АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/805/2017 Постанова суду першої інстанції винесена суддею: Дідик М.В.
Категорія: ч 1 ст. 130 КУпАП Суддя в суді апеля. інст..: Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Італії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови суду, 13.11.2016 року о 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3, в м. Києві по пр-ту. Науки 2 керував автомобілем «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер». В діях водія ОСОБА_3 вбачається порушення п. 2.9а) ПДР України.

Не погодившись з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження у справі закрити, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що він дійсно був повідомлений про судове засідання призначене на 13.02.2017 року, однак цього дня знаходився на лікарняному про що суддя був повідомлений його захисником ОСОБА_5, яка просила відкласти розгляд справи. Як наслідок, такий розгляд справи позбавив ОСОБА_3 реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема надавати пояснення.

Вказує і на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими було порушено його право на перекладача так як сам ОСОБА_3 є громадянином Італії, українською мовою не володіє.

На думку апелянта, суд під час розгляду даної справи значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за №14, де зазначено, про неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення, тому, що не дав можливості ОСОБА_3 надати свої пояснення, не врахував покази свідка ОСОБА_6, де останній чітко детально описав події того дня та безперечно вказав, що ОСОБА_3, не перебував в стані алкогольного сп'яніння та порушення вимог КУпАП поліцейськими під час складання протоколу.

До початку апеляційного розгляду апелянтом було змінено апеляційну скаргу та її вимоги, згідно яких апелянт вже просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому апелянт уточнив і доводи незаконності постанови суду першої інстанції, та зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не була вказана частина статті 130 КУпАП, хоча вона має шість частин. На вказане порушення не звернув уваги суддя, та кваліфікував дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча на думку апелянта вказане порушення давало судді підстави для закриття провадження по справі.

Окрім того, апелянт вказує, що згідно вимог п. 7 розділу 11 "Документування адміністративних порушень" Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції...." № 1376 від 06.11.2015 р., у графі протоколу про адміністративне правопорушення "до протоколу додається" зазначаються документи, що долучаються до протоколу. Разом з тим, в протоколі щодо ОСОБА_3 така конкретизація відсутня.

Також, в порушення зазначеної інструкції поліцейський обмежився лише штампом про відсутність повторності, не додав довідку про наявність повторності вчинення кримінального правопорушення.

В іншій часині змінена апеляційна скарга повторює доводи про порушення судом вимог ст. 268 КупАП та не забезпечення перекладачем, враховуючи те, що апелянт є громадянином Італії.

ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання апеляційної інстанції неодноразово не з'являвся та клопотання до суду клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який підтримав змінену апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.9а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 216398 від 13 листопада 2016 року, який складений уповноваженою на те особою з дотримання вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, згідно з яким 13.11.2016 року о 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3, в м. Києві по пр-ту Науки, 2 керував автомобілем «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер». В діях водія ОСОБА_3 вбачається порушення п. 2.9 а) ПДР України. (а.с. 2);

- результатом тесту "Драгер" від 13.11.2016 року, який показав результат 1,58% ( а.с.1) ;

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме проходження водієм ОСОБА_3 13.11.2016 року огляду на стан сп'яніння по пр.-ту Науки, 2 м. Києві та його результати (а.с. 3). Такі ж показання свідок ОСОБА_9 надав і суду апеляційної інстанції.

- у розписці ОСОБА_10 від 13.11.2016 року про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу «Шевролет», за адресою м. Київ, вул. Щорса, 36-д, (а.с. 4);

- у акті огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.9а ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП у зв'язку з розглядом справи без його участі є безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення щодо можливості розгляду справи без участі ОСОБА_3, який, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'являвся, як не з'являвся і його захисник, а відтак не використав своє право на участь при розгляді справи. Участь же при розгляді справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП не є обов'язковою.

Більш того, не виявив бажання ОСОБА_3 реалізувати своє право на участь при розгляді справи і в суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводу апеляційної скарги про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення зазначення частини статті 130 КУпАП, то апеляційний суд зауважує, що дійсно стаття 130 КупАП має шість частин, при цьому кожна частина, починаючи з другої, містить в собі індивідуальну кваліфікуючу ознаку. Оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 суть правопорушення виписана чітко, як керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, та без зазначення будь - якої кваліфікуючої ознаки, тому суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КупАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що будучи громадянином іншої держави ОСОБА_3 не володіє українською мовою та потребував послуг перекладача спростовуються матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 заявляв клопотання про нерозуміння української мови та прохав про участь перекладача.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка, надана захисником ОСОБА_3, з якої вбачається, що він працює консультантом з економічних питань Посольства Італійської Республіки в Україні. Наведена довідка підтверджує володіння ОСОБА_3 українською мовою.

Більш того, в матеріалах справи наявні копії договорів про надання юридичних послуг, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які складено українською мовою та підписані замовником - ОСОБА_3. Укладання угод українською мовою свідчить, на думку судді апеляційного суду, про достатній рівень володіння ОСОБА_3 українською мовою, а тому посилання останнього на порушення прав особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності в частині участі перекладача є безпідставними.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи порушника, суддя Голосіївського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З врахуванням наведеного, постанова судді є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як про те ставить питання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не вбачаю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2017, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал