Справа № 344/5944/17
Провадження № 33/779/471/2017
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кишакевич Л. Ю.
Суддя-доповідач Гандзюк
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Гандзюк В.П., розглянувши справу про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року, -

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, українець, громадянин України, -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2, 320 грн. судового збору.

Згідно оскаржуваної постанови, 19.02.2017 року о 07:00 год. в смт. Богородчани Івано-Франківської області, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, однак від проходження огляду у встановленому законом порядку на виявлення стану алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за, що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається, на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що факти викладені в протоколі про адмінправопорушення про керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, не відповідають дійсності.

Так, на місці зупинки транспортного засобу він погодився пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального пристрою, і за результатами якого було встановлено, що він не перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Однак дані обставини не були зафіксовані працівниками поліції. Жодних свідків під час проходження ним огляду на місці зупинки транспортного засобу не було, що є порушенням вимог п.6 розділу 2 Інструкції. ОСОБА_2 вказує, що не заперечував щодо проходження медичного огляду на виявлення стану сп'яніння в медичному закладі, однак таке працівниками поліції не пропонувалось.

Також апелянт вказує на те, що працівники поліції, скориставшись тим, що він поспішає, шляхом введення його в оману та через усні переконання змусили підписати чистий бланк протоколу про адмінправопорушення.

Крім того, ОСОБА_2 . вказує на поважність пропуску строку на апеляційне оскарження. Оскільки справа розглядалась без його участі, копія постанови йому не надсилалась, і про таку він дізнався тільки 17.10.2017 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідною копією заяви.

З цих підстав, строк на апеляційне провадження просив поновити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і доводи апеляції, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Обставини, викладені ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови знайшли своє підтвердження в матеріалах справи (а.с. 14), а тому строк на апеляційне оскарження постанови слід поновити.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, вина ОСОБА_2 доводиться протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями порушника в адмінпротоколі, де він власноруч написав, що вживав алкоголь, після чого керував транспортним засобом, та поясненнями свідків, доданими до протоколу про адмінправопорушення.

Крім того, в засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_2 будь яких клопотань про виклик свідків, чи витребування додаткових доказів, які б могли підтвердити його апеляційні твердження ОСОБА_2 не заявляв.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції через усні переконання ввели його в оману та змусили підписати чистий бланк протоколу є неправдивими з огляду на наявність в нього власноруч написаного пояснення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на наявних у ній доказах.

Жодних порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративні правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено.

З огляду на наведене апеляційних підстав для скасування постанови судді немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_2 - задовольнити.

Строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року - поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року відносно ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області В.П. Гандзюк

Згідно з оригіналом

Суддя В.П. Гандзюк