Провадження № 33/792/420/17
Справа № 685/835/17 Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А.П.
Категорія: п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Єднобик М.О.; прокурора Власюка А.С., особи, що притягується до відповідальності - ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, голову Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, має на утриманні неповнолітню дитину,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він, займаючи посаду голови Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, відповідно до своєї посадової інструкції, виконуючи обов'язки щодо забезпечення охорони державної таємниці в Теофіпольській районній державній адміністрації Хмельницької області, не виконав обов'язки, передбачені ст.ст. 5, 37 Закону України «Про державну таємницю» та п. 749 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 (далі Порядок), не здійснював постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці, що було встановлено в ході перевірки, проведеної 13 квітня 2017 року Управлінням СБ України в Хмельницькій області.

Так, в порушення вимог п. 219 Порядку режимне приміщення № 9 (кабінет режимно-секретного органу (далі РСО)) з жовтня 2015 року систематично не здавалось під охорону черговому по райдержадміністрації за підписом у журналі за формою 33, чим створювалась реальна загроза витоку секретної інформації.

Крім того, внаслідок відсутності контролю з боку ОСОБА_2, як голови райдержадміністрації, в РСО райдержадміністрації допущено порушення вимог режиму секретності, а саме:

- не проводилася загальна перевірка наявності секретних документів і справ за 2016 рік (вимоги пунктів 435, 436 Порядку);

- з 2015 року не проводилися квартальні перевірки наявності секретних документів і справ (вимоги п. 434 Порядку);

- не складено план заходів щодо охорони державної таємниці за 2017 рік (п. 5 Порядку);

- пожежна сигналізація не відповідає національним стандартам, кріплення ґрат не відповідають вимогам п. 3.9 ДБН В.2.2-2004 (п.п. 207-208 Порядку);

- не складені списки працівників райдержадміністрації, яким надано доступ до секретних справ (п.п. 98, 362 Порядку);

- в секретних справах відсутні внутрішні описи (п. 363 Порядку);

- в секретних справах відсутні картки за формою згідно з додатком 35 до Порядку (п. 361 Порядку);

- на секретних справах відсутні порядкові номери (п. 356 Порядку);

- не розроблений перелік посад, перебування на яких дає право посадовим особам надавати матеріальним носіям грифи секретності (п. 153 Порядку);

- в журналах обліку секретних документів відсутні підсумкові записи про закінчення 2015, 2016 років (п. 255 Порядку);

- не переданий комплект ключів від сховищ та вхідних дверей РСО в опечатаному пеналі (пакеті) на зберігання голові райдержадміністрації за його підписом в журналі за формою 31 (п. 217 Порядку);

- відсутні запасні ключі до сховища та вхідних дверей режимного приміщення голови райдержадміністрації в пеналі (пакеті), опечатаному особистою номерною металевою печаткою відповідальної особи (п. 217 Порядку);

- не розроблений план заходів щодо забезпечення режиму секретності в умовах особливого періоду або правового режиму надзвичайного стану (п.п. 19 п. 42 та п.п. 734-739 Порядку);

- в РСО райдержадміністрації відсутні проекти документів до настання особливого періоду або введення правового режиму надзвичайного стану (п. 740 Порядку);

- не організовано та не здійснюються планові заходи щодо перегляду та приведення грифів секретності матеріальних носіїв інформації, що зберігаються в райдержадміністрації, у відповідність з ЗВДТ (п.п. 160, 161, 162 Порядку);

- в номенклатурах секретних справ за 2015, 2016 роки відсутні записи про закінчення року (п. 358 Порядку);

- не визначений порядок знищення секретних документів в райдержадміністрації та не визначене режимне приміщення для знищення секретних документів та справ (п.п. 413-418 Порядку);

- відсутній список відповідальних осіб із зразками їх підписів для здачі режимних приміщень під охорону (п. 220 Порядку);

- не організоване навчання працівників райдержадміністрації та перевірка знань ними вимог нормативних документів з питань охорони державної таємниці (п.п.15 п. 42 та п. 117 Порядку).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП. Вказує, що постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, що потягло за собою необґрунтований її розгляд, належним чином не повідомив про час та місце розгляду справи, копію постанови отримав ОСОБА_2 22.07.2017 року. Апелянт зазначає, що питання забезпечення державної таємниці в Теофіпольській райдержадміністрації покладено на першого заступника голови райдержадміністрації та керівника режимно - секретної частини. Звертає увагу, що на момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017року поновлено захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2017року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 вказував, що дійсно під час проведення відповідної перевірки співробітниками управління СБУ в Хмельницькій області були виявлені відповідні недоліки, про які йдеться в складеному протоколі, однак вважає такі порушення незначними, вказував, що в райдержадміністрації є особи, які повинні безпосередньо виконувати обов»язки із забезпечення виконання вимог нормативно-правових документів з питань режиму секретності. Крім того, вважає, що зазначені недоліки не були виявлені під час попередньої перевірки, та в визначений строк були усунуті, що виключає настання відповідальності за виявлені порушення, зважаючи також і закінчення на час розгляду судом першої інстанції строків накладення адміністративного стягнення. Вважає, що суд першої інстанції, не повідомивши його про слухання справи, розглянув справу в його відсутність, чим порушив його права.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги таких доводів

ОСОБА_2, які вказують про намір уникнути настання відповідальності за вчинене з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що суд вживав заходів, спрямованих на повідомлення ОСОБА_2 про місце, день та час розгляду справи щодо нього.

Станом на 14 липня 2017року в суду першої інстанції були відомості з відділення зв»язку, що ОСОБА_2 відмовився від отримання судової повістки, яка направлялась за місцем реєстрації (а.с. 58), що давало суду підстави для розгляду справи в відсутність особи, що притягується до відповідальності за наявних в справі доказів. Суд першої інстанції вірно зазначив, що саме таку адресу зазначив ОСОБА_2 в договорі з захисником, також апеляційний суд враховує, що за такою ж адресою було вручено одну з раніше надісланих повісток ОСОБА_2 ( а.с.46). Надіслана захисником заява про відкладення судового засідання, призначеного на 14 липня 2017року, свідчить про обізнаність ОСОБА_2 та його захисника про судове засідання, однак подана захисником заява про відкладення судового засідання (до того ж не вперше) не давала суду підстав для безумовного задоволення такого клопотання, зважаючи, що захисник не надав жодних об»єктивних підтверджуючих доказів в обґрунтування заявленого ним клопотання щодо неможливості його з»явлення в судове засідання ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Твердження ОСОБА_2 та його захисника про те, що ОСОБА_2 не міг з»явитись до суду першої інстанції в зв»язку з хворобою, не може бути враховано апеляційним судом, зважаючи, що, як видно з наданих апеляційному суду медичних документів, ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні. До того ж в апеляційному суді вказував, що до лікаря в визначені дні приїздив до смт. Теофіполя аж з м. Хмельницького, що, зважаючи, на досить значну відстань, дає апеляційному суду підстави вважати, що його стан здоров»я не перешкоджав останньому з»явитись до суду 14 липня 2017 року.

При цьому апеляційний суд враховує, що в апеляційному суді

ОСОБА_2 скористався своїм правом бути присутнім в судовому засіданні та давати пояснення з приводу складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, підтверджуються зібраними та дослідженими судом першої інстанції доказам, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вимог, передбачених ст.ст. 268, 280, 251, 252 КУпАП. Суд першої інстанції розглянув справу згідно з вимогами КУпАП, дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Так, винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення №20 від 29 травня 2017року ( а.с. 4-7), даними акту перевірки стану охорони державної таємниці від 18 квітня 2017року (а.с.8-10), факт виявлених порушень, зазначених в акті та протоколі, також не оспорювався ОСОБА_2 в апеляційному суді. При цьому, покладаючи в основу доведеності вини ОСОБА_2 складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд враховує, що він відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в апеляційному суді ОСОБА_2 підтвердив, що йому був відомий зміст протоколу, однак він відмовився його підписати в присутності двох понятих, оскільки він не був згодним зі змістом складеного щодо нього протоколу, вважаючи, що при цьому мав бути присутній його захисник (чинним КУпАП не передбачено обов»язкової участі захисника на даному етапі провадження).

Доводи апеляційної скарги щодо наявності в Теофіпольській райдержадміністрації двох посад працівників райдержадміністрації, які мають доступ до державної таємниці в обсязі, необхідному для виконання вимог нормативно-правових актів з питань забезпечення охорони державної таємниці, які повинні нести відповідальність, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме: невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Суб»єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини особи, як в формі умислу, так і у формі необережності.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 з 21 липня 2015року був обізнаний та підписав зобов»язання громадянина України в зв»язку з допуском до державної таємниці, йому було відомо про взяті ним зобов»язання, зокрема, виконувати вимоги режиму секретності.

Також згідно з вимогами ч.6 ст. 5 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що забезпечення охорони державної таємниці відповідно до режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов»язана з державною таємницею, покладена на керівників зазначених органів, підприємств, установ та організацій.

Статтею 37 цього Закону передбачено, що керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов»язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

Тобто, керівник підприємства, установи, організації зобов»язаний бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері охорони державної таємниці, із станом справ в структурних підрозділах установи, організації, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці на підприємстві, в установі, організації. Крім того, апеляційний суд враховує, що режимно-секретний орган підпорядковується безпосередньо керівнику підприємства, установи, організації, який безпосередньо організовує та контролює його діяльність.

Згідно з даними акту перевірки стану охорони державної таємниці в Теофіпольській райдержадміністрації №72/25/2229дск від 18 квітня 2017року зазначено ОСОБА_2, як голову райдержадміністрації, особою, відповідальною за виявлені порушення, а також начальника РСО.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2, будучи головою Теофіпольської райдержадміністрації, є відповідальною особою за забезпеченням охорони державної таємниці, апеляційний суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів апелянта щодо незаконності рішення суду першої інстанції.

Ті обставини, що виявлені під час перевірки недоліки були усунуті, після чого дію спеціального дозволу на провадження діяльності, пов»язаної з державною таємницею, Теофіпольській районній державній адміністрації поновлено з 19 липня 2017року(після проведеної 17 липня 2017року УСБУ в Хмельницькій області контрольної перевірки), не дають підстав вважати, що на час порушення провадження, в діях ОСОБА_2 були відсутні ознаки інкримінованого йому правопорушення. Підстав вважати таке правопорушення малозначним, позаяк виявлені порушення, на думку апелянта та ОСОБА_2 є незначними, апеляційний суд не вбачає, зважаючи, що невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці, створювало передумови для витоку секретної інформації, відтак вчинене правопорушення не може вважатись малозначним.

Апеляційний суд не погоджується також з доводами апеляційної скарги захисника щодо закінчення на момент ухвалення рішення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, так як вчинене правопорушення, принаймні, до його усунення, було триваючим правопорушенням, відтак підстав вважати, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення - 14 липня 2017року - закінчились строки накладення стягнення, немає.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обгрунтованих підстав для допиту заявлених захисником свідків, не було, тому судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні такого клопотання. Не наведено обґрунтованих підстав для допиту таких свідків і в апеляційному суді, тому доводи апеляційної скарги захисника, що ухвалене судом першої інстанції рішення без допиту свідків(співробітників УСБУ в Хмельницькій області, працівників РСО Теофіпольської райдержадміністрації та понятих) з цих підстав підлягає безумовному скасуванню, не можуть бути прийнятими до уваги.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання, що ОСОБА_2, як голова Теофіпольської райдержадміністрації Хмельницької області, не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечив контролю за охороною державної таємниці, чим вчинив правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_2 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП. Погоджуючись з таким рішенням, апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу, ступінь вини та майновий стан, в провадженні відсутні обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а також, що виявлені недоліки були усунені, що пом»якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, погоджується з накладеним стягненням в межах санкції п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Підстави для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2017року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення в виді штрафу в сумі 850грн., а також стягнуто судовий збір в сумі 320грн. - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар