Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/334/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17.08.2017 м. Гребінка

Суддя Гребінківського районного суду Полтавської області Татіщева Я.В., з участю прокурорів Замулка С.А., Нор Ж.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НПУ, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого на посаді начальника Відділу Держгеокадастру в Гребінківському районі Полтавської області, паспорт серії КН №338568, виданий Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області 12.03.1997 року,

- за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника відділу Держгеокадастру в Гребінківському районі Полтавської області, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів. Так, відповідно протоколів №20 та №21 від 30.03.2017 року ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника відділу Держгеокадастру в Гребінківському районі Полтавської області, діючи в інтересах колишньої дружини, з якою мають двох повнолітніх дітей та проживають в одній квартирі, всупереч вимог ч. 1 ст. 172-к КУпАП, не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів з ОСОБА_3, яку ним було переведено на посаду завідувача сектору землеустрою та ринку земель відділу держгеокадастру в Гребінківському районі та проведено преміювання працівників, зокрема і ОСОБА_3, згідно наказів №1, 2, 3, 4, 5 від 25.01.2016 року, 25.02.2016 року, 25.03.2016 року, 25.04.2016 року та 16.12.2016 року відповідно. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, посилаючись на наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, пояснивши, що хоча і проживає з ОСОБА_3 в одній квартирі, але спільним побутом не повязані, у шлюбі не перебувають вже понад 8 років, жодних переваг він своїй колишній дружині не надавав, перевід на іншу посаду був пов'язаний із реорганізацією на підставі постанови Кабінету Міністрів України, преміювання проводилось виключно всіх працівників відділу, тому будь-якого конфлікту інтересів не мав, про що й повідомляв.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на підстави, викладені ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_1, показала, що стосунки їхні виключно робочі, сімї давно не існує, вони проживають у спільній квартирі, оскільки вона приватизована на всіх членів сімї, однак спільним побутом не повязані, взаємних прав та обовязків давно не мають.

Заслухавши ОСОБА_1, його захисника, свідка, зясувавши думку прокурора, дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення, інші матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку наявності у нього реального конфлікту інтересів; та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У відповідності до вимог ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суд зобовязаний забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суд повинен керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2013 року), Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини. У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої ст. 3 цього Закону, зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», члени сімї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки (крім осіб, взаємні права та обовязки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Об'єктивною стороною адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є, відповідно, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Отже, обов'язковою ознакою цих протиправних дій є наявність реального конфлікту інтересів.

Згідно розяснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 10.03.2008 року, мешкають в одній квартирі, оскільки вона була приватизована на всіх членів сімї, однак спільним побутом не повязані, взаємних прав та обовязків не мають, що підтвердила також в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 Крім того, встановлено, що переведення на іншу посаду ОСОБА_3, як і всіх інших працівників відділу було здійснено ОСОБА_1, як начальником відділу Держгеокадастру в Гребінківському районі Полтавської області, у звязку з реорганізацією Відділу Держземагенства у Гребінківському районі Полтавської області шляхом приєднання до Відділу Держгеокадастру у Гребінківському районі Полтавської області, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», а преміювання як ОСОБА_3, так і всіх інших працівників відділу відбувалось відповідно до пп. 2 п. 2 постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Під час судового розгляду інші, ніж зазначені вище обставини не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вищевикладені положення діючого законодавства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - оскільки зібрані у справі матеріали не містять доказів наявності сукупності фактів вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, досліджуваних дій в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: наявними доказами чітко не сформульовано та не визначено, у чому саме полягає приватний інтерес ОСОБА_1 під час виконання ним обовязків начальника відділу Держгеокадастру у Гребінківському районі щодо ОСОБА_3 Тобто відсутні докази будь-якого впливу або привілегійованого положення ОСОБА_3 порівняно з іншими працівниками відділу, або інші докази наявності приватного інтересу задля чіткого формулювання останнього.

Отже, виходячи із викладеного вище, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, у протоколах № 20 та № 21 від 30.03.2017 констатовано лише факт існування приватного інтересу ОСОБА_1, при цьому не сформульовано чітко якого саме чи у чому це виражалось, не вказується, яким чином цей інтерес суперечить його службовим повноваженням, відсутні доводи щодо реального впливу наявного приватного інтересу на обєктивність чи неупередженість вчинення дій та прийняття ним рішень в умовах реального конфлікту інтересів, за відсутності доказів виникнення останніх. А навіть наявність у особи приватного інтересу, за відсутності доказів прийняття з його боку рішень задля реалізації приватного інтересу, тобто вчинення відповідних реальних дій, є ознаками потенційного конфлікту інтересів, що не є підставою адміністративної відповідальності,

Крім цього, при ухваленні даної постанови судом ураховано недотримання працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення від 30.03.2017 року відносно ОСОБА_1 вимог пункту 5 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015р. № 1376, оскільки надіслані до суду Протоколи від 30.03.2017 року складено не на спеціальних бланках, виготовлених друкарським способом, Протоколи не містять технічного опису бланка протоколу про адміністративне правопорушення та на них не проставлено відповідні серію та номер, що дає підстави для критичної оцінки таких протоколів щодо належності та допустимості їх як доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 221, 245, 247-249, 251, 252, 280, 172-7, 283-285 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя ОСОБА_4