Справа № 408/2723/17-п
Провадження № 33/782/202/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» жовтня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В.,

за участю захисника : Постельга І.В.

особи, що притягається до

адмінвідповідальності : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Постельга Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, мешкає за АДРЕСА_1 на постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Біловодського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року гр-на ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 320,00 грн.

Згідно постанови суду 14 червня 2017 року о 12.50 годині ОСОБА_3 керував транспортним засобом мотоциклом МТ-10, д/н НОМЕР_1 по вул.Миру с.Велика Чернігівка Станично-Луганського району Луганської області з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява річ, не стійка хода). Від проходження медичного огляду на встановленя алкогольного сп'яніння та на місці продути алкотест «Драгер» відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник Постельга І.В. в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вона вважає судове рішення незаконним, оскільки ухвалено з порушенням вимог ст.62 Конституції України, статей 9, 280, 284 КУпАП. В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що 14 червня 2017 року працівники поліції порушили чинне законодавства, зупинивши ОСОБА_3 без наявності для того законних підстав. Під час зупинки мотоцикла ОСОБА_3 і проходження ним огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер» на предмет вживання алкоголю результати виявилися негативними. Цей факт працівники поліції запропонували ОСОБА_3 підтвердити у присутності свідків односельчан ОСОБА_4 та ОСОБА_5, надавши йому для підпису якісь папери. Зміст паперів ОСОБА_3 прочитати не зміг у зв'язку з відсутність у нього окулярів, та той довірився поліцейським.

Крім того, захисник посилається в своїй апеляційній скарзі на порушення вимог ст.254 КУпАП під час складання посадовими особами адмінпротоколу відносно ОСОБА_3, оскільки останній не отримав копію зазначеного протоколу, та ОСОБА_3 в порушення вимог ст.268 КУпАП не були роз'яснені його права на захист, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Також апелянт посилається на порушення судом під час розгляду справи вимог ст.280 КУпАП щодо встановлення обставин правопорушення та наявності вини особи, яка притягається до адмінвідповідальності, з посиланням на відповідні докази та з'ясування інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому захисник посилається на недотримання судом першої інстанції роз'яснуюючих положень п.24 Постанови ПВСУ від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та практики ЄСПЛ.

Про існування оскаржуваного судового рішення ОСОБА_3 дізнався лише 27.09.2017р., отримавши її копію поштою, у зв'язку з чим вважає поважними причини пропуску строків на оскарження постанови суду. Тому захисник просить апеляційній суд поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскаржувану постанову суду скасувати, а справу закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіряючи заяву апелянта щодо причин пропуску стоків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апеляційний від 31.08.2017 року суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником…протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Перевіркою матеріалів адміністративної справи встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи належним чином неодноразово повідомлявся, але до суду не з'явився без повідомлення суд про причини своєї неявки, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Тому справу відносно ОСОБА_3 було розглянуто судом першої інстанції та постанова суду від 31 серпня 2017 року винесена без участі особи, яка притягається до відповідальності. Копія постанови суду була направлена останньому поштою лише 19.09.2017 року (а.с.8-11,17,20-22), яку ОСОБА_3 отримав 27.09.2017 року, про що зазначено в апеляційній скарзі і на цьому наполягав ОСОБА_3 разом із захисником в апеляційному суді, та це не спростовується матеріалами справи. Сама апеляційна скарга захисника подана до місцевого суду 09 жовтня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне скарження та вважає за можливе поновити цей строк.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та наполягав, що 14.06.2017 року алкоголь не вживав, але від проходження медичного огляду на предмет наявності алкоголю в крові він дійсно відмовився, оскільки у нього не було часу. Свої письмові пояснення від 14.06.2017 року писав власноруч, але під диктовку працівників поліції. При цьому ніяких погроз з боку останніх на його адресу не висловлювалось. Підписував всі документи, які йому запропонували підписати співробітники поліції, але не читав, оскільки був без окулярів. Під час його зупинки були присутні два свідка ОСОБА_6, з якими він не знайомий та які не мають підстав для його обумовлення. Крім того, як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_3, 14.06.2017 року він керував своїм мотоциклом МТ-10 д.н.НОМЕР_1 без водійського посвідчення, яке отримав ще у 1986 році, але три роки тому його загубив та повторно не отримував. У поліцію із заявою про втрату водійського посвідчення не звертався.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, навівши у своїй постанові належні та допустимі докази, а саме: пояснення самого ОСОБА_3, який не заперечував факту вживання ним алкогольних напоїв напередодні його затримання працівниками поліції 14 червня 2017 року під час керування ним мотоциклом та факту його небажання проходити медичний огляд на предмет вживання алкоголю; поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у присутності яких 14 червня 2017 року працівники поліції зупинили водія мотоцикла ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп'яніння та який відмовився від проходження медогляду на предмет вживання алкоголю.

Таким чином твердження ОСОБА_3 та його захисника про відсутності доказів вини ОСОБА_3 у керуванні ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та у відмові ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими та бездоказовими. При цьому сам ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що 14.06.2017 року на пропозицію співробітників поліції пройти медичний огляд на предмет наявності алкоголю в крові відмовився з причин відсутності у нього часу.

Також у свій апеляційній скарзі захисник просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, а не за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта щодо наявності порушень в діях працівників поліції вимог ст.ст.254, 268 КУпАП є безпідставними, оскільки сам факт невручення особі, яка притягається до адмінвідповідальності, копії протоколу про адміністративне правопорушення під час його складання, не може впливати на висновки суду про доведеність або недоведеність вини особи у вчиненні ним адмінправопорушення. При цьому, як свідчать матеріали справи, під час оформлення письмових пояснень від водія ОСОБА_3 14 червня 2017 року, той був ознайомлений зі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, статтями 10 та 63 Конституції України, про що свідчить його особистий підпис (а.с.4), який підтвердив сам ОСОБА_3 в апеляційному суді.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіряючи доводи апелянта щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень частини першої та другої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів адміністративної справи та оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, вчинене ним 14 червня 2017 року, а постанова суду про накладення на нього адмінстягнення винесена 31 серпня 2017 року, тобто у межах строків, визначених ст.38 КУпАП.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Між тим, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_3 додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, суд не врахував, що ОСОБА_3, згідно довідки Станично-Луганського ВП КУНП в Луганській області (а.с.5) не отримував посвідчення водія, тобто не має спеціального права, визначеного п.5 ч.1 ст.24 КУпАП та суд не прийняв до уваги роз'яснення, які містяться у абзаці третьому п.28 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008р., де зазначено, що суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами до осіб, які вчинили правопорушення, передбачене ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КУпАП, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Сам ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду підтвердив факт відсутності у нього водійського посвідчення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та при накладенні на винну особу додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк були допущені порушення норм матеріального законодавства.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Постельга І.В. задовольнити частково, а постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року змінити, скасувавши її в частині накладення на ОСОБА_3 додаткового адмінстягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк. В іншій частині постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Постельга Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік - змінити, скасувати в частині накладення додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО