АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/565/17 Справа № 712/2942/17 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю представника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2017 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонер,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2017 року ОСОБА_4 03.03.2017 о 08:10 год. керував автомобілем SUZUKI GRAND VITARA, н.з. CА 0435 ВР, по вул. Гоголя в м. Камянка з явними ознаками алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився в установленому законом порядку у лікаря нарколога в м. Камянка.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2017 року та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Указує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а місцевим судом порушено вимоги ст. 268 КУпАП.

Вказує, що про постанову суду від 12.05.2017 р. та протокол про адміністративне правопорушення від 03.03.2017 р. йому стало відомо 07.09.2017 р. під час його зупинки працівником поліції в м. Кам'янка, який повідомив, що відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси його позбавлено прав керування транспортними засобами, у зв'язку з чим вилучив у нього посвідчення водія та склав постанову про адмінправопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що у вказаний в протоколі час він не перебував у стані алкогольного сп'яніння, у звязку з чим після прибуття до Камянської лікарні повідомив, що вживав ліки від серця, та наполягав на проведенні аналізу крові з метою обєктивності, однак цього зроблено не було.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не був складаний в його присутності та в присутності свідків. Посилання в протоколі на те, що він відмовився від його підписання та надання пояснень, не відповідає дійсності. Також в протоколі неправильно зазначена його адреса проживання, а саме, відсутній номер квартири 93, відсутній підпис свідка ОСОБА_5 та не зазначено про час і місце розгляду адміністративної справи.

У судовому засідання адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_4 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт керування особою транспортним засобом у стані алкогольного спяніння належно встановлений судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів. Цей факт підтвердився й в суді апеляційної інстанції.

Факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного спяніння чітко і обґрунтовано підтверджується відповідним висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції лікаря поліклінічного відділення Камянської центральної районної лікарні № 23 від 03.03.2017 р. (а.с. 6).

Виходячи з цього, дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII. Суд апеляційної інстанції вбачає, що, враховуючи особливу суспільну шкідливість вказаного правопорушення, стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 гривень та один рік позбавлення права керування транспортними засобами є законним, справедливим, необхідним і достатнім стягненням для виправлення правопорушника та запобігання вчиненню ним подібних правопорушень надалі.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи апелянта про те, що він не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, що відображено й у змісті самої оскаржуваної постанови. Однак, враховуючи, що в суді апеляційної інстанції стороні захисту були надані всі можливості для представлення своєї позиції перед судом, чим поновлені його права, й правильність рішення суду першої інстанції була підтверджена, суд апеляційної інстанції не вбачає доцільним скасовувати вірне за своєю суттю рішення місцевого суду лише з формальних міркувань.

Твердження апелянта про те, що відповідний протокол про адміністративне правопорушення був складений без його присутності, а також без свідків, суддя апеляційного суду вбачає безпідставним, з огляду на таке. У відповідній графі протоколу зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення відмовилася надавати пояснення згідно ст. 63 Конституції України (а.с. 2). Це також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що водій ОСОБА_4 у його присутності відмовився від дачі показів (а.с. 4). Свідок ОСОБА_5 надав пояснення про те, що ОСОБА_4 від підпису протоколу та дачі пояснень відмовився в його присутності (а.с. 5).

Посилання апелянта на відсутність в протоколі підпису свідка ОСОБА_5, не відповідає дійсності, адже у відповідних його графах наявні підписи обох свідків, як в графі «Свідчи чи потерпілі» після зазначення анкетних даних свідків, так і в графі «Свідки огляду» в розділі протоколу «Огляд на стан спяніння» (а.с. 2).

Щодо доводів апелянта про те, що в протоколі не зазначено часу та місця розгляду справи, суддя вбачає, що протокол містить посилання на те, що ОСОБА_4 повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом суду.

Також суд апеляційної інстанції вбачає необґрунтованим посилання апелянта щодо не відібрання у нього крові для аналізу, оскільки положення «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України від № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, яка визначає, зокрема, процедуру проведення огляду на стан спяніння в закладах охорони здоровя і оформлення його результатів, не вимагають обовязковості взяття крові на аналіз на вимогу особи, яка проходить такий огляд, а відповідно до п. 12-15 розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук; для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу; якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обовязково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоровя, куди він доставлений.

Тому, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко