АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення на у виді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. на стягнуто судовий збір в сумі 275 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 11 липня 2016 року, будучи посадовою особою, порушила порядок ведення податкового обліку з порушенням встановленого законодавства, що призвело до заниження належної до сплати суми податку на прибуток на суму 207 539,00грн. за 2015 рік, згідно акту перевірки від 11 липня 2016 року за № 156/26-15-14-04-04/31111166, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апелянт зазначає, що про винесення постанови стало відомо тільки 1 лютого 2017 року за допомогою засобів поштового зв'язку, оскільки, дана постанова не направлялась поштою, як того вимагає ст. 285 КУпАП, вважає, що строк пропущено з поважної причини.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до такого рішення без з'ясування обставин справи, без дослідження позиції щодо розроблених органом ДФС висновків в Акті перевірки. Також, суд порушив норми КУпАП, не повідомивши про час та місце розгляду справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки, повинні підтверджуватись в судовому засіданні допустимими доказами, які не були досліджені судом та не вимагались судом від сторін.

Так, суд першої інстанції без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи виніс постанову, тим самим порушив права ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП.

Окрім того, апелянтам наголошується, що ТОВ «Трініті», не погоджуючись з висновком акту перевірки та винесеним за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями від 22 липня 2016 року № та № та користуючись правом, передбаченим ст. 56 Податкового кодексу України, оскаржив дані податкові повідомлення-рішення та висновки Акту перевірки в адміністративному та судовому порядку, тому складання протоколу та фактично встановлення порушення порядку ведення податкового обліку, а тим більше притягнення до адміністративної відповідальності на теперішній час є неможливим. Так, на сьогоднішній день податкові-повідомлення рішення є предметом розгляду у судовому порядку у справі № 826/16306/16.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Так, згідно з положеннями ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до ст.. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не в повному обсязі дотримані.

Так, матеріали справи не містять будь-яких даних про виклик ОСОБА_2 до суду, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про належне вручення або направлення копії постанови ОСОБА_2, яка оскаржується.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції захисник, ОСОБА_2 взагалі не отримували а ні копії протоколу, а ні копії постанови, і про наявність даних обставин дізналась випадково, після отримання 1 лютого 2017 року, коли отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зазначені обставини матеріалами справи не спростовані, а навпаки, підтверджуються копіями долучених до апеляційної скарги документів (ас. 39-42).

9 лютого 2017 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу до суду (ас. 31).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді від 28 вересня 2016 року ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи, а при розгляді справи суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддя визнав ОСОБА_2 винуватою у вчиненні правопорушення за обставин, які суперечать обставинам правопорушення, викладеним у протоколі про адмінправопорушення, що є безумовною підставою для скасування постанови.

Одночасно суддею не дотримані вимоги ст. 256 КУпАП, якою передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи. У ньому повинні бути вказані час, місце вчинення правопорушення, його суть.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення № 201 від 11 липня 2016 року не відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про те, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трініті» - акт перевірки № 156/26-15-14-04-04/31111166 від 11 липня 2016 року, що розташоване за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 17, ОСОБА_2 , директор ТОВ «Трініті» вчинила правопорушення ч. 1 ст. 163-1 КУпАП - ведення ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134. 1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп.198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України (заниження податку на прибуток, додану вартість, завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування, податку на додану вартість) (ас. 4), тобто протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складений з порушенням вимог ст.. 256 КУпАП, оскількив ньому не зазначені час, місце вчинення й суть адміністративного правопорушення та інші відомості, необхідні для вирішення справи, не вказано, які дії вчинені безпосередньо ОСОБА_2 при веденні податкового обліку, у чому саме з її боку полягає порушення ведення такого обліку, відсутні будь-які документи щодо її функціональних обов'язків.

При цьому, а ні з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, а ні з наявних матеріалів справи не вбачається та не встановлено при розгляді справи в суді, які ж саме діяння вчинені останньою та в чому полягає її вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 1631 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_2 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.

Крім того, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Однак, визнаючи ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суддя у постанові як на докази її винуватості, не навів жодного доказу. Також поза увагою суду залишилися ті обставини, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів ознайомлення ОСОБА_2 з протоколом про адміністративне правопорушення та вручення їй копії цього протоколу, а також те, що по справі не з'ясовані й інші обставини, які мають істотне значення для прийняття рішення.

При цьому, поза увагою суду належним чином не перевірено, чи оскаржувався даний акт, чи прийнято за результатами оскарження будь-яке рішення.

З матеріалів, поданих з апеляційною скаргою, вбачається, що 15 липня 2016 року ТОВ «Трініті» подавало заперечення на Акт перевірки, а в подальшому і скаргу до ГУ ДФС у м. Києві (ас 47-54), а на даний час оскаржуються дії ГУ ДФС у м. Києві та податкові рішення-повідомлення в адміністративному порядку.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не являються безспірним доказом вини ОСОБА_2 в порушенні, передбаченому ч.1 ст. 163-1 КУпАП, а тому висновок суду про доведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, є передчасним.

З огляду на викладене, за відсутності переконливих доказів про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення на у виді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. на стягнуто судовий збір в сумі 275 грн. - скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

м. Києва М.А. Васильєва