П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника особи, яка притягнута до

до адміністративної відповідальності Науменка О.Г.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 12 серпня 2017 року приблизно в 01 год. 50 хв. керував автомобілем «Шевроле», номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Броварському в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

ОСОБА_2 зазначає, що 12 серпня 2017 року він дійсно керував автомобілем «Шевроле», після чого був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер», на що він відмовився, оскільки працівники поліції вели себе неналежним чином у зв'язку з чим між ними виник конфлікт.

Апелянт звертає увагу на те, що він попросив надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу, за допомогою якого він повинен був пройти огляд.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, оскільки він не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки розглянув справу за його відсутності та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про направлення справи щодо нього до суду за місцем його проживання.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Науменка О.Г., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом порушено його право на захист, оскільки судовий розгляд проведений за його відсутності хоча ним заявлено клопотання про відкладення судового засідання.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта є безпідставними.

Матеріали справи містять дані про отримання ОСОБА_2 виклику до суду, відповідно до якого він повідомлений належним чином про судові засідання, призначене на 27 вересня 2017 року (а.с. 9).

В той же час в матеріалах справи наявні два клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання у зв'язку з хворобою його матері та про вирішення питання щодо направлення справи стосовно нього до Броварського міськрайонного суду Київської області, тобто за місцем його проживання.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, при розгляді яких справ про адміністративне правопорушення, участь особи є обов'язковою. Оскільки ст. 130 КУпАП не відноситься до цього переліку, суд міг розглянути провадження за відсутності особи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Тому на виконання цих вимог закону, суд зобов'язаний розглянути справу у вказаний термін.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування постанови суду у зв'язку з порушенням права на захист немає.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КупАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР Україниводій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення БР № 157492 від 12 серпня 2017 року, ОСОБА_2 керував автомобілем «Шевроле», номерний знак НОМЕР_2 по Броварському проспекту в м. Києві з явними ознаками алкогольного сп'яніння (порушення мови, характерний запах з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких ОСОБА_2 від проходження медичного огляду та за допомогою приладу «Драгер» на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився.

ОСОБА_2 не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, пояснюючи це тим, що інспектор поліції не надав йому сертифікат технічного приладу.

На думку апеляційного суду, такі доводи апелянта є непереконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на їх підтвердження. Зокрема, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не мотивував свою відмову від проходження тесту саме ненаданням йому сертифікату на технічний прилад «Драгер».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння також з тієї підстави, що між ним та працівниками поліції виник конфлікт.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи ОСОБА_2 є необґрунтованими, а вказана обставина, на думку суду, не є поважною причиною невиконання вимог працівника поліції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В суді апеляційної інстанції захисник Науменко О.Г. просив скасувати постанову суду, а матеріли справи направити на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області, оскільки ОСОБА_2 проживає в м. Бровари.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 294 КУпАП прийняття такого рішення не передбачено законом.

Крім того, в апеляційному суді захисник Науменко О.Г. звертав увагу на те, що мати ОСОБА_2 важко хворіє, а тому керування транспортним засобом для останнього є важливим, оскільки постійно необхідний автомобіль.

Апеляційний суд зазначає, що вищевказана обставина не може бути врахована апеляційним судом, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає альтернативного виду стягнення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема зафіксованому в автоматичному режимі.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун