Справа № 214/4653/17
Провадження № 3/214/1510/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого ФОП, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 року о 21.50 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі на мкр-ні Гірницький біля буд.№43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «Алкотест 6820» в присутності двох свідків, рівень алкоголю 2,58 °??.Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 зазначив про безпідставність складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, оскільки останній не перебував за кермом автомобіля НОМЕР_3, а їхав в якості пасажира, адже дійсно перебував в стані алкогольного спяніння, у звязку з чим керування автомобілем передав своєму знайомому, який погано володів навиками керування, у звязку з чим допустив виникнення аварійної ситуації. На момент приїзду працівників патрульної поліції він не керував транспортним засобом. Крім того, зазначив, що одразу після ДТП до їх автомобіля підійшов ОСОБА_6, запропонувавши свою допомогу, але водій йому грубо відповів, після чого свідок викликав поліцейських, які пояснень у нього не відбирали. Пізніше під час проведення його допиту самим захисником, ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_2 за кермом автомобіля не перебував. Окремо акцентував увагу, що результати спеціального технічного приладу «Алкотест 6820» щодо встановлення стану алкогольного спяніння ОСОБА_2 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки останній з ними не погоджувався, а доказів проведення їх перевірки, інструкції з використання працівники поліції не надали. Крім того вважав, що вказаний прилад недопустимий для використання працівниками поліції під час проведення огляду на стан спяніння, адже не передбачений ОСОБА_7 технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР, затвердженого наказом МВС №33 від 01.03.2010 року.

Згідно письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 зазначав, що 04.08.2017 року він їхав в якості пасажира в автомобілі НОМЕР_4, яким керував його знайомий ОСОБА_8, оскільки сам він на той момент перебував в стані алкогольного спяніння. Не маючи практичного досвіду керування автомобілем, ОСОБА_8 допустив виникнення аварійної ситуації. В той момент, коли автомобіль зупинився через наїзд на бордюру, до них підійшов незнайомий їм чоловік, як виявилося ОСОБА_6, та запропонував свою допомогу, але ОСОБА_8 грубо йому відповів, що допомоги не потребує, після чого між ними виникла суперечка. В свою чергу ОСОБА_6 зупинив екіпаж патрульної поліції, а ОСОБА_8, не бажаючи нести будь-якої відповідальності, з місця пригоди зник. З метою надати поліцейським документи на автомобіль, він пересів на водійське сидіння, але автомобілем не керував. Крім того, зазначив, що він просив поліцейських надати йому дозвільні документи на спеціальний прилад, з використанням якого проводився огляд на стан спяніння, чого вони не виконали. Вважаючи, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, просив провадження у справі закрити.

В подальшому в судове засідання захисник ОСОБА_5 повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи із попереднім погодженням дати та часу розгляду справи. Надане захисником клопотання про відкладення розгляду справи, призначене на 13.00 год. 06.10.2017 року у звязку з його поганим самопочуттям суд оцінює критично, оскільки клопотання захисник надав особисто через канцелярію суду цього дня напередодні часу проведення судового засідання, а в довідці про звернення його до лікарні не зазначено будь-яких рекомендацій щодо необхідності проведення амбулаторного чи стаціонарного лікування, а так само такого стану самопочуття, який би унеможливлював його явку в судове засідання. Клопотання про відкладення судового засідання, призначеного за попереднім погодженням з ним на 10.00 год. 13.10.2017 року у звязку із зайнятістю в іншому процесі, призначеному на 09.00 год. 13.10.2017 року суд розцінює як намір умисного затягування розгляду справи задля забезпечення можливості уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та свідчення прояву неповаги до суду шляхом віддавання пріоритету одній справі над іншою, в той час як з урахуванням хронології та часу призначених судових засідань фізичну можливість зявитись до суду він мав.

Неявку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у звязку із зайнятістю його захисника в іншому процесі за відсутності обставин, які унеможливлювали його явку в судове засідання хоча б для вирішення питання про можливість відкладення розгляду справи чи проведення інших процесуальних дій суд розцінює як неповажну.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_9 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції ООН про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими правами.

За даних обставин, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення нею відповідальності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, висловлення ОСОБА_2 та його захисником позиції по cправі, що виключає допущення судом порушення права особи на захист, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обовязкової участі особи в судовому засіданні під час розгляду вказаної категорії справ.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор ПП ОСОБА_10 показав, що орієнтовно в період з 1 по 20 серпня 2017 року, точного часу він не памятає під час здійснення патрулювання в екіпажі на службовому автомобілі в районі вул. Василевського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області їх зупинив невідомий чоловік, яким виявився ОСОБА_6 та повідомив про ДТП, вчинене водієм в стані алкогольного спяніння. Підійшовши до вказаного ОСОБА_6 припаркованого автомобіля НОМЕР_2, за кермом якого сидів чоловік, який представився ОСОБА_2, він запропонував йому пройти огляд на стан спяніння за допомогою алкотестеру в присутності двох свідків, на що останній погодився, факт керування в стані алкогольного спяніння він не заперечував. Розяснивши ОСОБА_2 порядок проходження огляду на стан спяніння, було проведено огляд за допомогою спеціального технічного приладу, відповідно до результатів якого рівень алкоголю у водія складав близько 2,5°??. Надалі, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 став заперечувати наявність у нього алкогольного спяніння та відмовився від підписання протоколу.

Суд, враховуючи раніше надані пояснення захисника ОСОБА_2 ОСОБА_5, письмові пояснення ОСОБА_2, покази свідка, оглянувши відеозапис з боді-камери на диску DVD-R, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Згідно положень ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається уповноваженими на те посадовими особами органів поліції за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, тобто відповідати вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 084046 від 04.08.2017 року слідує, що 04.08.2017 року о 21.50 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі на мкр-ні Гірницький біля буд.№43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного спяніння. В результаті огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2, який проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «Алкотест 6820» в присутності двох свідків, рівень алкоголю становив 2,58 °??. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

Оглядом відеозапису з боді-камери на диску DVD-R судом встановлено, що на момент приїзду працівників поліції за кермом автомобіля НОМЕР_2 знаходився саме ОСОБА_2, крім нього в салоні автомобіля нікого не було, він мав неохайних вигляд та одразу зізнався, що керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння (час відеозапису 21:58:13, № 505300387).

Вказані обставини також підтверджуються показами допитаного судом в якості свідка інспектора ПП ОСОБА_10 та письмовими пояснення ОСОБА_6, власноруч написаними ним, дійсність яких у суду не викликає сумніву, тим самим спростовуючи посилання ОСОБА_2 та його захисника на те, що транспортним засобом керував його знайомий ОСОБА_11, який після зупинки залишив його, а він фактично знаходився в автомобілі в якості пасажира.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що начебто свідкові ОСОБА_6 пояснення диктували поліцейські суд оцінює критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, а надані захисником письмові покази, відібрані ним у свідка суд визнає недопустимим доказом з огляду на отримання його в порядку, не передбаченому законом з фактичним делегуванням повноважень суду та правоохоронних органів.

Згідно результатів на проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного засобу «Алкотест 6820» та акту огляду, у ОСОБА_2 було встановлено наявність алкогольного спяніння з ознаками запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів; рівень алкоголю 2,58 °??. Як зафіксовано на відеозапису з боді-камери за часом 21:58:16, запис № 505300387, ОСОБА_2 добровільно та свідомо погодився на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, не вимагаючи для предявлення сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Як вказував ході судового розгляду справи захисник ОСОБА_5 та в письмових поясненнях ОСОБА_2, з результатами огляду на стан спяніння за допомогою алкотесту він не погоджувався та наполягав на проходженні огляду в медичному закладі. Однак, всупереч п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року в часових межах, визначених ст.266 КУпАП огляд на стан спяніння в медичному закладі в спростування результатів попереднього огляду ОСОБА_2 не пройшов, чим не спростував результати огляду, отримані поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, як встановлено оглядом відеозапису на диску DVD-R, результати огляду ОСОБА_2 не оспорював, а поставити свій підпис в акті та квитанції не мав фізичної можливості через стан сильного алкогольного спяніння.

Інші доводи захисника ОСОБА_5 щодо допущення поліцейськими грубих процесуальних порушень під час проведення огляду ОСОБА_2 суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються письмовими показами інспектора ПП ОСОБА_10, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та оглянутим судом відеозаписом з боді-камери.

Заявлене захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_5 клопотання про визнання недопустимими результатів газоаналізатору «Алкотест 6820» з посиланням на відсутність його в ОСОБА_7 технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР, затвердженого наказом МВС №33 від 01.03.2010 року, судом не приймаються до уваги, оскільки п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 прямо передбачено, що огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Вказаний захисником ОСОБА_7 затверджений Наказом МВС раніше та стосується діяльності Державтоінспекції, систему органів якої реорганізовано, в той час як діюча Інструкція згідно встановленого загально правового принципу дії актів в часі має пріоритетну силу в застосуванні, а використання газоаналізаторів «Алкотест» різного виду німецької фірми «Drager» в Україні ліцензовано Міністерством охорони здоровя, а самі прилади внесено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки України та Державного реєстру медичної техніки і виробів медичного призначення, дозволених до застосування на території України (згідно загальнодоступних відомостей в мережі Інтернет за посиланнями http://www.diklz.gov.ua//control/main/, http://www.ukrcsm.kiev.ua/). Жодних належних доказів та актів, затверджених спільним наказом МВС, МОЗ України, які б забороняли використання газоаналізатору «Алкотест 6820», який є аналогом «Алкотест 6810» захисником суду не надано, тому суд приходить до переконання про правомірність отримання поліцейськими результатів огляду ОСОБА_2

Позаяк, законність дій працівників поліції при використанні газоаналізатору «Алкотест 6820» також підтверджується відповіддю Управління ПП в м. Кривому Розі ДПП від 21.09.2017 року на запит адвоката ОСОБА_5, а допустима можливість похибки під час проведення огляду не спростовує істотного перевищення критерію допустимої концентрації алкоголю в крові.

Підстави ставити під сумнів достовірність викладених доказів у справі відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою, доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення та не спростовують правомірності дій інспектора ПП ОСОБА_10 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, та відповідно дійсності допущення водієм порушення п.2.9 «а» ПДР України .

Таким чином, на переконання суду, наявний обсяг доказів та зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення обставини свідчать про співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростовних презумпцій факту допущення ОСОБА_2 порушень п.2.9 «а» ПДР України, дійсність факту керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а відтак і поза розумним сумнівом доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння. Самі по собі доводи ОСОБА_2 та не визнання ним вини за доведеності в ході судового розгляду обставин вчинення ним інкримінованого йому правопорушення суд розцінює як cпосіб захисту та намір уникнути відповідальності.

Обираючи вид і міру стягнення суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітніх дітей, однак вину не визнав, в судове засідання не зявився, а також з огляду на його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке відповідно до вимог ст.23 КУпАП суд вважає справедливим, достатнім та оправданим метою застосування стягнення.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 30, 33-36, 40-1, 130 ч.1, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником упродовж 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко