АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/1037/17 Головуючий суддя І інстанції Гуренко М. О.
Провадження № 33/790/1014/17 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В. розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 9 червня 2017 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-2 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В постанові зазначено, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.05.2017 року вбачається, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернулася потерпіла ОСОБА_2 (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, б. 48, кв. 21) щодо порушення Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області (далі-Адміністрація) її права на доступ до публічної інформації. За результатами перевірки звернення потерпілого було встановлено наступне. На підставі ЗУ «Про доступ до публічної інформації» потерпілий звернувся до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області із запитом від 06.12.2016 року, в якому просила надати інформацію щодо того, які норми діючого законодавства порушені були заявником при зверненні до Господарського суду Харківської області, надати завірені належним чином копії заяв Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на адресу Ізюмської місцевої прокуратури та Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області стосовно дій ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 08.12.2016 року № 01-32/3068 за підписом голови Ізюмської державної адміністрації Харківської області потерпілому було відмовлено у наданні вищезазначених копій, мотивуючи це тим, що запитувані документи не підпадають під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації» та рекомендовано звернутись до компетентних органів. Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні субєкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обовязком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (пункт 1 та 6 частини першої статті 3 Закону).

Пунктом 2 частини першої статті 13 Закону передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону, розпорядники інформації зобовязані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ст. 10 Закону, кожна особа має право знати які відомості про неї та з якою метою збираються, як ким і з якою метою вони поширюються, передаються або використовуються, доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається, вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону та ін.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації оскаржується у встановлені законом способами.

ОСОБА_3 від 16.11.2016 року № 01-24/2870 до Ізюмської ВП ГУНП Харківської області та від 16.11.2016 року № 01-24/2870 до Ізюмської місцевої прокуратури містять дані про ОСОБА_2 (потерпілу особу) та прохання вжити відповідних заходів реагування відносно неї.

Крім того, посилання ОСОБА_3 у листі-відповіді представництву Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14.03.2017 року № 01-27/621 не містять посилання на відкрите кримінальне провадження та номер ЄРДР, тобто обставини, викладені в листах ОСОБА_3 від 16.11.2016 року № 01-24/2870 до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області та від 16.11.2016 року № 01-24/Ї2870 до Ізюмської місцевої прокуратури є лише твердженнями ОСОБА_3, а не предметом відкритого кримінального провадження та розслідування відносно ОСОБА_2, оскільки не містить номер ЄРДР кримінального провадження. Тобто твердження, що дані листи регулюються нормами КПК, й тому не підпадають під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації» є передбаченими та неправильними.

Крім того, наявність підстав для обмеження інформації в доступі може бути встановлена лише шляхом застосування трискладового тесту. При наданні відповіді лист від 08.12.2016 року № 01-32/3068 не містить жодних посилань на проведення трискладового тесту. Відповідно до п.3 ч.4 ст. 33 Закону № 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобовязаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі, які становлять зміст трискладового тесту. З відмови у доступі до публічної інформації, повинно вбачатись 1) якому з перелічених у п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу, 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу, яким є причинно-наслідковий звязок між наданням доступу та можливим настанням шкоди, чому ця шкода є істотною, яким ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації, 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відсутність у листі від 08.12.2016 року № 01-32/3068 висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї із 3-х підстав трискладового тесту означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

При цьому, частиною першою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні інформації.

Зокрема, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:1) розпорядник інформації не володіє і не зобовязаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, повязані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію передбачених частиною п1ятою статті 19 цього Закону.

Крім того, наявність в документі інформації з обмеженим доступом не є підставою для відмови у його наданні або його оприлюдненні.

Зокрема ч.7 ст. 6 Закону передбачено, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У такому випадку копія документа повинна надаватись у звичайному порядку, при цьому інформація, доступ до якої обмежено, вилучається будь-яким способом на вибір розпорядника інформації.

Крім того, ОСОБА_3 не заперечувався факт наявності у ОСОБА_3 як розпорядника інформації запитуваної інформації заявника.

Ознак, листом від 08.12.2016 року № 01-32/30658 за підписом голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_1 потерпілому було повідомлено у надані інформації у звязку з тим, що в ній міститься інформація з обмеженим доступом.

З огляду на вищевказане відмова голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_1 потерпілому у запитуваної інформації листом від 08.12.2016 року № 01-32/3068 є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам Закону.

Відтак, в діях голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП у звязку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, вважає що вона винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи.

Разом з тим ОСОБА_1 просить поновити їй строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки апеляційна скарга начальника відділу апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на вказану судову постанову, яка подана у визначений законом для апеляційного оскарження строк, була повернута постановою Апеляційного суду Харківської області від 06.07.2017 року у звязку з тим, що була подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження.

Твердження апеллянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягаєпоновленню.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники судового розгляду повторно не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, а тому немає перепон для розгляду справи без їх участі в силу вимог ст.294 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Згідно матеріалів справи, факт адміністративного правопорушення відбувся 8 грудня 2016 року, тобто строк розгляду справи судом спливає 9 березня 2017 року.

Суд першої інстанції прийняв вірне рішення та закрив провадження у справі постановою від 9 червня 2017 року.

Проте, хоча суд і закрив провадження у справі відносно ОСОБА_1, однак зазначив її винність у скоєнні адміністративного правопорушення, що протирічить вимогам ст. 247 КУпАП.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочатепідлягає закриттю у звязку з закінченням на момент розглядусправи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст.38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд після скасування постанови суду першої інстанції позбавлений процесуальної можливості досліджувати нові докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_1, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

За наведених обставин постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 9 червня 2017 року по справі № 623/1037/17 вважаю за необхідне змінити, виключивши з мотивувальної та резулятивної частин висновки щодо винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ч.2 ст. 212-3 КУпАП.

В іншій частина судову постанову залишити без змін.

Тому, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.06.2017 року по справі 623/1037/17 змінити.

Виключити з тексту постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.06.2017 року по справі № 623/1037/17 висновки суду першої інстанції щодо того, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_4