АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/984/17 Головуючий у І-й інстанції - Бровченко В.В.
Справа № 175/2256/17 Головуючий в ІІ інстанції - Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Темір-тау Карагандінської області Республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, працює начальником складу ТОВ «Ліон Ресайклінг»,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винуватим за те, що він 04 червня 2017 року о 00 годин 50 хвилин біля буд. № 44 по вул. Василя Сухомлинського у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований водієм ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_2, що знаходився на узбіччі, спричинивши механічні пошкодження та завдавши матеріальних збитків.

Після чого в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився на вимогу працівника поліції від проходження до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто скоїв правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та закрити справу, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на порушення працівником поліції порядку огляду осіб на стан алкогольного та іншого сп'яніння. Зазначає про порушення вимог ст. 266 КУпАП, а також постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 року та інструкції, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, які регулюють порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного та іншого виду сп'яніння, що залишилось без належної уваги судом першої інстанції. Зокрема, стверджує, що йому не запропонували пройти огляд на виявлення стану сп'яніння на місці вчинення правопорушення за допомогою алкотестеру «Драгер», у зв'язку з чим вважає, що не порушував вимоги закону щодо встановленого порядку проведення огляду.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 та його захисник, підтримали апеляційну скаргу, надали пояснення аналогічні доводам скарги та, з підстав, викладених в апеляційні скарзі просили її задовольнити, а постанову суду скасувати.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, у зв'язку з чим апеляційний суд не входить в перевірку законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині ст. 124 КУпАП, оскільки вона не оскаржена апелянтом і він визнавав вину та обставини події за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Вказані вимоги закону, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 065818 від 04 червня 2017 року; поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, згідно яких ОСОБА_1 перебував у сильному стані алкогольного сп'яніння і відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Також, судами першої та апеляційної інстанції був досліджений відеозапис, наданий свідком ОСОБА_4, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння: порушення мови та координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці (неодноразово вступав у бійку з перехожими та падав на землю).

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається. Зазначені свідки засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, що є об'єктивною стороною вчиненого ним інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає слушними доводи захисника щодо недоліків протоколу про адміністративне правопорушення в частині відсутності підписів понятих, проте такі недоліки, в даному конкретному випадку, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і закриття справи, оскільки були усунуті в судовому засіданні в суді першої інстанції, шляхом допиту вказаних свідків, які підтвердили, що були залучені до участі в якості понятих при складанні протоколу і що ОСОБА_1 перебував в сильному алкогольному сп'янінні та відмовився від проходження медичного огляду, тим самим підтвердили обставини, викладені в протоколі, тому немає сумнівів в їх достовірності.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не мав можливості їхати до лікарні, а вимагав пройти огляд на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи і апеляційним судом таких обставин не виявлено, з огляду на наступне.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначав про порушення процедури огляду, не вказував, що він з ним не згоден та наполягає на застосуванні алкотестеру «Драгер» і відмовився від дачі пояснень щодо вказаних подій.

В судовому засіданні апеляційного суду, на запитання головуючого чому ОСОБА_1 не поїхав протягом двох годин для проходження медичного огляду та отримання відповідного висновку, останній відповів, що не було з ким залишити дітей. Оцінюючи такі пояснення, апеляційний суд приходить до висновку про їх нікчемність, оскільки в суді першої інстанції на аналогічне питання суду ОСОБА_1 відповів, що не міг визвати таксі, оскільки у всіх розрядились мобільні телефони. Також, встановлено, що ОСОБА_1 мав можливість залишити дітей під наглядом дорослих, оскільки в автомобілі, в якому він рухався також перебувала його дружина та товариш.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній інстанції, що він не був в стані сп'яніння, а ДТП допустив оскільки заснув за кермом, апеляційний суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, зокрема, поясненнями свідків та відеозаписом.

Зміну показань особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також невизнання своєї вини, апеляційний суд розцінює, як реалізацію своїх прав та форму захисту від адміністративної відповідальності, зумовлену бажанням уникнути адміністративного стягнення.

Таким чином, враховуючи всі наявні докази у справі, в тому числі долучений та досліджений відеозапис події, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які в даному конкретному випадку, були б підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим та накладено стягнення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун