Справа № 304/426/17
Провадження № 3/304/230/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області - Шешеня М.О., за участі секретаря судового засідання - Гарайдич Р.А., прокурорів - Малицького С.І., Левкулича В.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника - ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого заступником голови Перечинської районної ради,-

за ч.ч.1,2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу №24 від 30 березня 2017 року ОСОБА_1 ставиться за вину те, що він обіймаючи посаду заступника голови Перечинської районної ради Закарпатської області, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення та обізнаним про спеціальні обмеження відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», всупереч вимогам ч.1 ст.28 та ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», ч.1 ст.59-1 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12-1 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування», діючи на власну користь, будучи присутнім на засіданні І сесії VII скликання Перечинської районної ради 26.11.2015 року під час розгляду проекту рішення, а саме щодо присвоєння йому 8-го рангу посадової особи місцевого самоврядування, як заступнику голови районної ради в межах 4-ї категорії класифікації посад в органах місцевого самоврядування, де особисто проголосував за таке, при цьому не повідомив раду про наявний у нього реальний конфлікт інтересів. Разом з цим, ОСОБА_1 також ставиться за вину те, що він за аналогічних дій на ІІ та ХІІІ сесіях VII скликання Перечинської районної ради, діючи, як заступник голови районної ради і депутат цієї ж ради, не повідомив раду про наявний у нього реальний конфлікт інтересів та проголосував за рішення « Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2016 рік» та рішення «Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2017 рік», де п.4 встановлено заступнику голови районної ради, тобто йому, щомісячну надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років та надбавки у праці за фактично відпрацьований час, премію до державних і професійних свят за рахунок економії фонду оплати праці, допомогу на оздоровлення при надання щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах фонду оплати праці. Вказані дії ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в ОВС відділу ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаних проступків не визнав, при цьому пояснив, що дійсно був присутнім на засіданнях Перечинської районної ради під час розгляду проектів рішень про присвоєння йому 8-го рангу посадової особи місцевого самоврядування та про встановлення надбавок та премії, приймав таке рішення шляхом голосування. Однак, до початку розгляду даних питань сесій, він особисто депутатському корпусу повідомляв, що являється заступником голови цієї ради і питання, які вирішуватимуться, стосуються його особи, тобто повідомив про наявність реального конфлікту інтересів.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що вони являються депутатами Перечинської районної ради і приймали участь у всіх засіданнях сесії ради,а тому можуть категорично ствердити, що ОСОБА_1 перед розглядом питань щодо присвоєння йому рангу та надання надбавок і премій особисто повідомляв усім присутнім депутатам, що у нього з приводу даних питань наявний реальний конфлікт інтересів, оскільки це його стосується.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП з підстав наведених в протоколі про адміністративні правопорушення №24 від 30 березня 2017 року.

Суддя, заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, вивчивши надані матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обовязковість судового рішення.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням,

виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено у судовому засіданні на першій сесії 7 скликання Перечинською районною радою було прийнято рішення «Про присвоєння заступнику голови районної ради рангу посадової особи місцевого самоврядування» за №11 від 26.11.2015 року, згідно якого ОСОБА_1 заступнику голови районної ради присвоїно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії класифікації посад в органах місцевого самоврядування. При цьому, як убачається з протоколу засідання лічильної комісії на сесії були присутні всього 31 депутат, з яких за вказане рішення проголосували всі одноголосно.

Також встановлено, що 24 грудня 2015 року на другій сесії 7 скликання Перечинською районною радою було прийнято рішення « Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2016 рік», де п.4 встановлено заступнику голови районної ради щомісячну надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років та надбавки у праці за фактично відпрацьований час, премію до державних і професійних свят за рахунок економії фонду оплати праці, допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах фонду оплати праці. При цьому, як убачається з протоколу засідання лічильної комісії на сесії були присутні всього 29 депутатів, з яких за вказане рішення проголосували всі одноголосно.

