Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю захисника Войнової Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2017 року на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 8 лютого 2017 року близько 2 години 27 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на пр-ті Броварському, 16-а в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння ухилився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що, дійсно, 08.02.2017 року о 2 годині 27 хвилин рухався по пр-ту Броварському без ввімкнення ближнього світла фар, був зупинений працівниками поліції, яким надав необхідні документи та попросив скласти протокол. Однак йому відмовили у складанні протоколу з цього приводу і безпідставно вимагали вийти транспортного засобу, пройти вздовж дороги та вчинити інші подібні дії, що обґрунтовували підозрою стосовно його перебування в стані алкогольного сп'яніння. Зрозумівши, що протокол про порушення вимог Правил дорожнього руху України складено не буде та не отримавши вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, він прийняв рішення поїхати. При цьому поліцейські зупинити автомобіль не намагалися, що свідчить про відсутність підстав вважати, що він міг становити небезпеку для інших осіб, отже, що перебував у стані сп'яніння.

Розглядаючи справу, суддя всебічно, повно і об'єктивно не з'ясував обставини справи і не врахував, що відсутні докази проведення огляду на стан сп'яніння або направлення на його проведення, а так само перебування водія у відповідному ________________________________________________________________________

Справа № 33/796/2844/2017 Постанова винесена суддею Курилом А.В.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

стані, відмови пройти огляд тощо. Що стосується пояснень свідків, то вони не відповідають дійсності, оскільки пройти огляд йому не пропонували, пояснення вписані в стандартний бланк, в них відсутній вільний опис того, що відбувалося, тому не можуть бути доказами. До того ж, залишення ним місця події не свідчить про відмову від огляду. За таких обставин вважає, що даному випадку відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, і суд відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України повинен був витлумачити усі сумніви щодо доведеності вини на його користь.

Зазначає ОСОБА_4 і про порушення його права на захист, оскільки повістку, направлену судом 16.03.2017 року, отримав 04.04.2017 року, тобто після винесення постанови, що підтверджується витягом з реєстру відстеження пересилання поштових відправлень.

З огляду на викладене просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі.

Крім того, ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, пропуск якого обґрунтовує тим, що копію судового рішення не отримував, про існування постанови дізнався 02.04.2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень і 03.04.2017 року подав апеляційну скаргу через службу кур'єрської доставки. Через відсутність інформації про призначення апеляційного розгляду звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва і з листа від 08.09.2017 року довідався, що апеляційна скарга не надходила, у зв'язку з чим вимушений був подати її повторно.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_4, який належним чином повідомлений про дату, місце і час судового засідання, не з'явився і не повідомив про поважні причини неприбуття. А тому згідно з ч.6 ст.294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника Войнової Т.М., яка підтримала клопотання про поновлення строку оскарження постанови і апеляційну скаргу та просила їх задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно з ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_4 23.10.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Справу розглянуто без його участі за та відсутності даних про своєчасне сповіщення про місце і час її розгляду, і всупереч вимогам ст.285 КУпАП протягом трьох днів після закінчення розгляду справи копія постанови йому не висилалася. Апеляційна скарга, подана 28.09.2017 року, постановою Апеляційного суду міста Києва від 18.10.2017 року була повернута у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку.

Водночас, з долучених ОСОБА_4 документів, вбачається, що повістку, якою він викликався в судове засідання на 23.03.2017 року, він отримав 04.04.2017 року (а.с.38-39), і вперше подав апеляційну скаргу через службу кур'єрської доставки 03.04.2017 року, тобто в межах розумного строку (а.с.40). За таких обставин строк оскарження постанови пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_4; письмових поясненнях свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, у присутності яких ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

Відібрання пояснень свідків на бланку не суперечить вимогам закону, а тому доводи в апеляційній скарзі, що такі пояснення свідків не можуть бути доказами вчинення правопорушення, є надуманими.

Крім того, з рапорту інспектора патрульної поліції вбачається, що 08.02.2017 року під час патрулювання на пр-ті Броварському було зупинено автомобіль НОМЕР_1, в якому не були ввімкнені фари ближнього світла у темну пору доби. При перевірці документів у водія ОСОБА_4 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння і запропоновано пройти огляд із застосуванням приладу "Drдger" або у лікаря-нарколога, на що той відмовився в присутності свідків. Щодо ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення, від підпису якого та отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом він відмовився, зачинив автомобіль і залишив місце події.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_4 про те, що вимогу пройти огляд на стан сп'яніння він не отримав і поїхав з місця події, спростовуються вказаними доказами, з яких також випливає, що, фактично, він був відсторонений від керування транспортним засобом.

Згідно з ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я у разі відмови від проведення

огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з його результатами передбачена також пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, пунктом 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Оскільки правопорушник, взагалі, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, твердження в апеляційній скарзі про відсутність в справі доказів проведення огляду, перебування водія в стані алкогольного сп'яніння або направлення на його проведення, потреби в чому у патрульних поліцейських не було, є недоречними.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі про порушення судом вимог ст.268 КУпАП, що виразилося у розгляді справи без участі ОСОБА_4, слід зауважити наступне.

Згідно з ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом вживалися заходи для сповіщення ОСОБА_4 про місце і час розгляду справи, і, дійсно, на час її розгляду були відсутні відомості про отримання повісток. Як зазначено раніше, повістку правопорушник отримав після того, як було прийнято рішення.

Між тим, вказані порушення не можуть слугувати підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, адже ОСОБА_4 мав можливість скористатися відповідними правами в апеляційному суді, і його неявка без поважних причин дає підстави вважати про небажання реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином обставини справи встановлені суддею всебічно, повно і об'єктивно, що спростовує доводи про протилежне, і винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_4 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Отже, постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_4 строк оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн