АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що розгляд провадження відбувся у його відсутності, а тому він був позбавлений можливості здійснювати свій захист у суді. Також вважає, що суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи та незаконно визнав його винним у порушенні п.п.10.9, 2.10а Правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним наїзду на паркан та його пошкодження, а також даних про те, кому саме були спричинені збитки. Крім цього, в матеріалах справи відсутні дані і про те, що його транспортного засобу були спричинені механічні пошкодження.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження у зв'язку з тим, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, судовий розгляд відбувся без його участі, копія оскаржуваної постанови йому не надсилалась, а про прийняте судом рішення він дізнався лише 10.08.2017 року після отримання матеріалів виконавчого провадження за оскаржуваною постановою.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження з огляду на те, що розгляд справи відбувся у відсутності особи, щодо якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, та її захисника, та за відсутності даних про належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Крім цього, матеріали справи не містять даних щодо направлення копії постанови ОСОБА_1, яка надсилалась лише до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції. За таких обставин суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому задовольняє клопотання та поновлює ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 129736, він 03.01.2017 року о 15 години 50 хвилин, керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Вишневе по вул. Залізнична, 3, рухаючись заднім ходом, допустив порушення п.10.9 ПДР України, не впевнився в безпечності руху та допустив зіткнення з парканом. Внаслідок ДТП автомобілю були спричинені механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки внаслідок пошкодження паркану.

Крім цього, згідно з протоколом серії БП № 129737 ОСОБА_1 03.01.2017 року о 15 години 50 хвилин, керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Вишневе по вул. Залізнична, 3, здійснивши ДТП, залишив місце пригоди, не дочекавшись працівників поліції, чим порушив вимоги п.2.10а ПДР України.

Постановляючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, що містяться в матеріалах справи, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення, схему місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи про адміністративні правопорушення, а вина ОСОБА_1 не підтверджується наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Згідно з рапортом працівника Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Кулика Є.А. 03.01.2017 року від громадянина ОСОБА_3 отримано повідомлення про те, що в м. Вишневе по вул. Залізнична, 3, автомобіль «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, вчинив наїзд на паркан, після чого залишив місце ДТП. У зв'язку з цим на ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.124, 122-4 КУпАП.

Відповідно до приписів ч.2 ст.251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та достатніх доказів, якими доводиться винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.10.9 ПДР, а саме того, що він, керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Вишневе по вул. Залізнична, 3, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та допустив зіткнення з парканом, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а також завдані матеріальні збитки внаслідок пошкодження паркану.

Крім цього, як правильно зазначає апелянт у своїй скарзі, під час проведення перевірки працівниками поліції не було здійснено огляд автомобіля на предмет виявлення механічних пошкоджень, які б могли утворитися в результаті зіткнення з парканом, а також не надано доказів на підтвердження пошкодження іншого майна, а саме паркану, не встановлено його власника.

Складена працівником поліції схема місця ДТП також не містить інформації щодо пошкоджень транспортного засобу або паркану внаслідок наїзду на нього, у зв'язку з чим був складений протокол.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а тому необґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Слушними суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, яка встановлює відповідальність за залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно положень п.1.10 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди або завдані матеріальні збитки.

Як зазначалося вище судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи про адміністративні правопорушенні відсутні дані, які б свідчили про те, що внаслідок керування автомобілем водієм ОСОБА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби чи інше майно, що спричинило матеріальні збитки.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, якими встановлюється вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, провадження за складеним щодо нього протоколом за ст.122-4 КУпАП у зв'язку з залишенням місця ДТП також підлягає закриттю з цих самих підстав.

З наведених підстав постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі належить закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., - скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз