Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/2470/2017
Категорія: ч.1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, прокурора Сеник В.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючу на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу ООН Департаменту міжнародних організацій МЗС України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави, судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2, будучи службовою особою Міністерства закордонних справ України, відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду першого етапу декларування (з 01.09.2016 по 30.10.2016), а саме 12.11.201 подала на офіційний веб - сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_2 - закрити у відповідності до ст. 247 п. 7 КУпАП у зв'язку з закінченим на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, досліджуючи матеріали справи, суд жодним чином не звернув уваги на те, що датою виявлення правопорушення вказано дату складання протоколу (тобто 27.07.2017), однак це не відповідає дійсності, оскільки ще 30.11.2016, відповідно до Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 110/16-628/1-303, завідуючий Сектором з питань запобігання та протидії корупції ОСОБА_3 повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про встановлення факту несвоєчасного подання ОСОБА_2 декларації за 2015 рік і дане повідомлення було отримано уповноваженою особою НАЗК 02.12.2016 року, який своїх повноважень не реалізував в жодній мірі, що свідчить про подальшу втрату такого права у зв'язку зі спливом строків давності, так як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у даному випадку не є триваючим, при цьому подія адміністративного стягнення має обраховуватись з дня його виявлення, як це передбачено ч. 3 ст. 38 КУпАП.

На думку апелянта, суд першої інстанції жодним чином не врахував, що оскільки з дня виявлення адміністративного корупційного правопорушення минуло понад три місяці, то відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення на особу, яка притягується до відповідальності не могло бути накладено, а провадження у справі у відповідності до ст. 247 п. 7 КУпАП підлягало закриттю.

Крім того, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував того, що вона не мала змоги своєчасно отримати електронного ключа, звернувшись самостійно до відповідного органу, як про це зазначено в Постанові, оскільки в Міністерстві закордонних справ України такі дії здійснювались централізовано, хоча із значною затримкою і за таких обставин, суд не врахував також того, що вона діяла відповідно до вимог, які ставились в МЗС та на виконання Закону і що в суді першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_4

Також ОСОБА_2 вказує на те, що в суді першої інстанції вона надала достатньо доказів того, що в роботі Реєстру дійсно містились технічні несправності, що підтверджується листом МЗС України «Щодо електронного декларування» № 213/21-930-2953 від 27 жовтня 2016 року, поясненнями свідка ОСОБА_5, який особисто був присутнім при всіх її спробах зайти в Реєстр та подати Декларацію, матеріалами справи, а саме арк. 26-39, де міститься послідовність її дій в ЄДР, інформацією в ЗМІ про недосконалість системи декларування, наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень, великої кількості рішень стосовно неналежного функціонування Реєстру, проте, судом не було надано жодної ваги вищезазначеним обставинам.

На думку апелянта, судом першої інстанції в постанові також не звернуто увагу на обставини, що пом'якшують її відповідальність, а саме на те, що вона має бездоганну репутацію та характеризується лише з позитивної сторони, її діями не завдано збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладаючи на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. суддя, який розглядав справу про адміністративне правопорушення дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу зазначеного адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, оскільки цей висновок ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні обставин даної справи, що стосуються часу, суті адміністративного правопорушення та вини вказаної вище особи в його вчиненні.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, суддя не мав достатніх підстав для накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а саме за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки станом на день постановлення оскаржуваного судового рішення минуло більш ніж три місяці з для виявлення цього правопорушення.

При цьому, погоджуючись з доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_2, будучи службовою особою Міністерства закордонних справ України, відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду першого етапу декларування (з 01.09.2016 по 30.10.2016), а саме 12.11.2016 подала на офіційний веб - сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Тобто, згідно встановлених судом обставин, часом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, є 12 листопада 2016 року.

Згідно наявних у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 документів, встановлено, що про факт несвоєчасного подання нею декларації, як особою, уповноваженої на виконання функцій держави, Національне агентство з питань запобігання корупції (надалі - НАЗК) було повідомлено 30.11.2016 року, що підтверджується копією відповідного повідомлення за підписом зав сектором з питань запобігання та протидії корупції МЗС України (а.с. 101).

Зазначене повідомлення, яке направлялось на адресу НАЗК було отримано уповноваженою особою агенства 02.12.2016 року на підтвердження чого суду першої інстанції були надані відповідні документи (а.с. 102-103).

28.03.2017 року Департаментом захисту економіки Національної поліції України на адресу Міністерства закордонних справ України було направлено запит щодо надання інформації в порядку збору доказів, визначених ст. 251 КУпАП, з метою підтвердження або спростування відомостей про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

На виконання цього запиту Міністерством закордонних справ України, де ОСОБА_2 обіймала посаду заступника директора департаменту - начальника відділу ООН Департаменту міжнародних організацій, 18.04.2017 року були надані копії відповідних документів щодо останньої (а.с. 28-32).

Враховуючи ці та інші обставини, на які ОСОБА_2 посилається у своїй апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що факт вчинення нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасного подання без поважних причин декларації за 2015 рік особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, було виявлено не в день складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення від 27 липня 2017 року, а значно раніше, принаймні не пізніше часу, коли Департамент захисту економіки Національної поліції України отримав відповідні документи на ОСОБА_2 з МЗС України, які були направлені на його адресу 18.04.2017 року.

При чому, це стосується не лише самого факту несвоєчасного подання декларації за 2015 рік, а й відсутності поважних причин несвоєчасного подання відповідної декларації, оскільки орган уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП мав достатньо часу для збору необхідних доказів на підтвердження або спростування відомостей про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

За таких обставин апеляційна скаргаОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова судді від 31 серпня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасуванню, а провадження у справі щодо неї - закриттю , на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 3 ст. 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_2 - закрити, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Бугіль В.В.