Справа № 304/426/17
П О С Т А Н О В А

23.07.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., розглянув апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 02.10.2017.

Цією постановою провадження в справі щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, працюючого заступником голови Перечинської районної ради за ч. ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №24 від 30.03.2017 та постанови судді від 02.10.2017 вбачається, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду заступника голови Перечинського районної ради Закарпатської області, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення та обізнаним про спеціальні обмеження відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», всупереч вимогам ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», ч.1 ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», діючи на власну користь, будучи присутнім на засіданні І сесії УІІ скликання Перечинської районної ради 26.11.2015, під час розгляду проекту рішення, а саме щодо присвоєння йому 8-го рангу посадової особи місцевого самоврядування, як заступнику голови районної ради в межах 4-ї категорії класифікації посад в органах місцевого самоврядування, де особисто проголосував за таке, при цьому не повідомив раду про наявний у нього реальний конфлікт інтересів. Крім того, за аналогічних дій на ІІ та ХІІІ сесіях УІІ скликання Перечинської районної ради, діючи, як заступник голови районної ради і депутат цієї ж ради, не повідомив раду про наявний у нього реальний конфлікт інтересів та проголосував за рішення «Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2016 рік» та рішення «Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2017 рік», де п.4 встановлено заступнику голови районної ради, тобто йому, щомісячну надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, надбавки у праці за фактично відпрацьований час, премію до державних і професійних свят за рахунок економії фонду оплати праці, допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах фонду оплати праці. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

-2-

Не погодившись із прийнятим рішенням судді, прокурор відділу прокуратури Закарпатської області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді від 02.10.2017 відносно ОСОБА_1 та прийняти нову, якою накласти на останнього адміністративне стягнення в межах санкції ч. ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП із застосуванням ст.30 КУпАП щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 01 (один) рік.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, яка подана прокурором відділу прокуратури Закарпатської області, апеляційний суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з таких підстав.

Згідно рішення Конституційного Суду України №3-рп/2010 від 27.01.2010 апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (1697-18) внесені зміни до ст. ст.7, 287, 294 КУпАП.

Вказані зміни, відповідно до розділу XII прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 №1697-VІ (1697-18), набрали чинності з наступного дня після його опублікування, зокрема, з 26.10.2014.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП (з врахуванням внесених до неї змін від 14.10.2014) постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Внесеними 14.10.2014 змінами до ч.2 ст.294 КУпАП (підп.2 п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру») прокурора виключено зі складу суб'єктів апеляційного оскарження постанови суду в справі про адміністративні правопорушення, за винятком випадку, визначеного в ч.5 ст.7 КУпАП, а саме коли прокурор здійснює «нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян».

Отже, у вищезазначеній статті КУпАП дано вичерпний перелік суб'єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді в справах про адміністративні правопорушення, і прокурор до цього кола суб'єктів не входить.

Доводи апелянта щодо необхідності врахування судом ст. 250 КУпАП, яка надає йому право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє, оскільки вона не узгоджується з іншими нормами КУпАП.

Відповідно до ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справах про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що вона передбачає тільки право прокурора перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення. Такими заходами примусового

-3-

характеру, пов'язаними з обмеженням особистої свободи громадян, фактично є лише адміністративний арешт, але за правопорушення, пов'язані з корупцією, він не застосовується.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

З матеріалів справи вбачається, що заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян постановою суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 не застосовувались, а тому в даному випадку прокурор не вповноважений здійснювати нагляд за додержанням законів.

Крім того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративні правопорушення і констатовано, що її усунення може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування рішення Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

При прийнятті рішення, апеляційний суд ураховує також, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі « Щокін проти України», яким визнано вимоги до якості закону за такими критеріями як доступність для зацікавлених осіб, чіткість та передбачуваність у застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості, можливість його різного тлумачення є порушенням цих вимог. У разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків, органи державної влади зобов'язані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

Прокурор в апеляційній скарзі просить розв'язати встановлену колізію в законодавстві всупереч цьому рішенню.

Отже, апеляційний суд уважає за необхідне керуватися в даному випадку приписом ч.2 ст.294 КУпАП і на його підставі визнає, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження постанови судді в цій справі, а тому не може бути прийнята апеляційним судом до свого розгляду.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП зобов'язаний повернути апеляційну скаргу, особі яка її подала.

Керуючись ст. ст. 278, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Малицького С.І. на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 02.10.2017 про закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: