Справа № 467/1300/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017 року Абузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретарів судового засідання Похитун М.В., Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка матеріали, які надійшли від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 847042 від 16.10.2017 року вбачається, що 16 жовтня 2017 року о 12 год. 35 хв., в приміщенні адміністративної будівлі по вул. Шевченка, 200 в смт. Арбузинка Миколаївської області, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам поліцейського при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП, висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських та погрожував фізичною розправою.

Своїми діями, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково та пояснив суду, що коли він вживав алкогольні напої разом з друзями біля магазину «Продукти» в смт. Арбузинка, жінка, яка проживає неподалік магазину, зробила їм зауваження, сказавши, що викличе поліцію. Через хвилин 20 30 приїхали поліцейські і сказали йому сідати в їхній автомобіль, щоб їхати з ними до відділку. Він відмовився, оскільки нічого не порушував, та почав їх ображати. Однак поліцейські посадили його в автомобіль примусово, а доставивши до відділку, прикували наручниками до металевої клітки. Він дійсно висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, як біля магазину, так і у відділку, однак така його поведінка була викликана їх незаконним діями.

Так, як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1, він дійсно вживав алкогольні напої біля магазину, однак працівники поліції не бачили як він керував автомобілем. Вони примусово посадили його до поліцейської машини та відвезли до відділку, де почали складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Нецензурна лайна на їх адресу була викликана ще й тим, що вони прикріпили його наручниками до клітки. Будь-яких протоколів біля магазину не складали.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2, як особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, пояснив суду, що ОСОБА_1 чинив непокору вимогам працівника поліції в приміщенні Арбузинського ВП Братського ВП ГУ НП в Миколаївській області під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Непокора виразилась в тому, що ОСОБА_1 відмовлявся підписувати протокол за ст. 130 КУпАП та не на його вимогу не припиняв нецензурної лайки. Протокол про адміністративне правопорушення, що передбачене ст. 173 КУпАП, відносно нього не складався.

В свою чергу суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КупАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.

Так, адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В даному випадку в провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ставиться злісна непокора законним вимогам поліцейського.

Системний аналіз норм КУпАП, з урахуванням позиці ВСУ висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» (далі - Узагальнення) слідує, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обовязків.

Однак, у даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаним вимогам не відповідає, оскільки взагалі не містить викладених даних щодо суті правопорушення з урахуванням вищезазначених обставин, адже з нього не можливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме, у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того чи є вони законними.

Пояснення особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, в тій частині, що законною вимогою було намагання припинити нецензурну лайку ОСОБА_1 суд оцінює критично, оскільки у даному випадку мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Відмова ОСОБА_1 від підписання протоколу не може вважатися проявом злісної непокори законній вимозі поліцейського, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, що визначені ст. 63 Конституції України.

При цьому із протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень особи, яка його склала, слідує, що ОСОБА_1 чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського в приміщенні відділку поліції, однак даних про те, в чому полягала така вимога та хто її висував в протоколі не відображено.

Натомість з доданих до протоколу матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 чинив злісну непокору вимогам поліцейських СРПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на місці виявлення його автомобіля, відмовляючись сісти до службового автомобіля та проїхати на освідування до Арбузинської ЦРЛ. В подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

Даний факт не заперечується й особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та підтверджується висновком від 16.10.2007 року, рапортом від 16.10.2017 року начальника СРПП ОСОБА_5, рапортом інспектора СРПП ОСОБА_3 від 16.10.2017 року висновком № 27 від 16.10.2017 року.

Таким чином, час та місце вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, що вказані в протоколі, фактично є часом та місцем складання цього протоколу, і не можуть ототожнюватись і збігатись з часом та місцем вчинення адміністративного правопорушення, яке, як встановив суд, було вчинено в іншому місці та в інший час.

Тож суд дійшов висновку, що дані протоколу про адміністративне правопорушення не збігаються з встановленими в судовому засіданні обставинами вчинення адміністративного правопорушення щодо часу і місця вчинення правопорушення. При цьому дані протоколу не в повній мірі відображають обєктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, як то : в чому саме полягала законна вимога поліцейського і від якого поліцейського вона виходила.

З огляду на викладене, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 847042 від 16.10.2017 року відносно ОСОБА_1

Дані, що вказують на вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП містяться в доданих до протоколу матеріалах, однак суд не має змоги уточнювати, редагувати протокол з цього питання, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Вказаний протокол, як доказ по справі, на переконання суду, є сумнівними оскільки він не випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

При цьому суд, розглядаючи справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, відкинувши дані, що містяться в ньому, як доказ у справі, констатує, що він є позбавленим можливості надати оцінку тим діям ОСОБА_1 та встановленим фактам, які не відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, в звязку з чим фактично не ставляться йому в провину.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 185 КУпАП, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку з чим, дане провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 221, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 246 цього Кодексу у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.В. Явіца