Справа № 265/4744/17
Провадження № 3/265/1212/17
П О С Т А Н О В А

25 вересня 2017 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, вивчивши матеріали, які надійшли від начальника взводу забезпечення супроводження ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_5, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

28 червня 2017 року о 23-55 годині ОСОБА_3 ОСОБА_4 в Лівобережному районі міста Маріуполя по вулиці Олімпійській навпроти будинку № 73, керував автомобілем марки ВАЗ-2105, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, стан спяніння підтверджено висновком № 293 від 29 червня 2017 року Маріупольським міським наркологічним диспансером.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він у порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху України керував автомобілем у стані алкогольного спяніння.

Між тим, у судові засідання ОСОБА_3 ОСОБА_4 жодного разу не прибув. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за адресою його проживання, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорт»і, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КупАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судові засідання ОСОБА_3, який був належним чином повідомлений про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, та те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення дуже обмежені.

З урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, знає про перебування даної справи в провадженні суду, неодноразово повідомлявся про виклик до суду, відповідно до ч.1 ст.268 КпАП України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності ОСОБА_3.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного.

Судом встановлені наступні обставини вчинення ОСОБА_3 ОСОБА_4 інкримінованого правопорушення підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 293 від 29 червня 2017 року о 00-30 годині, та письмові пояснення свідків, які показали, що ОСОБА_3 відмовився у їх присутності він погодився пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння, але від вручення протоколу та його підпису відмовився.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП немає значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 інкримінується склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, що пов'язаний з керуванням автомобіля у стані алкогольного сп'яніння.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Згідно п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (надалі Порядок № 1103), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція, затверджена Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 (надалі Інструкція № 1452).

Відповідно до п.2 розділу І вказаної Інструкції №1452 огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно п.3 вказаної Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до висновку лікаря Маріупольського міського наркологічного диспансеру, зроблений 29 червня 2017 року о 00-30 годині, за результатами огляду ОСОБА_3 останній перебуває у стані острої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що водій ОСОБА_3, пройшовши огляд відповідно до встановленого законом порядку на стан алкогольного спяніння, підтвердивши висновком Маріупольського міського наркологічного диспансеру факт перебування у стані алкогольного спяніння, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Призначаючи ОСОБА_3. стягнення, суд враховує наступне.

Звертаючись до практики ЄСПЛ, а саме рішення по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік для водіїв і штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для інших осіб, суд позбавлений можливості застосовувати будь-яке інше стягнення.

За положеннями п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, а також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КупАП) стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На підставі наведеного, враховуючи, що правопорушення, вчинене ОСОБА_3 відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає необхідним призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією статті 130 частини 1 КУпАП, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, без врахування обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320 гривень.

На підставі ст. 130 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст.ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя-

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_5, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та покласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_5, в дохід держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Мельник І.Г.