Номер провадження: 33/785/491/17
Номер справи місцевого суду: 496/4360/16-п
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 29.11.2016 року, о 15 годині 30 хвилин, вул. Кримська в смт. Антонівка Херсонської області, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками перебування під впливом лікарського препарату, що знижує увагу та швидкість реакції «Епайдра» (порушення координації рухів, порушення мови, сповільненість ходи). Від проходження в установленому порядку медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», у зв'язку з чим, співробітниками ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 388041 від 29.11.2016 року.

Також, відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17.11.2016 року, о 18 годині 55 хвилин, на а/р Р-70, керуючи автомобілем НОМЕР_2, відволікався від керування, не витримав безпечну швидкість руху та скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_3, який рухався попереду, та який в свою чергу скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 який також рухався попереду. В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. п. 2,3б, 12.1 «Правил дорожнього руху України», у зв'язку з чим, співробітниками ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 158604 від 17.11.2016 року.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року, на підставі ст. 36 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення об'єднані в одне провадження.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

При цьому апелянт вказав, що судом допущені порушення законодавства, які регламентують завдання провадження у справах про адміністративне порушення та порядок розгляду. Апелянт послався на те, що при розгляді судом справи участі не приймав, повідомлення про розгляд не отримував та судом першої інстанції розглянуто справу відносно нього без його участі, тим самим порушено його право на захист.

Також апелянт вказує, що працівниками поліції штучно створені документи про начебто вчинення ним правопорушення 29. 11. 2016 року. А саме:

-ОСОБА_2 дійсно хворіє на цукровий діабет, до керуванням автомобілем він вживав препарат «Епайдра», але від проходження алкотестеру «Драгер» не відмовлявся і результат був негативний, а фраза «від проходження медосвідчення відмовляюсь» власноруч дописана поліцейським після підписання ним пояснень.

-Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутні при складенні протоколу, про що свідчить навіть, що їх данні в протоколі від 29.11.2016 року вписані ручкою з чорнилами іншого кольору.

Крім того, апелянт зазначає, що в протоколі від 29.11.2016 року відсутні данні про район та область скоєння адміністративного правопорушення, а також не конкретизовано місце по вул. Кримській, а також посада та найменування органу поліції зазначено із скороченням і у поясненні свідків на а.с.10-12 не зазначено дату, місце їх прийняття, а також даних про посаду особи, яка прийняла ці пояснення. І в порушення ч. 2 ст.38 КУпАП у постанові від 23.02.2017 року ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню за подію, яка мала місце 17.11.2016 року, тобто після закінчення тримісячного терміну.

Таким чином, ОСОБА_2 просить постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року скасувати, провадження по справі закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанову суду першої інстанції необхідно змінити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктиному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, районним судом були прийняті належні заходи щодо повідомлення та виклику ОСОБА_2 в судове засідання районного суду, про що свідчить його власна розписка (а.с.17).

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 керуючи автомобілем, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, місцевий суд послався як на докази скоєння правопорушення: на протокол про адміністративне правопорушення від 29.11.2016 року відносно ОСОБА_2 (а.с.1); письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, згідно який вони були свідками відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с.4).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що зазначені обставини також підтверджені письмовими поясненнями самого ОСОБА_2, який не визнавав факту знаходження в стані алкогольного сп'яніння, але відмовився від проходження медичного огляду (а.с.5).

Ці обставини були підтверджені ОСОБА_2 і в судовому засіданні апеляційного суду.

Внаслідок цього слід визнати, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 про скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено обґрунтовано і його провина у його скоєнні знайшла своє підтвердження.

Що стосується доводів апелянта в частині того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не були свідками його відмови від проходження медичного огляду на перевірку знаходження в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом. то вони спростовуються вищенаведеними свідченнями свідків, а також частково особистими поясненнями ОСОБА_2

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні,передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова районного суду у цій частині є законною та обґрунтованою.

Позиція апелянта на час розгляду апеляційної скарги щодо невизнання своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Винність скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не оскаржується ним в апеляційній скарзі та підтверджується доказами, які є в матеріалах адміністративної справи, а саме : протоколом про адміністративне правопорушення від 17.11.2016 року відносно ОСОБА_2 (а.с.9); письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_5, згідно який під час керування автомобілем НОМЕР_5, сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_2, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження /а.с. 10/, поясненнями самого ОСОБА_2, яких згідно він визнав провину у скоєнні ДТП / а.с. 11/, схемою ДТП /а.с. 13/, яка була складена у присутності сторін.

Внаслідок цього слід визнати, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 про скоєння ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було складено обґрунтовано і його провина у його скоєнні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Однак, притягуючи ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП суд першої інстанції допустився порушення вимог ст. 38 КУпАП, згідно якої строк для притягнення до адміністративної відповідальності передбачений в період трьох місяців з моменту скоєння адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про скоєння адміністративного правопорушення від 17.11.2016 року серія АП2 за № 158604 воно було скоєно ОСОБА_2 саме 17.11.2016 року, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена судом лише 23.02.2016 року, тобто поза строками, передбаченими ст. 38 КУпАП.

На підставі цього апеляційний суд вважає, що в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні, постанова районного суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасуванню, а по провадження у цій частині закриттю в зв'язку з тим, що сплинули строки притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив

Апеляційну ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року відносно ОСОБА_2 - змінити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року відносно ОСОБА_2 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасувати і закрити провадження в зв'язку з тим, що на момент розгляду справи судом, сплинули строки для притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.