АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/552/17 Справа № 793/2496/17 Головуючий по 1 інстанції Морозов В. В.
Категорія:ч.2 ст. 172-6 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області - Соломка І.А.,

при секретарі Бєлан О.В.,

за участю прокурора - Лисика М.А.,

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності, - ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого по АДРЕСА_1 який працює на посаді голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. ,-

в с т а н о в и в :

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № АА684634 від 21 липня 2017 року ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, будучи згідно підпункту "г" пункту 1 ч.1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 р. суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, 15.03.2017 року уклав договір купівлі-продажу № 21412-Y05016 з ПрАТ "Черкаси-авто" автомобіля "КІА Sportage" , 2017 року випуску, загальною вартістю 785400 грн., який 24.03.2017 року набув у розпорядження (власність), відповідно до акту прийому-передачі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року (тобто суму 80000 гривень).

25.03.2017 року відповідно до заяви ОСОБА_3 від 25.03.2017 року за № 115196117 до Територіального сервісного центру 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області автомобіль "КІА Sportage", 2017 року випуску, офіційно зареєстровано за останнім на праві приватної власності.

Таким чином, у порушення вимог ч.2 ст. 52 ЗУ "Про запобігання корупції", ОСОБА_3 несвоєчасно, з порушенням встановлених законом строків (граничний строк подачі повідомлення про суттєві зміни у майновому стані для ОСОБА_3 був 03.04.2017 року) лише 22.06.2017 року повідомив про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та підлягає до скасування, оскільки у нього не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, так як він вважав, що відомості про продаж та придбання в кредит нового автомобіля необхідно було відобразити в декларації за 2017 рік до 1 квітня 2018 року. Однак з мережі Інтернет дізнався про те, що слід вносити дані в декларацію про зміну майнового стану, та в той же день вніс такі відомості до своєї електронної декларації. Крім того, під час розгляду справи суддя районного суду порушив вимоги процесуального закону - після проведення дебатів, не виходячи до нарадчої кімнати, проголосив лише резолютивну частину постанови. Просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки в інкримінованих йому діях відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши думку апелянта ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора Лисика М.А., який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч.2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи та змісту постанови вбачається, що цих вимог закону при розгляді даної справи і постановленні рішення районний суд не дотримався. В порушення вимог ст. 245, 252 КУпАП не вжив всіх заходів, передбачених законом, для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, допустив порушення процесуальних норм закону та неповноту розгляду справи.

Відповідно до протоколу № АА 684634, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, будучи згідно підпункту "г" пункту 1 ч.1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 р. суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією 15.03.2017 року уклав договір купівлі-продажу № 21412-Y05016 з ПрАТ "Черкаси-авто" автомобіля "КІА Sportage" 2017 року випуску, загальною вартістю 785400 грн., який 24.03.2017 року набув у розпорядження (власність), відповідно до акту прийому-передачі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року (тобто суму 80000 гривень). 25.03.2017 року у відповідності до заяви ОСОБА_3 від 25.03.2017 року за № 115196117 до Територіального сервісного центру 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, автомобіль "КІА Sportage" 2017 року випуску офіційно зареєстровано за останнім на праві приватної власності.

Таким чином у порушення вимог ч.2 ст. 52 ЗУ "Про запобігання корупції", ОСОБА_3 несвоєчасно, з порушенням встановлених законом строків лише 22.06.2017 року повідомив про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Із таким висновком погодився і суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_3 винним у вчиненні даного адміністративного корупційного правопорушення.

Однак такі висновки районного суду не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на вимогах діючого законодавства, і апеляційний суд з ними не погоджується.

Статтею 172-6 ч.2 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п.2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 15.03.2017 року уклав з ПрАТ "Черкаси-авто" договір купівлі-продажу автомобіля "КІА Sportage", 2017 року випуску, загальною вартістю 785400 грн..

25.03.2017 року у відповідності до заяви ОСОБА_3 від 25.03.2017 року за № 115196117 до Територіального сервісного центру 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області, автомобіль "КІА Sportage", 2017 року випуску, офіційно зареєстровано за останнім на праві приватної власності.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 пояснив, що у березні 2017 року він продав належний йому автомобіль Рено «Дастер», та, маючи намір на придбання нового автомобіля, він кошти, отримані від його продажу, вніс в рахунок першого внеску у ПрАТ «Черкаси-Авто». Оскільки всієї суми, необхідної для придбання нового автомобіля не вистачало, то він уклав кредитний договір з ПАТ «Кредобанк», який надав 603776,25 грн. для придбання автомобіля. Особисто ці кошти він не отримував. Дані обставини підтверджуються кредитним договором № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року. Одночасно між ним та ПАТ «Кредобанк», з метою забезпечення виконання щодо погашення кредиту, нотаріально укладено договір застави № 7935.23.01.2452/S-1 згідно якого придбаний автомобіль КІА переданий у заставу банку. Тобто на сьогоднішній день він лише формально є власником придбаного автомобіля, однак не може ним розпорядитися, не сплативши всю суму кредиту.

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що у нього, як судді, на розгляді перебувала значна кількість справ в зв'язку з чим він не мав достатньо часу слідкувати за змінами в антикорупційному законодавстві, і був переконаний у тому, що про продаж та придбання автомобіля, про отриманий кредит, сплачені за ним кошти, йому потрібно буде зазначити у декларації за 2017 рік до 1 квітня 2018 року. Самостійно він свою електронну декларацію не заповнював, оскільки не мав для цього достатніх навиків, а доручив це працівникам суду, тому інформацію, яка вказана на сайті НАЗК, не читав. Випадково дізнавшись із публікацій у мережі Інтернет про те, що він повинен вносити дані у електронну декларацію про зміну майнового стану, у той же день він ці зміни вніс.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що в ОСОБА_3 відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки останній:

- не приховував купівлю автомобіля "КІА Sportage";

- укладав кредитний договір № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року (а.с. 127- 128);

- укладав договір застави № 7935.23.01.2452/S-1 від 27 березня 2017 року, який нотаріально посвідчений (а.с. 129- 131);

- укладав договір купівлі-продажу автомобіля №214127-Y05016 від 15 березня 2017 року (а.с 63-68);

- писав заяву начальнику центру 7141 №115196117 від 25.03.2017 року про офіційну реєстрацію автомобіля "КІА Sportage" (а.с. 60), та відповідно отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, де власником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_3.

Крім того, ОСОБА_3, дізнавшись про необхідність подання відомостей про суттєві зміни, які відбулися у його майновому стані, подав їх 22.06.2017 року, тобто до складання протоколу про адміністративне правопорушення, що також свідчить про відсутність у нього умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Таким чином, вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставним та необґрунтованим. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_3, подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану 22.06.2017 року, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Прокурором в судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_3 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Також слід звернути увагу на те, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 при купівлі автомобіля "КІА Sportage" частину коштів отримав від продажу автомобіля Рено «Дастер», а інша частина є кредитними коштами про що свідчить договір кредиту № 7935.23.01.2452 від 27 березня 2017 року.

При цьому об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП , полягає в тому, що:

- 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

- 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Тобто майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11)

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Зрозуміло, що кількісний показник майнового стану особи може змінюватись як в бік збільшення, так і в бік зменшення.

Але, оскільки суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, пов'язані в Законі з отриманням доходу, або придбанням майна, відповідно Закон вимагає повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в бік його збільшення.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності. ( Дохід // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / Уклад. і гол. ред. В.Т.Бусел. - 5-те вид. - К. ; Ірпінь : ВТФ «Перун», 2005. - ISBN 966-569-013-2.)

Однак, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т.і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкту декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_3 суб'єктивної та об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Твердження апелянта про те, що районний суд порушив вимоги процесуального закону, не видалившись до нарадчої кімнати та проголосивши резолютивну частину постанови, суперечить вимогам діючого законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки вказана процедура не регламентована КУпАП ( в т.ч. ст.. 279, 285 КУпАП). Вважаю, що сама по собі вказана обставина не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

У зв'язку з вищевикладеним, вважаю, що постанова районного суду відносно ОСОБА_3 є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 - закриттю відповідно до ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Соломка