АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 14 січня 2017 року о 21.50 год. по вул. Здолбунівська, 5-а в м. Києві керував автомобілем «Ауді» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, незв'язне мовлення. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Викликати та допита свідків ОСОБА_3, а також свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції необґрунтована, судом порушено право на справедливий судовий захист, а також порушено принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначає захисник в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 працівниками поліції було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, проте, на прохання ОСОБА_2 надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки працівники поліції відмовились, а також при складанні протоколу були відсутні свідки.

Крім того, захисник зазначає, що законодавчо чітко передбачена процедура огляду на стан алкогольного сп'яніння, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів, але вимоги працівника поліції щодо проведення огляду в закладі охорони здоров'я не надходило.

Тому, на думку захисника, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, сам факт порушення не відповідає вимогам ст.ст. 251, 266, 279 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, та його захисника, опитавши свідка, дослідивши матеріали справи та надані стороною докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 115541, 14 січня 2017 року о 21.50 год. по вул. Здолбунівська, 5-а в м. Києві водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Ауді» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, незв'язне мовлення. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, згдіно до положень п. 7 Розділу 1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Проте, оригінал протоколу, наявний у справі, не відповідає копії протоколу, яка вручена ОСОБА_2, оскільки в оригіналі протоколу зроблені дописки без будь-яких застережень, а саме частина ст. 130 КУпАП. При цьому, як пояснив ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду, підпис, який зазначено в протоколі в графі «підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» значно відрізняється від його особистого підпису.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що 14 січня 2017 року виїхав з СТО по вул. Здолбунівській в м. Києві після мийки автомобіля. Проїхавши метрів 500, приблизно о 22 год., був зупинений працівниками поліції у зв'язку з тим, як вказали працівники поліції причину зупинки, що не горіли габаритні вогні автомобіля. Проте, не склавши ніяких документів, працівник поліції почав говорити, що він (ОСОБА_2) в стані алкогольного сп'яніння. Він повідомляв поліціянтів, що вчора пив, оскільки зустрічали Старий Новий Рік, але на даний час він в нормальному стані. Працівники поліції запропонували пройти огляд за допомогою «Драгера». В свою чергу він (ОСОБА_2) попросив в поліцейських сертифікат на запропонований йому прилад. Поліцейські не надали сертифікат, а на прохання відвезти його (ОСОБА_2) до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану сп'яніння - проігнорували. Свідків протягом всього часу спілкування з поліцейськими не було, і ніхто нічого не підписував. В той момент з ним (ОСОБА_2) був його друг ОСОБА_4, і вони обурювались, оскільки працівники поліції були за віком дуже молоді, крім того, весь той час зупиняли інші автомобілі, тим самим продовжували роботи свою роботу, а їх (ОСОБА_2 і ОСОБА_3) продовжували ігнорувати. Після оформлення документів він запитав у поліцейських, що це за прізвища свідків, на що працівник поліції повідомив, що це їхні (поліцейських) прізвища. Оскільки був пізній час, він на це особливої уваги не звернув, але потім зрозумів, що його просто обдурили. В присутності свідків (у зв'язку з їх відсутністю) взагалі нічого не відбувалося. Транспортний засіб залишили на парковці біля «Новуса».

Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги неодноразово викликалися в судове засідання свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та працівники поліції ОСОБА_4, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та ОСОБА_7, який відбирав пояснення у свідків, а також витребовувався відеозапис подій, зафіксований на відеореєстраторі інспекторів патрульної поліції.

Однак, вказані особи до суду апеляційної інстанції не з'явилися, пояснення не дали. Також управлінням патрульної поліції апеляційному суду не надані відеозаписи події.

За клопотанням сторони захисту під час апеляційного розгляду допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що виїхав з СТО разом з другом ОСОБА_2. ОСОБА_2 підвозив його додому. Зупинили працівники поліції та вказали причину зупинки, що не горіла стійка габаритів, та запропонували ОСОБА_2 подути в «Драгер». ОСОБА_2 запитував в поліцейських документи на «Драгер», проте, йому не надали документів. Після чого ОСОБА_2 сам пропонував проїхати в медзаклад для проходження огляду, але поліцейські довгий час ігнорували їх, зупиняли інші транспортні засоби, робили свою роботу, а згодом забрали права, страховку, і склали протокол. Свідків огляду не було.

Будь-які докази на спростовування пояснень як ОСОБА_2, так і свідка ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду встановлені не були.

Визнаючи винуватим ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення, суд не звернув увагу на порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії БР № 115541.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва