій. Як йому здалося тоді, це - була жінка. Через нетривалий проміжок часу він почув якийсь галас, та, повернувшись, побачив, що багато людей, поліцейських, чоловіка в кайданках, якого посадили до автомобілю. Після того, як поїхали працівники поліції, до цього чорного автомобіля, який залишився, підійшла жінка, який він ( ОСОБА_3) пояснив все, що бачив, та залишив свої контактні дані. Що відбувалося далі, він не знає.

В під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що приблизно 19- 20 серпня 2016 року перебувала за кермом транспортного засобу «Інфініті», рухалась по вул. Олени Теліги. Разом з нею в автомобілі на пасажирському сидінні перебував чоловік. В цей день чоловік (ОСОБА_1.) алкогольних напоїв не вживав. Рухаючись по вул. Олени Теліги, хотіла здійснити поворот, різко перелаштувалась. Позаду їх автомобіля почало сигналити невідоме їм авто та мигати фарами, після чого порівнялось з ними. В тому автомобілі відкрилися вікна, та вона побачила, що там були молоді люди, які висловлювались в їх адресу нецензурною лайкою. Чоловік крикнув на них «матюком». Трохи перелякавшись, вона, не зупиняючись, продовжувала рух, а молоді люди, в свою чергу, продовжували слідувати за ними. Вона побоялася їхати додому, а тому намагалася якось відірватися від цього автомобіля. Згодом, коли вона побачила, що автомобіль відстав від них, зник з поля зору, внаслідок нервової напруги їй стало трохи зле. Вона припаркувалася на узбіччі з метою сходити в аптеку. Аптека була зачинена, і вона пройшла трохи далі до магазину, купила води, а коли повернулась до автомобіля, то чоловіка (ОСОБА_1.) не було. Телефонувала до нього, але він не відповідав, а потім підійшов чоловік та повідомив, що йому невідомо за що, але чоловіка її забрала поліція Оболонського УП. В цей час під'їхав евакуатор. Вона викликала таксі та поїхала управління поліції. Зайшла до відділку та побачила чоловіка та двох працівників поліції: жінку та чоловіка. Поліцейська почала заповнювати протокол на її чоловіка ( ОСОБА_1.). Біля неї був напарник. Вона запитала у поліцейських, що трапилося, на що поліцейський запитав в неї, то був за кермом автомобіля, якими вулицями каталися.. Вона пояснила поліцейським, що відбулося, що саме вона перебувала за кермом. Потім дівчина-поліцейська надала їй протокол для ознайомлення, в якому було зазначено, що чоловік керував автомобілем, та вписані свідки. На її питання, що це за свідки, де вони, їй так і не повідомили. При цьому поліцейський вийшов на двір. Чоловіку поліцейська сказала, щоб написав, що за кермом була вона. Автомобіль, як з'ясувалося, забрали на штрафмайданчик. Потім вона разом з чоловіком викликали таксі і поїхали забирати автомобіль.

Опитаний в суді апеляційної інстанції поліцейський ОСОБА_5 пояснив, що тоді стався особливий випадок. Автомобіль зупинили у зв'язку з порушенням ПДР, було суттєве перевищення швидкості, здійснення повороту праворуч із середньої смуги. По цих правопорушеннях постанови не складали тому, що було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп'яніння, а тому склали протокол за більш тяжке правопорушення. Коли він (ОСОБА_5) підійшов до автомобіля, ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні. При цьому були свідки, які пояснили, що сталася аварійна ситуація, суперечка, вони зупиняли цей автомобіль і побачили, що водій у нетверезому стані. Що саме ОСОБА_1 перебував за кермом, і жодна особа з автомобіля, після того, як він зупинився, не виходила. У ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп'яніння: невиразна мова, тремтіння рук. Поверхневий огляд автомобіля був здійснений з дозволу ОСОБА_1 У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 чинив опір, на нього були одягнуті кайданки та на автомобілі патрульної служби він був доставлений до управління поліції. Кайданки вони одягнули відповідно до діючого законодавства, яке дозволяє їм це робити при супроводі особи до управління поліції. Водійське посвідчення у ОСОБА_1 не вилучалося, оскільки він його не надав. В управлінні ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою «Драгера», але він відмовився, у зв'язку з чим на нього було складено протокол. Після цього приїхала дружина ОСОБА_1, яка надала документи, паспорт, та пояснила, що ОСОБА_1 за кермом не перебував. Чи були свідки, які зазначені у протоколі, особами, з якими стався конфлікт у ОСОБА_1, він не пам'ятає. В медичному закладі пройти огляд ОСОБА_1 не пропонували. Автомобіль був доставлений на штрафмайданчик, і було складено про це протокол у трьох екземплярах. Чому відсутній протокол затримання транспортного засобу в матеріалах справи, пояснити не може.

Під час апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_1 апеляційним судом неодноразово викликалися для допиту в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, письмові пояснення яких є у матеріалах справи. до суду не з'явились, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити пояснення зазначених осіб. Проте, зазначені особи до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

З наявних у справі письмових пояснень зазначених свідків вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перебуваючи по вул..О.Теліги, 31, в м. Києві, стали свідками, як гр. ОСОБА_1 сів за кермо транспортного засобу «Інфініті» та почав рух. Вважаючи, що даний водій знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, вони на автомобілі почали рух за автомобілем під керуванням ОСОБА_1 ОСОБА_7 викликав наряд поліції. По вул.. Полярній, 7, автомобіль «Інфініті» було зупинено працівниками поліції. Після зупинки водій ОСОБА_1 пересів на пасажирське сидіння автомобіля. Окрім нього, в автомобілі нікого не було та з нього ніхто не виходив. На вимогу працівників поліції пред'явити посвідчення водія та реєстраційний документ на авто ОСОБА_1 почав казати, що за кермом був не він. Під час спілкування у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп'яніння. На пропозиції працівників поліції пройти тест на «Драгер» або пройти огляд у лікаря на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився (ас. 3-4).

Однак, пояснення цих свідків суперечать поясненням як ОСОБА_1, так і свідка ОСОБА_5

Крім того, частиною 2 пункту 6 розділу П Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З огляду на пояснення опитаних під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та свідків, апеляційний суд у зв'язку з неявкою до суду свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позбавлений можливості перевірити пояснення останніх, в тому числі і стосовно їх неупередженості.

Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги, пояснень ОСОБА_1 та допитаних у справі свідків, за клопотанням ОСОБА_1, неодноразово надсилався запит до УПП у м. Києві про надання відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, проте, такий відеозапис наданий до суду не був (ас. 32, 37).

Згідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що у справі відсутні беззаперечні докази того, що у присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спецзасобу «Драгер», та у зв'язку з його відмовою пройти такий огляд на місці, була пропозиція з боку працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, згідно до ст.. 265-2 КУпАП, в разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, працівник поліції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, як і в матеріалах справи, відповідний запис про затримання автомобіля відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про затримання автомобіля, як і відсутні інші будь-які процесуальні документи про те, що автомобіль був доставлений на штрафмайданчик.

Крім того, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, не встановлено беззаперечних доказів, що ОСОБА_1 керував автомобілем

Визнаючи винуватим ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп., - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва