Єдиний унікальний номер 448/1357/17
Провадження № 3/448/589/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2017 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., з участю секретаря Шегинської Л.М. та захисника особи, котра притягається до адміністративної відповідальності, адвоката ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, що надійшли з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 10.09.2017 року в період з 19:50 год. по 20:00 год. в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, разом із групою осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону України з ОСОБА_3 в Україну без дозволу відповідних органів влади, чим порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України».

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 09.10.2017 року, згідно якого його інтереси представлятиме захисник - адвокат ОСОБА_1

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні вину свого підзахисного не визнала та заперечила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, з підстав наведених у письмових поясненнях, що додані до матеріалів справи. Пояснила, що її підзахисний 10.09.2017 року разом з іншими пасажирами автобусу (номерний знак НОМЕР_1) прямуючи з РП пройшов державний кордон зі сторони РП і прибув до МАПП «Шегині», де посадовими особами ДПС було повідомлено про замінування території пропускного пункту «Шегині». В подальшому її підзахисний ОСОБА_2 разом з пасажирами вищевказаного автобусу подали спільну заява генералу ОСОБА_4 про врятування життя та терміновій евакуації на територію України із зони ймовірного вибуху, однак в задоволенні даної заяви було відмовлено, а тому її підзахисний ОСОБА_2 та інші пасажири автобуса вирішив самотужки рятуватись від загрози, перейшовши у встановленому законом порядку на території поза зоною вибуху через КПП та з паспортом громадянина України, оскільки державний кордон з РП вже було пройдено та повертатись на територію Польської ОСОБА_3 змоги не було. Стверджує, що вищевказані дії її підзахисним були вчиненні в умовах крайньої необхідності. Вказує, що дані дії не були ніким організовані і були виключно спонтанною реакцією на незаконні дії та бездіяльність вищих посадових осіб держави. Жодного наміру незаконного перетинання її підзахисним ОСОБА_2 державного кордону України у такого не було. Покликалась також на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно її підзахисного складено з порушенням строків складання такого, оскільки відповідно п.3.1 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, протокол має складатись протягом трьох годин з моменту виявлення факту вчинення адміністративного правопорушення, проте даний протокол був складений лише 20.10.2017 року, хоча факт виявлення даного правопорушення мав місце 10.09.2017 року. Вважає, що в діях її підзахисного ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення та провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1, п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5, інспектор прикордонної служби І категорії ВПС «Шегині» в судовому засіданні пояснив, що 10.09.2017 року перебував в групі резерву військовослужбовців («ланцюгу військовослужбовців»), котрі знаходились неподалік лінії розмежування державного кордону РП та України з метою недопущення незаконного проникнення на територію України осіб, а також з метою запобіганню різного роду провокацій. Вказував, що близько 18:00 год. прибув з РП автобус з пасажирами. Перед приїздом вказаного автобуса була оголошена команда «Набат» у звязку з замінуванням пункту пропуску. При наближенні до лінії державного кордону пасажирів даного автобусу, серед яких перебував і ОСОБА_2, генерал-майор ОСОБА_4 проінформував таких, що у звязку з мінуванням п/п «Шегині», рух транспортних засобів тимчасово припинено. В подальшому рекомендував вищевказаним особам прослідувати в безпечне місце, а саме до автобусу, в якому вони прибули та котрий знаходився на польській стороні. Зазначив, що згодом з тилу прорвалась група людей, котрі прорвали шеренгу військовослужбовців, взяли в кільце декого з пасажирів автобуса та по вантажній смузі руху, в пішому порядку попрямували в сторону тилу, чим здійснили переміщення таких без дозволу органів влади на територію України. Вказував на те, що ОСОБА_2 також, ігноруючи порядок проходження державного кордону України, без дозволу посадових осіб державної прикордонної служби перетнув лінію державного кордону України, не пройшовши всі види контролю (прикордонного, митного), які були зупинено у звязку із надходженням інформації про мінування пункту пропуску «Шегині» та оголошенням команди «Набат», та в пішому порядку з іншими особами вибув з пункту пропуску в напрямку м.Львова. Покликався на те, що існує технологія пропуску осіб і транспортних засобів, зокрема, при вїзді на територію України по даній ділянці п/п необхідно подати дійсний паспортний документ, який дає право на перетин кордону, реєстраційне посвідчення на транспортний засіб, пройти у встановленому порядку огляд транспортного засобу і лише після проставлення в базі даних ДПС відповідної відмітки прослідувати в зону митного контролю. Вказував також і на те, що вищевказані особи не повинні були в пішому порядку рухатись по даній ділянці пункту пропуску, оскільки така ділянка призначений лише для автомобілів, а неподалік знаходиться піший перехід для осіб, які слідують в пішому порядку з території РП. Щодо написання ним рапорту саме 20.10.2017 року, зазначив те, що в результаті подій, що відбулися 10.09.2017 року на території ПП «Шегині», він знаходився з 11.09.2017 року на лікування у медичному закладі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, начальник ІІ ВіПС «Шегині» пояснив, що ним було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 10.09.2017 року він виконував обовязки з охорони ДКУ. Біля 18:00-19.00 год. на вїзд в Україну прибули два автобуси із пасажирами, які зупинились на території РП, не доїхавши 40м. до лінії державного кордону України. Серед пасажирів одного з автобусів були журналісти, ОСОБА_7, народні депутати, а також і ОСОБА_2 Перед приїздом вищевказаного автобуса від невідомої особи надійшло повідомлення про мінування п/п «Шегині», була оголошена команда «Набат». В подальшому пасажири автобуса наблизились до лінії розмежування державного кордону РП з Україною, де їх генерал-майор ОСОБА_4 проінформував, що ПП «Шегині» заміновано, а тому їм необхідно повернутись назад у транспортні засоби, тобто у безпечне місце. Згодом зі сторони України, тильних воріт ПП «Шегині» прорвались через шеренгу військовослужбовців ДПС велика кількість осіб і направились у напрямку ОСОБА_7, де взяли його та ще декількох осіб - пасажирів автобуса в кільце та по вантажній смузі руху в пішому порядку прослідували до тилу (виїзд з пункту пропуску в Україну). Зазначив, що був очевидцем того, як громадянин ОСОБА_2 безперешкодно, в пішому порядку, через вантажну смугу руху, де дозволено рух лише транспортним засобом, за групою людей, що супроводжували ОСОБА_7, вибув з пункту пропуску в сторону м.Львова. Покликався на те, що після оголошення команди «Набат» ним особисто та прикордонним нарядом, котрий 10.09.2017 року ніс службу в п/п «Шегині» здійснювалась евакуація транспортних засобів з зони ймовірного вибуху. Зазначив, що ним 20.10.2017 року у м.Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у присутності захисника адвоката ОСОБА_1 Із вказаним протоколом особа, що притягується до адміністративної відповідальності була ознайомлена особисто. Вказаний протокол був складений не 10.09.2017 року, а 20.10.2017 року у звязку з тим, що ОСОБА_2 не затримувався та покинув ПП «Шегині» і не було змоги раніше встановити його місця знаходження.

Свідок ОСОБА_8, інспектор прикордонної служби впс «Шегині» в судовому засіданні пояснив, що 10.09.2017 року перебував в групі резерву з охорони державного кордону України та знаходився в шерензі військовослужбовців біля лінії державного кордону України. З ОСОБА_3 близько 18:00-19:00 год. прибув автобус та зупинився на польській стороні перед лінією державного кордону з Україною. Автобус був з пасажирами, серед яких були ОСОБА_7, народні депутати, журналісти. В подальшому з вказаного автобуса вийшло близько 30 осіб, котрі наблизились до лінії розмежування державного кордону РП з Україною, де їх повідомив генерал-майор ОСОБА_4, що п/п «Шегині» заміновано, оголошено команду «Набат», а тому їм необхідно повернутись назад у транспортний засіб, який був на польській стороні, тобто у безпечне місце. В цей момент з території України (тилу) через лінію військовослужбовців прорвалась велика група агресивно налаштованих осіб, які взяли в кільце пасажирів автобуса та здійснили переміщення таких без дозволу органів влади на територію України. Він бачив, як ОСОБА_2, котрого впізнав із телебачення, добровільно, без примусу перетнув в пішому порядку державний кордон України та з групою осіб попрямував в напрямку тильних воріт смугою руху для автомобілів, по якій в пішому порядку проходити забороняється. Зазначив, що у звязку із надходженням інформації про мінування пункту пропуску «Шегині» та оголошенням команди «Набат», прикордонний контроль взагалі не здійснювався, перевірка документів не проводилася, пропуск будь-яких осіб чи транспортних засобів через державний кордон України тимчасово припинився, тому ним і було зазначено в рапорті про саме «незаконний» перетин державного кордону України. Щодо написання ним рапорту саме 20.10.2017 року, свідок зазначив, що внаслідок подій, які відбулися 10.09.2017 року на території ПП «Шегині», він з 11.09.2017 року знаходився на лікування у військовому шпиталі.

Свідок ОСОБА_9, І-й заступник начальника ВПС «Шегині» в судовому засіданні пояснив, що 10.09.2017 року виконував наказ по охороні державного кордону в якості старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Шегині». Близько 18:10 год. начальником підрозділу було подано команду «Набат». Зазначив, що через деякий час, так як він знаходився безпосередньо в п/п, побачив як з території РП поміж транспортних засобів, які стояли, рухався автобус з реєстр.№ АА1997АА. В подальшому вказаний транспортний засіб, не доїхавши 30м. до лінії державного кордону, зупинився. Із вказаного транспортного засобу вийшли журналісти та інші особи, серед яких він особисто бачив ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також громадянина ОСОБА_2 Вказаним особам було розяснено, щоб такі не заходили за лінію державного кордону, у звязку з тим що п/п не є пішохідний. Окрім цього, вказаних осіб було проінформовано і про те, що поступила інформація від невідомої особи, що п/п «Шегині» заміновано, а тому їм необхідно повернутись у транспортний засіб з котрого такі вийшли, тобто у безпечне місце з метою збереження їхнього життя та здоровя. Вказував на те, що згодом прийняв рішення переміститись з лінії державного кордону на тилову територію п/п, оскільки там була напружена обстановка, у звязку із скупченням великої кількості осіб. Прибувши до несення служби «Вартовий шлагбауму - тил» він побачив, як натовп людей, прорвавши шеренгу військовослужбовців, зайшли на територію п/п «Шегині». Наголошував на те, що він та інші військовослужбовці ДПС намагались стримувати осіб, котрі незаконно прорвались у п/п, однак сили були нерівні, а тому вказані особи прорвались у п/п та направились на напрямку виїзду з території України. Згодом він бачив, як ОСОБА_2 та інші пасажири автобуса йшли в пішому порядку по вантажній смузі руху автомобільного п/п «Шегині» в сторону тилових воріт та покинули пункт пропуску. При цьому по вказаній смузі руху повинні проїжджати лише транспортні засоби, а не особи в пішому порядку, для яких в п/п «Шегині» є окрема смуга руху (піший перехід), де проходять всі види контролю особи, які прямують в пішому порядку. Через деякий час вибухотехніками доведено інформацію, що вибухового пристрою не знайдено і близько 21:00 год. було відновлено роботу п/п «Шегині». Також зазначив, що автобус лише з двома водіями, на якому прибули вищевказані особи, близько 22:20-22:30 год. пройшов всі види контролю та покинув пункт пропуску. Щодо дій з евакуації транспортних засобів з МАПП «Шегині» 10.09.2017 року зазначив, що кожного року затверджується план локалізації кризових нестандартних ситуацій. Згідно вказаного плану, після повідомлення про виникнення нестандартної ситуації, в даному випадку 10.09.2017 року саме така ситуація замінування пункту пропуску, негайно повідомляється суміжну (польську) сторону про це. Так, 10.09.2017 року було повідомлено РП про замінування пункту пропуску. Відповідно військовослужбовцями було здійснено всі необхідні дії, щоб транспортні засоби, які були в п/п і пройшли контроль (митний, паспортний) були направлені на територію РП, тобто у безпечне місце. Такі самі дії намагались вчинити військовослужбовці на вїзді в пункт пропуску (тилових воротах), однак на даній ділянці п/п був заблокований великою кількістю осіб. Всі вантажні автомобілі, котрі перебували у п/п змоги евакуювати не було, оскільки РП не мала змоги прийняти такі, так як всі смуги руху у польському пункті пропуску вже були заповнені легковими та вантажними автомобілями, котрі евакуювали з можливої зони вибуху, а саме з українського пункту пропуску. Вказував також на те, що 10.09.2017 року він був старшим прикордонного наряду у МАПП «Шегині». Із будь-якими заявами (усними, письмовими, тощо) з приводу евакуації із зони можливого вибуху, ні ОСОБА_2, ні інші особи до нього (ОСОБА_9М.) не звертались.

Заслухавши пояснення захисника адвоката ОСОБА_1, свідків, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до положень ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обовязок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обовязковими елементами якого є: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона (вина).

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Так, обєктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Субєктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто коли правопорушник усвідомлює, що він незаконно перетинає державний кордон, передбачає наслідки своїх дій і бажає цього.

Субєктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Законом України «Про державний кордон України» визначено, що Україна неухильно проводить політику миру, виступає за зміцнення безпеки народів України виходячи із принципів непорушності державних кордонів, які є відображенням територіальної цілісності, політичної та економічної незалежності, суверенітету та єдності України. Державний кордон України є недоторканним. Будь-які порушення його рішуче припиняються.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про державний кордон України» охорона державного кордону України є невід'ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право вїзду на територію України або виїзду з України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про державний кордон України» особи, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю.

У ч.1 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» вказано, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» зазначено, що перетинання особами державного кордону здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України.

Згідно із ч.2 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» початком здійснення прикордонного контролю особи є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою.

Згідно ст.26 Закону України «Про державний кордон України», режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов'язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

У відповідності до ст.35 Закону України «Про державний кордон України» особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства України та обставини справи, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, під час перетину державного кордону України 10.09.2017року не було вчинено жодних дій визначених правилами перетинання державного кордону України.

Щодо тверджень захисника адвоката ОСОБА_1, про те, що складення протоколу про адміністративне правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_6 відбулося лише 20.10.2017року, тобто з порушенням чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Державної прикордонної служби України (частини друга, четверта і п'ята статті 85, статті 92, частина четверта статті 185-3, 185-10, 191, 204 204-2, 205 206-1).

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Разом із цим, чинний КУпАП не встановлює жодних вимог щодо строків для складання протоколу про адміністративне правопорушення з моменту його виявлення.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України визначає «Інструкція з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення», затверджена наказом МВС від 18.09.2013 року № 898 (далі Інструкція).

Згідно п.2.2 цієї Інструкції складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про адміністративні затримання мають право всі військовослужбовці та працівники Держприкордонслужби, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України.

Відповідно до п.3.1 Інструкції, на порушення якого посилається сторона захисту, щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому відповідно до статті 222-1, абзацу двадцять третього пункту 1 частини першої та пункту 16 частини другої статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Держприкордонслужби, протягом трьох годин з моменту його виявлення прикордонним нарядом складається протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1).

За змістом зазначеного п.3.1 Інструкції слідує, що вимоги щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення протягом трьох годин з моменту його виявлення встановлено для осіб, які включені до складу прикордонного наряду.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні, військовослужбовець ОСОБА_6, станом на момент виявлення адміністративного правопорушення, а саме 10.09.2017 року був включений до складу прикордонного наряду, однак вказаний протокол про адміністративне правопорушення було складено та вручено ОСОБА_2 в м.Києві 20.10.2017 року лише тому, що 10.09.2017 року особа, що притягається до адміністративної відповідальності разом з іншими особами покинув територію ПП «Шегині», тобто місце вчинення адміністративного правопорушення, такий не затримувався та вибув у напрямку м.Львова. Протягом вказаного періоду зясовувалось місце перебування ОСОБА_2

За таких обставин, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №197657 від 20.10.2017 року, був складений уповноваженою на те посадовою особою, з додержання вимог ст.256 КУпАП та у відповідності до вищевказаної Інструкції.

Щодо тверджень захисника адвоката ОСОБА_1 про те, що перетин державного кордону України її підзахисним ОСОБА_2 був здійснений ним в умовах крайньої необхідності з метою захисту життя та здоровя шляхом евакуації на територію України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Статтею 18 КУпАП визначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Обов'язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Частиною 9 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із Схеми дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017 року та оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів про події в МАПП «Шегині» 10.09.2017року, на момент виникнення надзвичайної ситуації (мінування пункту пропуску) та припинення здійснення пропуску через державний кордон України, автобус н/з НОМЕР_1 із ОСОБА_2 та іншими пасажирами безпосередньо в пункт пропуску «Шегині» не прибув, а знаходився на території пункту пропуску «Медика» ОСОБА_3 та зупинився перед лінією державного кордону України, який було перекрито військовослужбовцями прикордонної служби з метою забезпечення режиму в пункті пропуску та недопущення осіб в небезпечну зону.

Зазначені обставини також вбачаються із змісту Заяви про врятування життя та термінову евакуацію на територію України із зони ймовірного вибуху, в якій заявники (пасажири автобуса в кількості більше 40 осіб) самі вказали про те, що вони «…на даний момент перебувають неподалік пункту пропуску через державний контроль «Шегині»…».

Тим не менше, незважаючи на неодноразові попередження про мінування пункту пропуску «Шегині» ОСОБА_2 та декілька інших пасажирів автобуса н/з НОМЕР_1, порушуючи режим у пункті пропуску, вийшли з вказаного автобуса, свідомо наблизилися до лінії державного кордону України, ігноруючи вимоги українських прикордонників щодо необхідності повернення назад на територію ОСОБА_3 у звязку із тимчасовим припиненням здійснення пропуску через державний кордон України, перетнули такий та в подальшому, не реагуючи на вимоги посадових осіб прикордонної служби припинити протиправні дії, за сприянням великої кількості людей, які в цей момент стихійно і з порушенням режиму у пункті пропуску увійшли на територію пункту пропуску «Шегині» з української сторони та прорвавши лінію військовослужбовців, здійснили переміщення осіб на територію України через небезпечну зону пункту пропуску «Шегині» в час, коли даний пункт пропуску не функціонував та прикордонний контроль не здійснювався, тим самим наражаючись на потенційно існуючу загрозу життю та здоровю.

Слід наголосити, що стаття 18 КУпАП, на яку покликається сторона захисту, передбачає, що стан крайньої необхідності виникає коли небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Суд вважає, що за вказаних обставин ОСОБА_2 не перебував у стані крайньої необхідності відповідно до ст.18 КУпАП, оскільки у даному випадку усунення можливої небезпеки для життя та здоровя могло бути забезпечено шляхом повернення останнього разом із іншими пасажирами автобуса у встановленому законом порядку на територію ОСОБА_3 до завершення перевірки пункту пропуску «Шегині» групою вибухотехніків на предмет виявлення вибухівки та відновлення роботи пункту пропуску та прикордонного контролю в повному обсязі. Тобто, без заподіяння шкоди охоронюваним законом інтересам.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо блокування пункту пропуску з боку території ОСОБА_3 і такі не були надані стороною захисту, а тому у ОСОБА_2 та інших пасажирів автобуса не було створено жодних обмежень щодо фізичної можливості повернутися у автобус на територію польського пункту пропуску.

На цей час, у звязку із надходженням інформації про мінування пункту пропуску «Шегині» та оголошенням команди «Набат», прикордонний контроль взагалі не здійснювався, перевірка документів не проводилася, пропуск будь-яких осіб чи транспортних засобів через державний кордон України тимчасово припинився.

На думку суду, за даних обставин евакуація вказаних осіб на територію України через небезпечну зону території пункту пропуску «Шегині», при надходженні інформації про його мінування, спричинила б реальну загрозу їхньому життю та здоровю.

