Справа № 478/256/17 05.05.2017 05.05.2017 05.05.2017
Номер провадження: 33/784/177/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. Миколаїв

Суддя Апеляційного суду Миколаївської області Войтовський С.А., за участю прокурора Кременцова А.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Ляшенка М.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт.Казанка Миколаївської області, громадянку України, директора Миколаївської ЗОШ 1-3 ступеню, депутата Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

- визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУАП накладено адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду, 17 вересня 2015 року під час проведення 29 сесії Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської __________________________________________________________________

Провадження № 33/784/177/17 Головуючий 1-ї інстанції Томашевський О.О.

Категорія: ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП Суддя апеляційної інстанції Войтовський С.А.

області при вирішенні питання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в межах території АДРЕСА_2 ОСОБА_4» депутат ОСОБА_1, будучи дружиною ОСОБА_4, не повідомивши сесію ради про наявність реального конфлікту інтересів, проголосувала «за» надання вказаного дозволу своєму чоловіку, тобто прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи депутатом Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області 6 скликання і відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом на якого, поширюється дія цього Закону, у порушення вимог ст. 28 цього Закону, була зобов'язана вжити заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів.

Тобто, ОСОБА_1 17.09.2015 року вчинила адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, передбачені ч.ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не повідомила у встановленому законом випадку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї складено в порушення вимог ст.ст.6,12 Закону України «Про запобігання корупції» з істотним порушенням вимог законодавства, оскільки викладені у протоколі обставини не відповідають фактичним обставинам справи, протокол складений без дотримання основних вимог до його змісту та форми, не уповноваженою особою.

Також, зазначає, що при розгляді справи судом не з`ясованна дата виявлення правопорушення та не допитані свідки, які б підтвердили, що вона прямо чи опосередковано спонукала у будь-який спосіб депутатів сільської ради до прийняття рішення. До того ж, суд не врахував, що у разі її відмови від голосування, це не вплинуло б на прийняття рішення.

Крім того, посилається на те, що до 15.02.2017 року не знала змісту Закону України «Про запобігання корупції» і до відома депутатів сільської ради його ніхто не доводив. Також ні сільський голова, ані секретар не акцентували жодного разу увагу депутатів щодо змісту статті 59 Закону України» Про місцеве самоврядування».

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася, заяви про відкладення розгляду справи не надавала. Їі інтереси в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Ляшенко М.Д.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ляшенка М.Д., який підтримав доводи , викладені в апеляційній скарзі і просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити; думку прокурора, який просив залишити постанову суду без змін; дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про не повідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом випадку про наявність у неї реального конфлікту інтересів і вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та визнання винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП, всупереч доводам апелянта про їх необґрунтованість та невідповідність вимогам закону, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, сукупності досліджених доказів та поясненнях як самої ОСОБА_1, так і інших свідків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про запобігання корупції» відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» депутати сільських рад є суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Згідно з ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» визначаються особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом; про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається, заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу; у разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем, рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

Статтею 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» установлені обов'язки депутата місцевої (сільської) ради, серед яких є обов'язок додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат зобов'язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Частиною 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийняті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про конфлікт інтересів під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на ОСОБА_1, як на депутата сільської ради поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», і вона як особа, зазначена в пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» була зобов'язана вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як слідує з матеріалів провадження, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується копією запису № 53 від 25.10.1970 року (а.с28).

Зважаючи на це, а також те, що депутат ОСОБА_1 була присутня 17.09.2015 року на засіданні сесії сільської ради, де обговорювалось, в тому числі питання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в межах території АДРЕСА_2 ОСОБА_4», вона була зобов'язана у письмовій формі перед початком пленарного засідання сільської ради повідомити головуючого та усно під час пленарного засідання про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Однак, як вбачається з матеріалів провадження, а саме з протоколу № 29 від 17.09.2015 року 29 сесії Миколаївської сільської ради 6 скликання при розгляді вищевказаного питання ніхто з депутатів, і зокрема ОСОБА_1, не заявляла про конфлікт інтересів (а.п.12-16).

Також, під час голосування з зазначеного вище питання, згідно з результатами голосування, при наявній можливості не приймати участі у голосуванні або утриматись від голосування, депутат ОСОБА_1 проголосувала «за» це питання і рішення № 156/29 було прийнято одноголосно.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_1 не заперечувала, що не повідомляла про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, оскільки не претендувала на вказану земельну ділянку і не вважала, що в неї існує конфлікт інтересів.

Таким чином, депутат ОСОБА_1, являючись дружиною ОСОБА_4, мала реальний конфлікт інтересів під час розгляду 17.09.2015 року питання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в межах території АДРЕСА_2 ОСОБА_4»; про включення до порядку денного зазначеного питання була обізнана заздалегідь; до початку пленарного засідання мала можливість повідомити про наявний конфлікт інтересів до розгляду вищезазначеного питання, однак не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості його виникнення, а також заходів спрямованих на запобігання конфлікту інтересів; не повідомила про наявний конфлікт інтересів і на наступний робочий день.

Посилання апелянта на те, що протокол відносно неї складений не уповноваженою особою, є безпідставними, оскільки у відповідності до ст.255 КУпАП посадові особи Національної поліції України наділені повноваженнями складати протоколи про адміністративні корупційні правопорушення. Також, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», до спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції належать органи Національної поліції. Відповідно до розділів 3,4 Положення про Департамент захисту економіки (ДЗЕ) Національної поліції України, затвердженого наказом Голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 81, саме вказаний структурний підрозділ має повноваження на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією. Таким чином, виявляти корупційні правопорушення та складати протоколи про адміністративні корупційні правопорушення, згідно наданих повноважень в Миколаївській області мають право посадові особи Управління захисту економіки (УЗЕ) в області ДЗЕ Національної поліції України. Протокол складений відповідно до вимог складання протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, визначених в ст.256 КУпАП.

Так, при складанні протоколу ОСОБА_1, відповідно до ст.268 КУпАП, були роз'яснені її права і при ознайомленні з протоколом вона не вказувала на те, що їй не зрозуміла суть правопорушення та не зазначала про будь-які порушення своїх прав, а вказувала лише на те, що проживає в цьому будинку з 1974 року і на дану земельну ділянку ніхто, окрім її чоловіка, не претендує, а тому не вважала це конфліктом інтересів ( а.п. 7).

Доводи апелянта, що судом не було враховано пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, є безпідставними, оскільки пояснення цих свідків досліджувались при розгляді матеріалів провадження та при апеляційному перегляді і з них слідує, що при голосуванні заяв та повідомлень про наявний конфлікт інтересів від ОСОБА_1 не надходило. Крім того, згідно протоколу судового засідання, ОСОБА_1 про виклик та допит вказаних свідків клопотань не заявляла.

Посилання апелянта на те, що судом не було з'ясовано, чи міг її голос вплинути на прийняття рішення з питання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в межах території АДРЕСА_2 ОСОБА_4» не мало вирішального значення, так як ОСОБА_1 ставилось в провину саме не повідомлення про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дії в умовах реального конфлікту, тобто участь у процесі голосування.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень і правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

В ході апеляційного перегляду посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права свого підтвердження не знайшли.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст.33-36 КУпАП. Підстав для скасування постанови суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_1, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП - без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області С.А. Войтовський