АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Журавель О.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10200грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 12 березня 2017 року о 01 год. 30 хв. по вул. Драйзера, 42 в м. Києві керував автомобілем «Опель Омега» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду водій відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 31.03.2017 , а оскаржувану постанову скасувати із закриттям провадження у справі відносно ОСОБА_3, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає наступне.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виніс постанову без виклику ОСОБА_3 в судове засідання, чим грубо порушив його право на захист та на справедливий розгляд справи судом, що на думку апелянта вже є підставою для скасування постанови від 31.03.2017 року.

Отож, як вказує апелянт, посилання суду в оскаржуваній постанові на те, що ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи - є неправдивим і не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки жодних повідомлень чи повістки про розгляд справи судом 31 березня 2017 року ОСОБА_3не отримував, що підтверджується даними справи про адміністративне правопорушення, де на 6-му аркуші міститься повістка про виклик ОСОБА_3 до суду в розписці про отримання якої відсутній його підпис.

При цьому суд не повідомив ОСОБА_3 про розгляд справи також іншими доступними засобами зв'язку, зокрема по телефону, номер якого є в матеріалах справи.

Крім того, 31 березня 2017 року, коли суд у відсутність ОСОБА_3 та без належного повідомлення розглядав справу, ОСОБА_3 за станом здоров'я фізично не міг бути присутнім на судовому засіданні, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку з загостренням хронічних хвороб після перенесеного грипу про що він завчасно суду повідомляв і просив відкласти розгляд справи більш пізніший термін (копії медичних документів додаються).

Щодо розгляду справи по суті, апелянт зазначає, що суддя мав би врахувати ту обставину, що пояснення осіб, які були долучені як доказ поліцейськими до матеріалу про адміністративне правопорушення ( гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) і посилання на яких є в протоколі , не є по своїй суті поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_3 не відмовлявся саме від медичного огляду, а навпаки заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння тільки у медичному закладі, а, поліцейська, що здійснювала оформлення протоколу і яка не була присутня при зупинці транспортного засобу ОСОБА_3, а прибула на місце через певний проміжок часу, навпаки, намагалась провести такий огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу і всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння , затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., не надавши сертифікат відповідності та свідоцтво про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки, який він вимагав.

Отож, апелянт вважає, що його неправомірно визнали винуватим та незаконно притягнуто до відповідальності у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, тому просить суд апеляційної інстанції задовольнити його апеляційні вимоги.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбачені ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе його поновити, оскільки пропущений він був з поважних причин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та викладені доводи в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але при винесенні постанови від 31 березня 2017 року, суддя всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не вжив заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та фактично притягнув ОСОБА_3 до відповідальності без будь-якого судового розгляду, не дослідивши не тільки його пояснення і заперечення, яких він не мав можливості надати з вини суду, а й тих незначних доказів, що містяться в матеріалах справи, не давши їм належну й об'єктивну оцінку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, притягуючи ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , суддя виходив з тих обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, однак чим доводиться сам факт того , що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та, що він відмовився від проходження медичного огляду, суд в постанові не вказав. А посилання суду на свідків є голослівним, оскільки суд навіть не вказав їх прізвищ, не враховуючи ту обставину, що ці пояснення по своїй суті не є поясненнями свідків події, а є пояснення самого поліцейського наперед складеними у формі бланку, тотожні одне одному. При цьому зміст цих пояснень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як пояснив в апеляційному засіданні ОСОБА_3, та це і нічим не спростовано, а навпаки підтверджується свідченнями свідків, ОСОБА_3 не відмовлявся саме від медичного огляду, а навпаки заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння тільки у медичному закладі, а, поліцейська, що здійснювала оформлення протоколу і яка не була присутня при зупинці його транспортного засобу, та прибула на місце через певний проміжок часу,- навпаки, намагалась провести такий огляд на місці всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., не надавши сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який я вимагав.

Також, якби суд належним чином досліджував матеріали справи, то виявив би, що гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є свідками в розумінні вимог ст.272 КУпАП, оскільки їм не відомі дані, що підлягають встановленню по даній справі. Адже вони не були присутні ні під час зупинки транспортного засобу яким керував ОСОБА_3, ні під час того як він намагався захистити свої права від протиправних обвинувачень та вимагав медичного огляду на стан сп'яніння.

До того ж, в апеляційне засідання було викликано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для підтвердження тих пояснень що містяться в матеріалах справи. Так, свідок ОСОБА_4 пояснив, що працівниками поліції його було зупинено та запропоновано бути свідком відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на що свідок погодився і йому одразу ж дали підписати якісь документи в зміст яких він не вчитувався, а до самого водія ОСОБА_3 він не підходив та не міг фізично чути про що говорив чи просив водій ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_5 у зв'язку із зайнятістю в апеляційне засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, засвідчену у встановленому законом порядку, з якої вбачається наступне. 12 березня 2017 року близько 01 год. 30 хв. він був зупинений працівниками поліції та після перевірки його документів, йому було запропоновано підписати готовий бланк пояснення, пояснивши, що це є підтвердженням відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння. При цьому в його присутності працівниками поліції не було озвучено пропозицію водію ОСОБА_3 пройти медичний огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, а він, ОСОБА_3, навпаки, наполягав на його обстеженні саме лікарем-наркологом в медичному закладі.

Слід також зазначити, що розглядаючи справу і зазначаючи в постанові про наявність достатніх доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке полягало зокрема у відмові в проходженні огляду на стан сп'яніння, суд залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні: направлення ОСОБА_3 на огляд як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; акт про його відмову від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та акт про відмову від медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапорт поліцейського, який зупиняв автомобіль та поліцейської , що складала протокол щодо обставин зупинки транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а провадження у справі відносно нього закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.О. Журавель

Справа № 33/796/1249/2017

Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - ШевчукО.П.