Справа № 460/1868/17 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 33/783/877/17 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю ОСОБА_2, його захисника адвоката Домашовця В.С. та прокурорів Марахіна Є.А. і Черкеса Б.З. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року,

встановив:

цією постановою,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого суддею Яворівського районного суду Львівської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 320 грн. судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_2, будучи суддею Яворівського районного суду Львівської області, відповідно до підпункту «Ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього Закону, всупереч вимогам вказаного Закону, вчинив дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме отримавши 26.01.2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи, справу №460/234/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення пов'язане з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_5, який відповідно до змісту постанови від 14.03.2017 р. являється хорошим знайомим головуючого судді ОСОБА_2 та з яким останній працював 20 років, всупереч вимогам ст.ст. 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 року № 2, при наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, вчиняв дії та приймав процесуальні рішення (розглядав клопотання сторін у справі, ухвалював рішення про їх задоволення, призначав розгляд справи на 07.02., 24.02., 14.03.2017 року). Вказані дії ОСОБА_2 призвели до затягування розгляду адміністративної справи щодо правопорушення, пов'язаного з корупцією, стосовно ОСОБА_5 та сприяли сплину строків притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову незаконною та необґрунтованою. З такої вбачається, що суд абсолютно формально та однобоко дійшов висновку про визнання його винним та про накладення штрафу, оскільки розглянуто матеріали справи виключно на підставі доказів поданих стороною обвинувачення та всупереч будь-яким конституційним принципам. Суд взагалі не надав можливості, незважаючи на письмові та усні клопотання, для належного захисту своїх прав, для підготовки письмових пояснень, висловлення своєї правової позиції, долучення письмових доказів на спростування обставин викладених у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотань (зокрема витребування судових справ відносно колишніх суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 із Городоцького районного суду Львівської області, про відкладення розгляду справи лише на добу з метою належного вивчення матеріалів справи та подання письмових та усних пояснень), які були заявлені з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, встановлення дійсної істини, грубо порушив вимоги ст.245 КУпАП, відповідно до якої, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Також, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові безпідставно встановив, що ОСОБА_2 не вживши заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, при наявності суперечності між приватним інтересом та службовим повноваженням, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є нічим іншим як припущенням, крім цього не підтвердженим жодним допустимим письмовим доказом у справі.

Будь якого приватного інтересу щодо розгляду справи відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 у нього не було і це не встановлено жодним письмовим доказом по справі, а є лише припущенням сторони обвинувачення.

Об'єктивною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, зокрема і його об'єктивна сторона, яка має активну форму прояву, полягає саме у прийнятті остаточного рішення по справі саме конкретною посадовою особою (вданому випадку суддею), яке із врахуванням повноважень на прийняття рішення вплинуло на кінцевий результат, тобто, рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Однак жодного остаточного судового рішення по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, ним не приймалось та не постановлялось , а відтак будь-який приватний інтерес в даній ситуації відсутній.

Витребування доказів із НАЗК щодо подання чи не подання ОСОБА_5 декларації, було здійснено із дотриманням вимог ст.245 КУпАП і такі в майбутньому були покладені в основу постанови прийнятої Городоцьким районним судом Львівської області.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 жодного разу не заперечував щодо витребування вказаних письмових доказів, а навпаки звертав увагу, що такі необхідно здобути з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи.

З приводу відкладення розгляду справи на 24.02. та 14.03.2017 року необхідно зазначити, що таке було здійснено у зв'язку із тим, що докази необхідно було витребувати із НАЗК, яке знаходиться у м.Києві, а відтак із врахуванням поштових днів та завантаженості суду (що підтверджується письмовими доказами, а саме журналами судових засідань судді ОСОБА_2) це були найбільш оптимальні дати судових засідань.

Виходячи з наведеного, в матеріалах даної судової справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення. Для визначення початку перебігу троку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Прокуратурою Львівської області було виявлено так званий факт порушень ним з боку вимог Закону України « Про запобігання корупції» ще 24.03.2017 року, що підтверджується листом прокуратури Львівської області від 24.03.2017 року за №32-170 вих. 17. Тобто станом на 29.06.2017 року (дата винесення оскаржуваної постанови) вже сплив 3-х місячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки сам факт так званого порушення було виявлено 24.03.2017 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та виступ його захисника Домашовця В.С на підтримання апеляційної скарги, виступи прокурорів Марахіна Є.А. та Черкеса Б.З., які заперечили доводи апеляційної скарги та наполягали на залишенні постанови місцевого суду без зміни, дослідивши матеріали справи №460/1609/17 та 460/234/17 щодо ОСОБА_5, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду цієї вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не дотримався. Тому постанова підлягає скасуванню з постановленням нової постанови апеляційним судом.

Згідно з положеннями ч.2 ст.172-7 КУпАП, відповідальність настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому реальний конфлікт інтересів, як визначено в законодавстві, це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

А приватний інтерес, це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Поряд з цим законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу (приватного життя), як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

При цьому не кожен конфлікт між службовими повноваженнями і приватним інтересом здатен призвести до неправомірних рішень чи діянь, кожен із конфліктів інтересів здатен створити таку ситуацію у випадку, якщо не буде вчасно та належним чином задекларований, оцінений та врегульований.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, постанови судді, ОСОБА_2 будучи суддею Яворівського районного суду Львівської області, всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме отримавши 26.01.2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи, справу №460/234/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення пов'язане з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_5, який являється його хорошим знайомим та з яким працював 20 років, при наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, вчиняв дії та приймав процесуальні рішення (розглядав клопотання сторін у справі, ухвалював рішення про їх задоволення, призначав розгляд справи на 07.02., 24.02., 14.03.2017 року). Вказані дії ОСОБА_2 призвели до затягування розгляду адміністративної справи щодо правопорушення, пов'язаного з корупцією, стосовно ОСОБА_5 та сприяли сплину строків притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 дійсно вчинялися наведені вище дії. Однак при цьому в прийнятому рішенні не дано жодного аналізу причин такої його поведінки, не спростовані доводи та пояснення щодо обставин розгляду справи відносно ОСОБА_5

Невмотивованість судового рішення, яке викладено на двох неповних аркушах де обґрунтування охоплюється одним абзацом, на думку апеляційного суду, призвело до порушення презумпції невинуватості, гарантованої статтею 62 Конституції України та пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, що також свідчить про формальний характер судового розгляду, не забезпечення об'єктивного вирішення справи та прийняття справедливого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, дії пов'язані з розглядом справи щодо ОСОБА_5, які ставляться в провину ОСОБА_2, а саме перенесення розгляду справи, витребування нових доказів, вчинялися не з ініціативи суду, а за клопотанням сторін. При цьому заперечень представника прокуратури, який підтримував протокол, не було. Дії ОСОБА_2, як судді, який розглядав передану йому за наслідками автоматизованого розподілу справу, ґрунтувалися на вимогах чинного законодавства, в межах наданих йому законом повноважень.

При цьому факт вчинення суддею таких дій, з метою дотримання вимог ст.245 КУпАП при розгляді справи, на чому наголошує ОСОБА_2, і такі твердження не спростовані наявним в справі матеріалами, не обов'язково вказує на їх корупційну складову.

Так, з об'єктивної сторони корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу.

Покликання на те, що ОСОБА_2 розглядаючи адміністративну справу щодо правопорушення вчиненого ОСОБА_5, пов'язаного з корупцією, сприяв сплину строків передбачених ст.38 КУпАП притягнення останнього до адміністративної відповідальності, жодним доказом не підтверджено, та на думку апеляційного суду є здогадками автора протоколу.

Адміністративна справа відносно ОСОБА_5, щодо вчинення ним правопорушення, пов'язаного з корупцією, в кінцевому результаті розглянута судом і постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2017 року, провадження щодо нього за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто відсутній буд-який інтерес, що є складовою частиною об'єктивної сторони зазначеного правопорушення.

Поряд з цим конфлікт інтересів, який описаний в протоколі та вказаний в постанові судді, був врегульований постановою від 14.03.2017 року про задоволення самовідводу, а тому це не призвело до прийняття ОСОБА_6 неправомірних рішень чи вчинення таких же діянь.

Що ж до незаявлення ОСОБА_2 самовідводу безпосередньо після отримання зазначеної вище справи, відповідно до роз'яснень Ради суддів України (п.6 Рішення №46 від 07 вересня 2017 року), його поведінка може розцінюватися як порушення правил відводу або самовідводу та бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП.

В зв'язку з цим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, постанова судді скасуванню, а справа щодо ОСОБА_2 закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області В.В.Ревер