П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря Бомбушкар В.П.

прокурора - Малицького С.І.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, судді у відставці, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4

щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу № 45 про порушення ч.2 ст. 172-6 КУпАП від 21 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1, будучи відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб»єктом відповідальності за правопорушення пов»язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме про нарахування йому за період з 01.12.2016 року по 14.12.2016 року заробітної плати в розмірі 49004,96 грн. та вихідної допомоги в розмірі 79200,00 грн., на підставі чого згідно відомості на виплату грошей № 309 ОСОБА_1 проведено повний розрахунок при звільненні в загальній сумі 98205, 00 грн., отримавши яку 15.12.2016 року на особистий банківський рахунок не повідомив у десятиденний термін, шляхом заповнення відповідної е-декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив на думку Управління захисту економіки в Закарпатській області ДЗЕ Національної поліції України адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КупАП.

В судовому засіданні прокурор підтримав обставини викладені у протоколі, просив суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП не визнав, зазначив, що Національною поліцією України безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки на виконання Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК було створено центральний орган виконавчої влади України зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. Саме НАЗК в силу свого статусу наділене безпосередніми повноваженнями щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов»язані з корупцією. Відповідний механізм актикорупційного контролю визначений як на законодавчому рівні (Закон України «Про запобігання корупції»), так і згідно відомчих рішень НАЗК, що надає можливість не лише ефективно виявляти факти порушення, але і з»ясовувати причину порушень та наявність обставин, які виключають застосування заходів адміністративної відповідальності. (поважність причин). В свою чергу для органів Національної поліції України відповідного порядку збору та аналізу даних не передбачено, що призводить до безпідставного складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Також зазначив, що обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності. Органи Національної поліції обвинувачують його в тому, що при отриманні вихідної допомоги він не повідомив шляхом складання е-декларації на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни у його майновому стані. В свою чергу він будучи звільненим з 14.12.2016 року в бухгалтерії апеляційного суду отримав дані щодо нарахованих йому сум протягом року, які включали в себе і вихідну допомогу, і того ж дня ним подано електронну декларацію з зазначенням всіх сум, включаючи і вихідну допомогу. Його декларація успішно збережена в Єдиному Державному Реєстрі, про що він отримав повідомлення. Крім того, він повторно подав декларацію 15.03.2017 року з зазначенням всіх отриманих ним коштів, яка також збережена в Єдиному Державному Реєстрі. А тому просив суд закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП відносно нього, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення при цьому надав суду свої письмові заперечення.

Заслухавши думку прокурора, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст.247 і 280 КпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань:

- чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності;

- чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП;

- чи є особа винною у його вчиненні;

- чи належить вона до субєктів цього правопорушення;

- чи не містить правопорушення ознак злочину;

- чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 КпАП;

- чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 р. у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, згідно рішення Вищої ради юстиції "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку" від 08.12.2016 року № 3042/0/15-16, ОСОБА_1 звільнений з посади апеляційного суду Закарпатської області у зв»язку з поданням заяви про відставку ( а. с. 15).

Згідно наказу в.о. голови апеляційного суду Закарпатської області "Про звільнення та відрахування з штату суду судді Бондаренка Ю.О." від 13.12.2016 року № 6.3.1-351, відповідно до ст. 126 Конституції України, ст. 112, 116, 135, 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку» від 18.12.2016 року № 3042/0/15-16, з 14.12.2016 року ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду Закарпатської області у зв»язку з поданням заяви про відставку та його звільненням з посади судді апеляційного суду Закарпатської області (а. с. 16).

Згідно інформаційної довідки апеляційного суду Закарпатської області № 5178/5/17 від 14.03.2017 року «Про суми заробітної плати судді у відставці Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1, за період з 01.12.2016 року по 14.12.2016 року ОСОБА_1, нараховано заробітну плату в розмірі 49004,96 грн., вихідну допомогу в розмірі 79200,00 грн. (а. с. 27).

Таким чином, на підставі вищевказаного нарахування 15.12.2016 року ОСОБА_1 проведено повний розрахунок при звільненні згідно відомості на виплату грошей № 309 в загальній сумі 98205,00 грн. (а. с. 30).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону та розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції, особи які станом 01.09.2016 р. та в подальшому, займали відповідальне становище, зобовязані в десятиденний термін, шляхом заповнення відповідної Е-декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, повідомити Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані (в разі їх виникнення), які перевищують 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.07.2016р. за №961/29091, відповідно до якої під суттєвою зміною у майновому стані суб'єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 мінімальних заробітних плат, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яку такий суб'єкт декларування подає відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом об»єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення.

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до частини 2 статті 45 Закону України Про запобігання корупції, припиняючи діяльність, повязану з виконанням функцій держави, подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2016 року по 08.12.2016 року, яка розміщена на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, та роздруківка якої знаходиться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, у розділі 11 Доходи, у тому числі подарунки, в якій зокрема зазначено дохід, отриманий у виді заробітної плати за основним місцем роботи в апеляційному суді Закарпатської області в розмірі 401796 грн., який за твердженням ОСОБА_1 включає в себе отриману ним суму заробітної плати в розмірі 49004,96 грн., вихідну допомогу в розмірі 79200,00, на загальну суму 128204,96 грн.

Крім цього, на виконання частини 2 статті 45 Закону України Про запобігання корупції, ОСОБА_1 припинивши діяльність, повязану з виконанням функцій держави, наступного року, після звільнення з посади судді апеляційного суду Закарпатської області, подав в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, тобто за 2016 рік, у розділі 11 Доходи, у тому числі подарунки, якої зокрема зазначено аналогічну суму загального доходу декларанта у загальній сумі 401796 грн.

Прокурором в судовому засіданні не наведено заперечень щодо того, що отримана ОСОБА_1 сума заробітної плати в розмірі 49004,96 грн., вихідної допомоги в розмірі 79200,00 грн., на загальну суму 128204,96 грн. відображена ним у поданих деклараціях.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб»єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення, а також час та місце його вчинення.

Зокрема, повідомлення в порядку ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб»єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу в учиненні зазначених дій, а, відтак і наявності суб»єктивної сторони даного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Крім того, при прийнятті рішення суд звертає увагу на те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» роз»яснює, що, системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст. 149-1 Конституції України).

Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти пяти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VІІІ підстав».

Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Іншими словами, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Наведене стосується й інших правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч. 2 цієї статті), наприклад, внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у звязку з відставкою до досягнення ним шістдесяти пяти років, адже субєкт їх вчинення однаковий.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у зв»язку з поданням заяви про відставку, тобто з підстав, передбачених п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України, що вбачається з рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку» від 18.12.2016 року № 3042/0/15-16. (а. с. 15), він не може бути суб»єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ч. 7 ст. 126 Конституції України, ч. 2 ст. 52 Закону України Про запобігання корупції, ст.ст. 7, 9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, ст.ст. 247, 283-285, 287 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.А. Придачук