АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/5726/17 Головуючий 1 інстанції: Штих Т.В.
Провадження № 33/790/886/17 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, при секретареві Асавалюк О.О., з участю прокурора Баннікова С.В., з участю правопорушника ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, допитавши свідків за клопотаннями учасників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 06 2017 року? -

В С Т А Н О В И В:

Постановою вищевказаного суду -

ОСОБА_2, 15 06 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП і на підставі ст.36 КУпАП призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 320 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що під час виконання своїх посадових обовязків в період часу з 30.12.2014 року по 07.12.2015 року за адресою: 61023, м. Харків, вул. Динамівська, 4 (Шевченківський район) в період з 22 грудня 2014 року по 08 грудня 2015 року у начальника військовоюридичного факультету Національного юридичного університету імені ОСОБА_4 полковника юстиції ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів, так як останній мав в прямому підпорядкуванні свою доньку ОСОБА_5, доцента кафедри військового права. Однак вчиняючи дії та приймаючи рішення на користь своєї близької особи ОСОБА_5, ОСОБА_2 надавав їй переваги та пільги у вигляді надання власного кабінету, звільнення від організаційно планових заходів факультету, а саме: шикування особового складу факультету, службових нарад, засідання кафедри, чергування по кафедрі, надання консультацій для курсантів, студентів та інших, чим вчинив діяння, передбачене ч.1 ст. 172-7 КупАП, а також видав низку наказів на преміювання своєї доньки, чим надав останній переваги, які мали суперечність між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, що вплинуло на обєктивність та неупередженість прийнятого рішення, виник реальний конфлікт інтересів про який ОСОБА_2 самостійно публічно не оголосив та не повідомив не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинний був дізнатися про наявність реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника, чим вчинив діяння, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Таким чином ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1, ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Том І, а.с. 146-151).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити.

У своїй скарзі апелянт зазначає, що умислу порушувати антикорупційне законодавство не мав та вчасно доповідав про спільне проходження військової служби з донькою. Вказує, що будучи претендентом на посаду начальника військово-юридичного факультету НЮУ ім.. ОСОБА_4, перебуваючи з 12.03.2014 року згідно наказу в.о. міністра оборони України № 160 та наказу ректора НЮУ ім. Ярослава Мудрого від 01.03.2014 №46-К у статусі виконуючого обовязки начальника факультету ВЮУ, з метою остаточного вирішення питання свого призначення звертався до керівництва органу, що призначав його на посаду та повідомляв про наявний конфлікт інтересів та про близьку особу, яка проходила військову службу на факультеті, тому як військовослужбовець залежав від прийняття цим органом рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів (Том І, а.с. 157-158).

Захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 надав додаткові письмові пояснення до скарги, де вказує, що у вирішенні питання про вжиття заходів самостійного врегулювання конфлікту інтересів рішення, які прийняв ОСОБА_2 під час призначення письмові звернення до Міністерства юстиції України, до Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України та ректорату НЮУ про законність свого призначення, розгляд цих питань на рівні Міністерства освіти і науки України та Департаменту вищої освіти МОНУ, Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України є вичерпним і достатнім переліком дій ОСОБА_2, які спростовують доводи про те, що він не намагався врегулювати конфлікт інтересів, хоча на час його призначення це не вважалося правопорушенням з огляду на виключення з правил, які допускав законодавець для осіб, що працювали в галузі освіти.

Також вказує, що донька ОСОБА_2 на той період пів року знаходилася за кордоном у ОСОБА_6 за програмою обміну спеціалістами для навчання, тому конфлікту інтересів не було. Після повернення ОСОБА_5 була переведена на інше місце служби старшим офіцером відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру проблем запобігання корупції у секторі безпеки та оборони Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського. Таким чином, в період після зміни законодавства робота ОСОБА_5 не була спільною (Том 2, а.с 13-20).

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови районного суду йому було вручено лише 03.07.2017 року, про що зроблена відмітка у справі (Том І, а.с.178).

Перевіривши обставини щодо строку на подачу апеляційної скарги, апеляційний суд, відповідно до положень ст.268 КУпАП, вважає за можливе поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущений з поважних причин.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 прокурор Банніков С.В. подав до канцелярії апеляційного суду заперечення, в яких зазначає, що ОСОБА_2 зобовязаний був не просто довести до відома в будь-якій формі представникам конкурсної комісії 19.09.2014 року інформацію про спільне проходження служби з дочкою, а направити на адресу безпосереднього керівника повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Крім того вказує, що ОСОБА_2 було прийнято ряд рішень відносно своєї дочки, зокрема щодо встановлення надбавки та премії, що є порушенням ч.2 ст. 172-7 КупАП (Том 2, а.с. 23-26).

Так, встановлення надбавки та премії до заробітної плати носить разовий, індивідуальний характер, який спрямований на задоволення матеріальної вигоди ОСОБА_5 Прийняття рішення про встановлення відповідних виплат і є приватним інтересом ОСОБА_2, який обєктивно може суперечити його службовим повноваженням. Таким чином, видача відповідних наказів, тим більше за умови реальної відсутності ОСОБА_5 на роботі та в межах країни, є вчиненням дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначив, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією підтверджується рядом доказів, яким суд надав належну оцінку, а саме: повідомлення директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України ОСОБА_7, повідомленням першого проректора НУ ЮАУ ім. Ярослава Мудрого ОСОБА_8 про те, що від ОСОБА_2 повідомлень про наявний конфлікт інтересів не надходило.

Заслухавши доводи апелянта ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які просили про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора Баннікова С.В., який вважав рішення районного суду законним та обґрунтованим, пояснення свідка ОСОБА_9, який підтвердив пояснення ОСОБА_2, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтримували позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, суд, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Однак, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_2 в частині визнання останнього винним за ч.1 ст. 172-7 КУпАП положення ст. 22 КУпАП, оскільки дослідженими матеріалами справи встановлено, що те, що ОСОБА_5С та її батько ОСОБА_2 перебували в умовах реального конфлікту інтересів було загальновідомим фактом, однак ані з боку ректорату університету, ані з боку керівництва органу, що призначив ОСОБА_2 на посаду не було прийнято жодних мір для вирішення кадрових питань, щоб врегулювати даний конфлікт інтересів, зокрема шляхом можливої відмови в такому призначенні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд обєктивно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні апеляційного було вислухано пояснення колег ОСОБА_2 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, свідчення яких викладені на підтримку позиції прокурора та їх можна прийняти як обставину, що районним судом в повній мірі доведено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

ОСОБА_10 пояснив, що полковник ОСОБА_2 використовуючи своє службове становище постійно створював своїй дочці ОСОБА_5 сприятливіші умови проходження військової служби, ніж у інших військовослужбовців факультету. На його думку, саме завдяки сприянню батька ОСОБА_5 зробила стрімку карєру на факультеті від курсанта до підполковника. Крім того, зазначає, що у ОСОБА_5 було чимало привілегій, зокрема, власний кабінет, можливість постійно бути відсутньою на організаційно-планових закладах (шикування, службові наради, засідання кафедри тощо), була звільнена від чергувань на кафедрі та надання консультацій для студентів та курсантів, не приймала участь в заходах, які забезпечують життєдіяльність факультету.

Також ОСОБА_10 пояснив суду, що саме ОСОБА_2 особисто видавав та підписував накази про виплату своїй дочці ОСОБА_5 надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби та премій. Ці накази ОСОБА_2 видавав починаючи з січня 2015 року до жовтня 2015 року. Надбавки та премії нараховувалися ОСОБА_5 навіть тоді, коли вона тривалий час перебувала у відрядженнях за кордоном.

ОСОБА_12 також вказав, що ОСОБА_2 створював переваги для відрядження його доньки задля вивчення іноземної мови в країнах Європи. Наприклад, у 2015 році ОСОБА_5 була на навчанні у ОСОБА_6 протягом пяти місяців.

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні даного правопорушення підтверджується протоколом №82 від 11.04.2017 року (Том 2, а.с 1-14), повідомленням директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України ОСОБА_7, повідомленням першого проректора НУ ЮАУ ім. Ярослава Мудрого ОСОБА_8 про те, що від ОСОБА_2 заяв про наявний конфлікт інтересів не надходило, витягами з наказів стосовно проходження служби колишніми військовослужбовцями військово-юридичного факультету НУЮ ім. Ярослава Мудрого полковника юстиції ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_5 (Том 2, а.с. 30-92), письмовими поясненнями свідків (Том 2, а.с. 94-97).

Враховуючи дані обставини, характер правопорушення, з метою недопущення подібної поведінки надалі, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП у зв'язку із малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення та оголосити йому усне зауваження в судовому засіданні на підставі ст. 22 КУпАП.

Стосовно притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, суд, з огляду на матеріали адміністративної справи, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення і призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, а тому підстав для його скасування, виходячи із вищевикладених обставин, не вбачається.

Крім того, правопорушником ОСОБА_2 в даному судовому засіданні передано копії документів, в яких, на його думку, зазначено про порушення діючого законодавства в діях інших посадових осіб.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу прокурора на передані йому копії документів в даному судовому засіданні у звязку з необхідністю реагування на них в межах його компетенції.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин.

Постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 06 2017 року про визнання ОСОБА_2, 15 06 ІНФОРМАЦІЯ_1, винним за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладення на нього, в порядку ч.2 ст.36 КУпАП, адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн., із стягненням судового збору, - в частині визнання ОСОБА_2 винним за ч.1 ст. 172-7 КУпАП скасувати, закриви провадження в цій частині на підставі ст. 22 КУпАП, тобто у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Звернути увагу прокурора на передані йому копії документів в даному судовому засіданні у звязку з необхідністю реагування на них в межах його компетенції.

В порядку ст. 294 КУпАП оскарження даної постанови не передбачено.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1