АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/1446/16
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.07.2017 о 03:05 ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_1, за адресою: м. Харків, проспект Академіка Курчатова, 4-Б, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager Alkotest 6820, та в закладі охорони здоров'я КЗОЗ ХОНД відмовився в присутності двох свідків.Такими діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 02.10.2017 року і закрити провадження у справі.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що копію оскаржуваної постанови ним було отримано лише 11.10.2017 року.

В скарзі зазначає, що тест на алкогольне сп'яніння йому пропонували пройти за допомогою технічного приладу Драгер Алкотест 6820, який відсутній в Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху, на що судом першої інстанції не було звернуто увагу.

Для повного та об'єктивного розгляду справи не були викликані та допитані свідки.

Вказує, що в графі протоколу серії БР № 224587 «До протоколу додаються» працівниками поліції зазначено лише пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та інших доказів, що підтверджували б порушення з боку апелянта не надано, тому вважає, що суддя суду першої інстанції мав би критично віднестись до відеозапису, який був наданий інспектором поліції, та зазначає, що його було ознайомлено лише з положеннями ст. 63 Конституції України, а вимоги ст. 268 КУпАП йому не роз'яснювались.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки викладені обставини його пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

В судове засідання ОСОБА_2 не прибув, про дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки в судове засідання суд не повідомив, у зв'язку з чим, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_2

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що його огляд на стан алкогольного сп'яніння мав проводитись технічним засобом, який відсутній в Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху України, апеляційний суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_2 не надава цим посиланням доказів, та відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу, не був позбавлений права пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, оскільки матеріали справи свідчать по те, що пройти саме такий огляд йому пропонувалось працівниками поліції, однак і від такого огляду, згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 відмовився в присутності двох свідків, та такі обставини в апеляційній скарзі ні чим не спростовує.

Що стосується, посилань апелянта про порушення працівниками поліції законодавства України під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме не роз'яснення йому прав передбачених ст. 268 КупАП, та ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України, апеляційний суд не бере їх до уваги, оскільки відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2, йому були роз'яснені ці вимоги, а відомостей про те, ОСОБА_2 оскаржив дії працівників поліції при складенні цього протоколу апелянтом не зазначено.

Посилання на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про долучення до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, та наявність у протоколі вказівки лише про пояснення свідків, апеляційний суд, вважає таким, що не спростовує факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що підтверджується зазначеними доказами.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суддею суду першої інстанції було встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується змістом протоколу серії БР 224587 від 28.07.2017 року, поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, інспектора поліції ОСОБА_8, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Апеляційний суд вважає, що вказаним доказам в їх сукупності суддею надано об'єктивну оцінку, та на її підставі зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_2 Підстав вважати такий висновок бузпіставним апеляційний суд не вбачає.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що підстав для скасування постанови Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик