Справа № 638/2958/17
Провадження № 3/638/1071/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, тимчасово не працюючий, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: 61103 АДРЕСА_1,

●у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Інспектором роти №1 батальйону №3 УПП у м.Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 12.02.2017 року серії БР №263947.

24.02.2017 року у Дзержинський районний суд м. Харкова надійшов адміністративний матеріал з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який 12.02.2017 року о 16 год. 00 хв., біля будинку № 82 по проспекту Науки у місті Харкові, керував автомобілем «ВАЗ-2109», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння(почервоніння очей, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

В судовому засідання, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зявився та пояснив, що 12.02.2017 року, він приїхав додому та поставив автомобіль «ВАЗ-2109», державний номер НОМЕР_1, який йому належить, попереду свого гаражу, який розташований за адресою:м.Харків, пр. Науки,82, на прибудинкової території, та здійснював поточний ремонт. Десь в період з 14 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. до нього підійшла його колишня співмешканка ОСОБА_5 з великою пляшкою пива та почала з'ясовувати з ним стосунки, при цьому емоційно себе поводила. Після тривалої словесної перепалки ОСОБА_5 села в належний йому автомобіль і почала відкривати пляшку з пивом, яку принесла з собою. У процесі відкриття пляшки облила салон автомобіля і його в тому числі, так як він в цей момент теж знаходився в автомобілі. ОСОБА_1 сильно обурився даним фактом і почав, може не зовсім коректно, просити її вийти з автомобіля, на що вона відповіла йому категоричною відмовою і надалі зачинилися всередині автомобіля. Він був змушений викликати співробітників поліції за телефоном «102». Після прибуття працівників поліції та їх розмови з ОСОБА_5, вона вийшла з автомобіля і він скористався тим, що вона вже йому не заважає, вирішив загнати автомобіль у гараж, так як вона висловлювала наміри пошкодити його, що я і зробив. В цей день він дійсно випив одну пляшку пива, так як не збирався надалі керувати автомобілем. ОСОБА_1 додав, що у нього не було наміру вчиняти правопорушення, він тільки хотів зберегти своє майно в цілості. Свою провину визнав і каявся, просив суд не позбавляти його водійського посвідчення на право керування автомобілем, так як це єдиний спосіб заробітку і існування. Просив провадження закрити.

В суді ОСОБА_5 пояснила, що 12.02.2017 року приблизно з 15 год. вона дійсно прийшла до гаражу, де ОСОБА_1 ремонтував свій автомобіль, з пляшкою пива, та вчинила йому сварку, в результаті якої вона розлила пиво в салоні автомобілю. Він попросив вийти з автомобілю, щоб поставити його в гараж, але вона стала чинити перешкоду йому це зробити, на що він викликав співробітників поліції. По приїзду патрульної поліції, вона вийшла з автомобілю для розмови з ними, в цей момент ОСОБА_1 заїхав на автомобілі до гаражу.

Опитаний інспектор роти №1 батальйону №3 УПП у м.Харкові лейтенант поліції ОСОБА_2 за обставинами адміністративного правопорушення зазначив, що при виконанні своїх професійних обов'язків, діючи в рамках Закону України «Про національну поліцію», у відповідності з вимогами ст.35 Закону, при патрулюванні у складі екіпажу 0107, 12.02.2017 року на службовий планшет надійшло повідомлення «Конфлікт», а саме власник автомобілю не може вигнати з автомобілю свою знайому ОСОБА_5, за адресою: м.Харків, пр.Науки, 82. По приїзду на місце, було виявлено власника автомобілю ОСОБА_1 та жінку, що добровільно вийшла з транспортного засобу, які знаходились у стані алкогольного спяніння (ознаками). Коли спілкувались з ОСОБА_5, ОСОБА_1 сів за кермо автомобілю «ВАЗ-2109», державний номер НОМЕР_1, та поїхав в свій гараж. Це було зафіксовано, у відношенні водія ОСОБА_1, був складений адміністративний протокол від 12.02.2017 року серії БР №263947.

Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно статті 9Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає три окремих склади адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння або під впливом лікарських препаратів; 3) відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до розяснень, наданих у пункті 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтею 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 Загальні положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735від 09.11.2015 року, також передбачено, що огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні норми передбачені Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року. Так, згідно вказаного Порядку, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспожив-стандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану спяніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан спяніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану спяніння. Підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв'язку свідчить, що відмова водія від огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. І лише відмова водія від огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності. Вказані вище обставини фіксуються в акті огляді на стан сп'яніння, який складається згідно вказаного вище порядку.

До матеріалів справи в якості доказу надано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з яких вбачається, що 12.02.2017 року їх зупинили співробітники патрульної поліції та попросили бути понятими при освідченні ОСОБА_1, який в їх присутність відмовився від проходження огляду з використанням приладу «Драгер», освідчення у закладах охорони здоровя та підпису у протоколі, але не вказано за яких обставин ОСОБА_1 повинен був проходити освідчення. Окрім того, пояснення свідків надані ними не самостійно, а шляхом заповнення шаблонно-підготовлених зразків працівниками поліції, при цьому не зрозуміло, чи встановлювались особи даних свідків, оскільки відомості про це відсутні.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що працівниками поліції був порушений порядок огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння визначений статтею 266 КУпАП та підзаконними нормативними актами.

Зі змісту протоколу вбачається, що водій біля будинку № 82 по проспекту Науки у місті Харкові, керував автомобілем «ВАЗ-2109», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння.

З пояснень особи, відносно якої складено протокол про адмінправопорушення, з пояснень працівника поліції, свідка ОСОБА_5 , матеріалів провадження вбачається, що водій ОСОБА_1 не керував транспортним засобом . Вказане унеможливлює притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу висновку , що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та виходячи з положень статті 62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративному матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Грищенко І.О.