Крім цього встановлено, що 22 грудня 2016 року на тринадцятій сесії 7 скликання Перечинською районною радою було прийнято рішення «Про структуру і чисельність виконавчого апарату районної ради, кошторис видатків виконавчого апарату на 2017 рік», де п.4 встановлено заступнику голови районної ради щомісячну надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років та надбавки у праці за фактично відпрацьований час, премію до державних і професійних свят за рахунок економії фонду оплати праці, допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах фонду оплати праці. При цьому, як убачається з протоколу засідання лічильної комісії на сесії були присутні всього 26 депутатів, з яких за вказане рішення проголосували: «За» - 23 депутатів , а 3 депутатів взагалі не брали участь у голосуванні.

Так, згідно пп. «б» п.І ч.І ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» депутати місцевих рад є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення.

Відповідно до абз.12 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані : 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.35 цього Закону правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності…голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Згідно ч.1 ст.172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч.2 ст.172-7 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, згідно диспозицій вказаних норм відповідальність за такі правопорушення настає лише за обов'язкової умови наявності у особи реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.2 примітки до ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним iнтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Така ж норма щодо визначення терміну «реальний конфлікт інтересів» міститься й у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, з системного аналізу вказаних норм є очевидним, що при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями повинна безпосередньо впливати на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

В Методичних рекомендаціях з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 14.07.2016 року № 2, розяснено, що для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об'єктивних компонентів: приватний інтерес; службове повноваження, представницьке повноваження: протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи. Таким чином, для наявності реального конфлікту інтересів необхідна обов'язкова сукупність юридичних фактів, зокрема: наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чітко визначеного приватного інтересу; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями; наявність безпосереднього впливу на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. За відсутності хоча б одного із наведених елементів даної правової конструкції реальний конфлікт інтересів не виникає.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи…, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими та представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати обєктивний вираз, а також часовий взаємозвязок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення. 3) наявність повноважень на прийняття рішення 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можемо констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий звязок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає…

Отже, з урахуванням вищевикладеного та встановлених фактичних обставин справи, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1, приймаючи участь на засіданнях Перечинської районної ради 26.11.2015 року (за присвоєння йому рангу), 24.12.2015 року (за встановлення йому премій та надбавок) та 22.12.2016 року (за встановлення йому премій та надбавок), фактично діяв не особисто, а як депутат районної ради, такі рішення приймалися на сесії і виключно колегіальним органом, тобто всіма присутніми депутатами, при цьому голос ОСОБА_1 не був вирішальним при прийнятті даних рішень, а тому, на переконання судді, ОСОБА_1 не мав реального конфлікту інтересів, а його дії по виконанню представницьких повноважень шляхом голосування взагалі не вплинули на обєктивність та неупередженість прийнятих рішень.

Також, суддя звертає увагу на те, що отримання особою грошової винагороди у формі заробітної плати, а також її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушення, оскільки право «на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом», закріплене у ст.43 Конституції України. Разом з цим, згідно ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно ж до положень ст. 2 Закону України «Про заробітну плату» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової заробітної плати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Згідно абзацу 2 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» - преміювання голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Відтак, отримання надбавки за високе досягнення у праці в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг та вислугу років в межах фонду оплати праці не залежало від безпосереднього прийняття ОСОБА_1 рішення щодо себе.

Таким чином, питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відсутність приватного інтересу, в свою чергу, виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім цього, суддя звертає увагу ще і на те, що посадова особа, яка склала протокол про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 фактично лише констатувала існування у нього приватного інтересу, але не довела наявність реального конфлікту інтересів, зокрема: факту суперечності між приватним інтересом та представницькими повноваженнями особи із зазначенням того, в чому саме ця суперечність проявилася і як вплинула на прийняття рішення.

Також, і прокурором у судовому засіданні, не надано будь-яких доказів, які б переконливо свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки наявності реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між приватними інтересами ОСОБА_1 та його службовими чи представницькими повноваженнями як заступника голови районної ради в момент голосування за прийняті вищевказані рішення.

Згідно ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, а тому провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу, тобто у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до апеляційного суду Закарпатської області через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:ОСОБА_6