Справа № 357/2726/17 Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 33/780/501/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 07.09.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, приватного підприємця

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 10 березня 2017 року о 3 годині 20 хвилин в м. Біла Церква по бульв. Олександрійському керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки з використанням алкотестера «Drager» відмовився в присутності двох свідків, тому огляд проводився в К ЗБМР «Білоцерківська міська лікарня № 4». Згідно протоколу медичного огляду № 123 водій керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Своїми діями, які виразились в порушенні п. 2.9а ПДР ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, без даних про своєчасне сповіщення його про місце і час розгляду, про постанову дізнався 21 квітня 2017 року після ознайомлення з матеріалами справи, в цей же день отримав копію постанови. Таким чином, вважає, що строк апеляційного оскарження має бути поновлений, так як пропущений з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року скасувати та закрити провадження у справі, у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в постанові суду від 07 квітня 2017 року, суддя мотивуючи доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення він вину визнав, з протоколом згоден. Проте, беручи до уваги зазначене, суд першої станції не врахував, що відомості про визнання вини були написані внаслідок втоми, оскільки події відбувалися в нічний час, та в звязку з погрозою працівниками поліції, в разі невизнання вини, вилучити в нього автомобіль.

Крім того, апелянт вказав, що в порушення ст.ст. 256, 254 КУпАП в протоколі місцем вчинення правопорушення зазначено: м. Біла Церква, бул. Олександрійський, який має протяжність близько шести кілометрів, проте не зазначено, де саме було вчинене правопорушення (номер будинку навпроти якого воно відбулося, перехрестя вулиць тощо). До протоколу не додано протокол медичного огляду № 123, про який йдеться мова в графі суть адміністративного правопорушення та на підставі якого встановлено, що він керував автомобілем в стані алкогольного спяніння. Йому не вручено другий екземпляр протоколу, а сам протокол, який міститься в матеріалах справи, суттєво відрізняється від підписаного ним, адже до нього внесені відомості про свідків, яких ані на місці події, ані під час складання протоколу не було.

Крім того, апелянт вказав, що обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності, а саме: в момент коли до нього підійшли працівники поліції він не перебував за кермом транспортного засобу та не керував ним, проходити тест за допомогою алкотестера «Drager» він не відмовлявся, оскільки даного пристрою у працівників поліції не було і вони одразу запропонували йому проїхати до лікарні, на місці події свідків не було, а тому його відмову від проходження тесту вони засвідчити не могли.

Разом з цим, до протоколу в якості доказу, доданий висновок щодо результатів медичного огляду № 123 від 10 березня 2017 року. Вважає, що він, також, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки в силу закону є недійсним, а тому суд не мав права приймати його до уваги при прийнятті рішення.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, котрі підтримали апеляційну скаргу та просять її задоволити в повному обсязі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із вимогами ст. 245, 252 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суддя зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи суд цих вимог закону не дотримався.

Стаття 256 КУпАП передбачає зміст протоколу про адміністративне правопорушення, де серед іншого, має бути вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, але в протоколі про адміністративне правопорушення № 175366 від 10.03.2017р. стосовно ОСОБА_2 місце вчинення ним правопорушення вказано бульвар Олександрійський в м. Біла Церква. Проте, з пояснень ОСОБА_2 видно, що протяжність вказаного бульвару близько 6 км., а тому де саме було вчинено правопорушення в протоколі не вказано.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він автомобілем не керував, а стояв біля автомобіля на стоянці коли до нього підійшли працівники поліції і котрі не пропонували йому проходити огляд на стан спяніння на місці за допомогою алкотестера, оскільки у них його не було. Будь-яких свідків зі сторони поліцейських на місці де поліцейські шляхом залякування, що відберуть автомобіль, змушували його їхати для проведення огляду на стан алкогольного спяніння до медичного закладу, не було.

Суд, з метою обєктивного та повного розгляду справи неодноразово викликав вказаних свідків в судове засідання, проте вони не зявлялися, а захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 надані дані що свідок ОСОБА_4 не проживає і не проживав за адресою вказаною в протоколі, а адреси, де нібито проживає свідок ОСОБА_5, взагалі не існує.

За таких обставин, апеляційна інстанція позбавлена можливості ухвалити правильне і справедливе рішення по справі, а тому постанова суду першої інстанції підлягає до скасування, а матеріали справи направленню на доопрацювання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_2 строк для подачі апеляційної скарги на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою матеріали справи стосовно ОСОБА_2 направити до Білоцерківського ВП ГУНП України в Київській області для усунення недоліків.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1