АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2947/2017 Постанова винесена суддею Щасною Т.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кишинів Молдова, зареєстрований та проживає за адресою: м. Київ,

АДРЕСА_1,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 03 вересня 2017 року о 01 год. 50 хв., по вул. Євгенія Харченка, 39 в м. Києві, керував автомобілем «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: сповільненість ходи та мови, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, а справу щодо нього закрити за відсутністю події і складу правопорушення.

Як вважає апелянт, висновок суду про те, що його вина у вчиненому правопорушенні доведена зібраними по справі доказами, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції здійснив розгляд справи неповно та не об'єктивно, не взяв до уваги його пояснень про те, що працівники поліції офіційно не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, а в матеріалах справи відсутнє відповідне направлення його на огляд, крім того після складання протоколу він не був відсторонений від керування автомобілем, що доводить про відсутність у нього жодних ознак сп'яніння.

Стверджує, що він просив поліцейських зачекати свого знайомого адвоката 10-15 хв., але на нього безпідставно було складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження медичного огляду, до того ж за відсутності свідків, які лише формально підписали заповненні поліцейським бланки.

Звертає увагу і на те, що протокол, який наявний в матеріалах справи, складений з порушенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, бовідрізняється від протоколу виданого йому поліцейським, а саме містить дописку щодо частини статті за якою він притягується до відповідальності.

Крім того, вважає, що суд застосував до нього занадто суворе стягнення, без врахування вимог ст. 33 КУпАП, оскільки при постановленні судового рішення, не взяв до уваги, що він вперше притягається до адміністративної відповідальності, за місцем проживання/роботи характеризується позитивно, при цьому правопорушення не є суспільно небезпечним, не спричинило збитків державі, суспільним інтересам або безпосередньо громадянам, і відсутні наслідки вчиненого, а також не розглянув можливість застосування до нього положень ст. 22 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази у справі, та, за відсутності жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів або виклику і допиту в суді свідків, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 111831 від 03 вересня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом, зокрема і частина статті закону, за якою ОСОБА_2 притягується до відповідальності, а його доводи про те, що вручена йому копія протоколу відрізняється від оригіналу нічим не підтверджені.

При цьому слід зазначити, що в протоколі вказані свідки правопорушення, він містить відомості про роз'яснення ОСОБА_2 процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, водночас у ньому відсутні будь-які заперечення ОСОБА_2 на дії патрульних поліцейських, як і відсутнє клопотання про необхідність залучення захисника (а.с. 1);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2. 03 вересня 2017 року від проходження огляду на стан сп'яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2).

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні, не взявши до уваги пояснення правопорушника, які спростовуються доказами у справі.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст. 245, 278, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає, доводи щодо неповноти судового розгляду є надуманими, бо жодних клопотань ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заявлялося.

Між тим, за клопотанням ОСОБА_2 безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_3, підтримавши свої письмові пояснення, зазначив, що 03 вересня 2017 року в його присутності та присутності його сестри - ОСОБА_4 водій ОСОБА_2, поведінка якого була неадекватною і вочевидь вбачалися ознаки його сп'яніння, але запаху алкоголю від нього не було, від проходження на неодноразові пропозиції поліцейських огляду на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі відмовився, причини відмови не пояснював, після чого відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Аналогічні пояснення надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_4

Підстав ставити під сумнів показання вказаних свідків, які не є зацікавленими у результатах розгляду цієї справи, у суду немає, отже свідки фактично спростували усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недотримання поліцейськими відповідної процедури і вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, в той же час такі показання свідків переконливо доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ж апелянта про те, що поліцейським не було відсторонено його від керування транспортним засобом, жодним чином не впливають на правильність судового рішення, а посилання на те, що йому не видали направлення на огляд взагалі не заслуговують на увагу, оскільки доказами у справі доведено, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі.

Що стосується доводів апелянта про суворість стягнення, порушення вимог ст.ст. 22, 33 КУпАП, то вони також є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ст. 22 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності за певних умов, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати такий метод реагування як усне зауваження.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2., суддя місцевого суду обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже правильно застосував норми матеріального права.

Оскільки порушення ОСОБА_2 ПДР України є грубим і має підвищену суспільну небезпеку, тобто таке порушення не може вважатися малозначним, у судді місцевого суду були відсутні підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_2 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від

25 жовтня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко