АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/715/17 Справа № 702/811/17 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Соломка І. А. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №702/811/17 відносно ОСОБА_3, що надійшли з Монастирищенського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, пенсіонера, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 320 грн.

З даної постанови вбачається, що ОСОБА_3 02.09.2017 року о 19 год. 00 хв. керував мотоблоком «ZUBR» на польовій дорозі поля №2 с.Хейлове Монастирищенського району Черкаської області в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, як незаконну, та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що: свідки, які записані до протоколу, не були присутні під час огляду його на стан спяніння; працівниками поліції порушено порядок його огляду на стан спяніння; мотоблок , яким він керував, не являється транспортними засобом.

До апеляційного суду ОСОБА_3 не зявився, надіслав заяву в якій підтримав свої апеляційні вимоги, та просив проводити апеляційний розгляд справи без його участі.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли з Монастирищенського районного суду Черкаської областіі, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконанні.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_3 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляції ОСОБА_3, є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 058881 від 02.09.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 02.09.2017 року о 19 год. 00 хв. керував мотоблоком «ZUBR» на польовій дорозі поля №2 с.Хейлове Монастирищенського району Черкаської області в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України;

-актом огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що прилад «Драгер» показав - проба позитивна 0,46%. З вказаним актом ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_4В та ОСОБА_5 погодився, про що особисто зазначив у акті;

- даними приладу «Драгер», відповідно до якого результат тесту - 0,46 % .

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Крім того, як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся ( а.с. 15).

Доводи апелянта про те, що мотоблок не є транспортним засобом, є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України, механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Беручи до уваги те, що відповідно до Закону України "Про Митний тариф України" від 19 вересня 2013 року №584-VII (група 87 Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання) термін "трактори" означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Митний тариф України є невід'ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Трактори, що керуються водієм, який іде поряд, ввозяться на митну територію України під власним кодом та класифікуються терміном «трактори» відповідно до групи 87 Закону України "Про Митний тариф України" від 19 вересня 2013 року №584-VII.

Тому з урахуванням наведеного, мотоблок є трактором, що керується водієм, належить до сільськогосподарської техніки, приводиться в рух з допомогою двигуна, призначений для встановлення на ньому спеціального обладнання чи механізмів, підлягає експлуатації, в тому числі і експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, це все вказує на те, що він належить до транспортних засобів.

Апелянт вказує на те, що свідки, які записані до протоколу, не були присутні під час огляду його на стан спяніння. Однак на підтвердження вказаних доводів апелянтом жодних доказів не надано, а сам протокол підписаний ОСОБА_3, та зауважень на нього не подано.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно. Вина ОСОБА_3 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставним.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_3 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП , у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 рокупро притягнення ОСОБА_3до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адмінстягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3- без задоволення.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Соломка