Щодо пояснень захисника адвоката ОСОБА_1 про те, що в пункті пропуску не проводились жодні дії по евакуації осіб та автомобілів, що можна побачити на відеозаписі (наявність вантажних автомобілів поблизу лінії державного кордону в пункті пропуску), то в судовому засідання вказане твердження є спростоване показаннями свідка ОСОБА_6, який покликався на те, що після оголошення команди «Набат» ним особисто та іншими військовослужбовцями прикордонного наряду, котрий 10.09.2017 року ніс службу в п/п «Шегині», здійснювалась евакуація транспортних засобів з зони ймовірного вибуху, а також показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що кожного року затверджується план локалізації кризових нестандартних ситуацій в пункті пропуску, згідно якого після повідомлення про виникнення нестандартної ситуації, в даному випадку 10.09.2017 року це замінування пункту пропуску, негайно повідомляється суміжну (польську) сторону про це, що було і зроблено. Військовослужбовцями було здійснено всі необхідні дії, щоб транспортні засоби, які були в п/п і пройшли контроль (митний, паспортний) були направлені на територію РП, тобто у безпечне місце. Такі ж дії намагались вчинити військовослужбовці на вїзді в пункт пропуску (тилових воротах), однак на даній ділянці пункт пропуску був заблокований великою кількістю осіб. Всі вантажні автомобілі, а також легкові автомобілі, котрі перебували у пункті пропуску можливості евакуювати не було, оскільки РП не мала змоги прийняти таку кількість автомобілів, так як всі смуги руху у польському пункті пропуску вже були заповнені легковими та вантажними автомобілями, котрі евакуювали з можливої зони вибуху, а саме з українського пункту пропуску.

Приймаючи до уваги вищевикладене, твердження захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1 щодо вимушеного перетинання державного кордону у стані крайньої необхідності не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Щодо тверджень сторони захисту відносно написання рапортів свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не 10.09.2107 року, а саме 20.10.2017 року, то свідки зазначили, що внаслідок подій, які відбулися 10.09.2017 року на території ПП «Шегині», вони з 11.09.2017 року знаходилися на лікування у військовому шпиталі. Вказані свідки були допитані безпосередньо в судовому засіданні та надали суду покази щодо обставин подій 10.09.2017 року в пункті пропуску «Шегині».

Факт незаконного перетинання ОСОБА_2, разом із групою осіб, державного кордону України в пункті пропуску «Шегині» з порушенням встановленого порядку, а саме без проходження прикордонного контролю та без надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону України, підтверджується такими доказами по справі:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №197657 від 20.10.2017р.;

- рапортом інспектора прикордонної служби ВПС «Шегині» ОСОБА_8 від 20.10.2017р.;

- рапортом інспектора прикордонної служби ВПС «Шегині» ОСОБА_5 від 20.10.2017р.;

- послідовним переліком подій в хронологічному порядку щодо виникнення обстановки в пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017року», викладеним Центром управління службою Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПС України;

- схемою дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017року;

- оглянутими в судовому засіданні відеоматеріалами наданими ДПС України та стороною захисту про події, які мали місце 10.09.2017року в пункті пропуску «Шегині»;

- копією заяви про врятування життя та термінову евакуацію на територію України із зони ймовірного вибуху, адресованої начальнику Західного регіонального управління ДПС України генералу ОСОБА_4 від 10.09.2017року.

- витягом з бази даних Держприкордонслужби щодо перетину Державного кордону ОСОБА_2 з якого відомо, що останній перетинав 09.09.2017 року о 23:40:25 (напрям-виїзд) державний кордон України за паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ 617805. Інформація про те, що 10.09.2017 року близько 20:00 год. ОСОБА_2 законним способом перетнув (напрям-вїзд) державний кордон у МАПП «Шегині» у Державній прикордонній службі України відсутня.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об'єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Щодо тверджень сторони захисту про неналежність доказу, а саме послідовного переліку подій в хронологічному порядку щодо виникнення обстановки в пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017року, викладеним Центром управління службою Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПС України та схеми дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017 року, то слід зазначити, що, на думку суду, такі покликання захисника є безпідставними. Вказані документи складені як додатки до протоколу про адміністративне правопорушення та таким надано оцінку в сукупності з іншими доказами по справі.

Суд критично відноситься до пояснень захисника адвоката ОСОБА_1, наданих нею в судовому засіданні та розцінює такі, як відповідний спосіб захисту щодо намагання уникнути адміністративної відповідальності її підзахисним ОСОБА_2 за скоєне адміністративне правопорушення. При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_2 дії працівників Державної прикордонної служби України щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував.

Аналізуючи вищенаведені докази, що безпосередньо дослідженні та здобуті в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, вважаю за доцільне призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу, виправлення правопорушника і запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до змісту ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» є всі підстави для стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600грн. х 0,2=320 грн.).

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.В. Кічак

Постанова суду набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В. Кічак