Справа № 369/9374/16-п Головуючий у І інстанції Гришко О. М.
Провадження № 33/780/915/17 Доповідач у 2 інстанції Гриненко
Категорія 138 13.10.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2017 року суддя Апеляційного суду Київської області Гриненко О.І., розглянувши з участю захисника ОСОБА_1 подану захисником апеляційну скаргу на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, прийняту відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_2 28 червня 2016 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі Березівка-Одеса в напрямку м. Одеса, поблизу с. Свердлове, Комінтернівського району, Одеської області, в порушення вимог п.п.2.3, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не був уважним, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про те, що судом першої інстанції оскаржуване рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не в повному обсязі зясував всі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам та документам, формально підійшов до дослідження обставин справи, без повного зясування суті правопорушення. Зокрема, судом не надана оцінка діям іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_3 який, як стверджує апелянт, порушив вимоги п.п.2.3, 12.1 Правил дорожнього руху України, та виїхав своїм автомобілем на розподілювальну транспортні потоки смугу, заважаючи руху іншим транспортним засобам. Крім того, як зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, належним чином не вмотивований, так як зміст пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди та інших доказів, які суд прийняв до уваги, не проаналізований, оцінка їм не дана. Також, апелянт звертає увагу на порушення судом першої інстанції процесуальних прав ОСОБА_2, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката. Вказані порушення стали результатом неповідомлення судом першої інстанції його підзахисного про дату судового розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, на думку апелянта, доказом невинуватості ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 28 червня 2017 року на автодорозі Березівка-Одеса, є висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження обставин даної ДТП за замовленням адвоката ОСОБА_4, згідно із яким водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з транспортним засобом під керуванням іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, невідповідність дій якого вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України і стала наслідком спричинення дорожньо-транспортної пригоди.

Також, захисник просить поновити ОСОБА_2 строк, передбачений ст.294 КУпАП, на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, посилаючись на те, що про наявність даної постанови суду стало відомо лише у вересні 2017 року, в судове засідання до суду першої інстанції його підзахисний не викликався, копії оскаржуваної постанови не отримував. З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови ОСОБА_2 пропустив з поважних причин.

Доводи захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1 щодо поважності пропуску його підзахисним строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року заслуговують на увагу, так як матеріали справи про адміністративне правопорушення взагалі не містять будь-яких даних щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату судового розгляду зазначеної справи.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1, заслухавши його пояснення, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суддя повно, всебічно та об'єктивно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як на докази вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд обґрунтовано послався у своїй постанові на протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 297259 від 06 жовтня 2016 року, схему дорожньо-транспортної пригоди та на письмові пояснення безпосередніх учасників ДТП та свідків.

Так, у своїх письмових поясненнях, наданих безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 вказував про те, що 28 червня 2016 року приблизно о 14 годині 25 хвилин рухаючись по автодорозі Березівка- Одеса на автомобілі «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1, в сторону м. Одеса передніми колесами свого автомобіля потрапив на пошкоджене покриття дороги, заповнене водою, після чого його автомобіль став не керованим і він здійснив спочатку зіткнення з відбійником, а потім з автомобілем марки «MERCEDES», який перебував у статичному стані (а.с.10).

Згідно із письмовими поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_3, він 28 червня 2016 року, керуючи автомобілем «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_2, на автодорозі Березівка-Одеса біля с.Свердлове, Комінтернівського району, Одеської області, потрапив у водяну перешкоду на дорозі, після чого його транспортний засіб занесло на розділювальну смугу руху, де він і зупинився, включивши аварійну сигналізацію, та став очікувати, коли проїде транспортний потік, щоб продовжити рух. Через деякий час він відчув удар в передню частину його автомобіля, в результаті чого його транспортний засіб відкинуло на смугу зустрічного руху (а.с.12).

Свідок ОСОБА_5 у своїх письмових зазначала, що 28 червня 2016 року вона перебувала в якості пасажира в автомобілі під керуванням її чоловіка ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі в напрямку м.Одеса. Швидкість руху була приблизно 100-120 км/год. Свідок зазначала, що на слизькій дорозі після дощу їх автомобіль занесло, в результаті чого відбулося зіткнення з іншим траспортним засобом, який стояв на виїзді з полоси, що розділяє транспортні потоки різних напрямків (а.с.19).

Факт перебування транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_3 в статичному положенні на розділювальній смузі руху підтвердив у своїх письмових поясненнях і очевидець ДТП ОСОБА_6 (а.с.20).

Згідно із схемою дорожньо-транспортної пригоди, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що зіткнення транспотрних засобів відбулося на полосі, що розділяє транспортні потоки різних напрямків, на що вказує також і зафіксований на цій же схемі осип деталей автомобілів після зіткнення (а.с.9).

Таким чином, недотримання водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 2.3, 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме те, що він не був уважним, не врахував при виборі швидкості руху дорожню обстановку, в результаті чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом, знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 28 червня 2016 року на автодорозі Березівка-Одеса.

Посилання апелянта на недотримання іншим учасником ДТП водієм автомобіля «MERCEDES» ОСОБА_3 п.10.1 Правил дорожнього руху України, не підтверджується матеріалам справи і є явно надуманими. Наданий захисником на підтвердження невинуватості ОСОБА_2 висновок експертного дослідження № 2321 від 14 вересня 2017 року, не є доказом в розумінні ст.251 КУпАП, так як експерт про відповідальність за ст.384 КК України не попереджався, а крім того, зазначений висновок взагалі суперечить фактичним обставинам справи. Так, твердження експерта про те, що зіткнення автомобілів «TOYOTA» під керуванням водія ОСОБА_2 та «MERCEDES» під керуванням водія ОСОБА_3 відбулося на проїзній частині сторони руху автомобіля «TOYOTA» абсолютно нічим не підтверджене і спростовується схемою дорожньо-транспортної пригоди, а також поясненнями самих учасників дорожньо-транспортної пригоди та свідків.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_2, передбачених ст.268 КУпАП, а саме розгляду справи за його відсутності, то вказана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як під час апеляційного перегляду справи зазначені права були поновлені, з чим погодився і захисник ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та необхідності закриття провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, прийнята відносно ОСОБА_2, є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, винесеної відносно ОСОБА_2.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2, - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Гриненко