Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/778/471/17 Головуючий в 1 інст. Круглікова А.В.
Єдиний унікальний №333/1237/17 Доповідач в 2 інст. Гріпас Ю.О.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., за участю особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 його захисника - адвоката ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнутоОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: м, Запоріжжя, АДРЕСА_1, проживає за адресою: Запоріжжя, АДРЕСА_2, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 03.03.2017 року о 00 год. 48 хв. у м. Запоріжжя, по вул. Новокузнецька, 59, керував автомобілем Toyota Camry, н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, різкий запах з порожнини роти алкоголю, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного приладу «Drager» на місці зупинки відмовився та повного огляду в мед закладі в установленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального закону допущені судом, просить вищевказану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням ст.256 КУпАП, суд не взяв до уваги його пояснення, розглянув справу за його відсутності. Зауважує, що ситуацію яка склалася, було спровоковано ОСОБА_4 (особою, яка викликала поліцейських) і самими поліцейськими. Він спочатку погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, однак через те, що поліцейські пропонували залучити свідком ОСОБА_4, він, вважаючи останню зацікавленою особою, згодом відмовився від цієї процедури. На думку апелянта, якщо у інспектора поліції була підозра про те, що він був в стані алкогольного сп'яніння, його мали відсторонити від керування автомобілем, натомість йому дали можливість переставити автомобіль і вже після того інкримінували вчинення правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновки суду, викладені в постанові про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому доводи ОСОБА_2 щодо непричетності до вказаного правопорушення, є слушними з огляду на наступне.

Так виходячи з фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 206303, 03.03.2017 року о 00 год. 48 хв. у м. Запоріжжя, по вул. Новокузнецька, 59, ОСОБА_2 керував автомобілем Toyota Camry, н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, різкий запах з порожнини рота алкоголю, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного приладу «Drager» на місці зупинки відмовився та повного огляду в мед закладі в установленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.1).

Ці обставини визнані судом першої інстанції доведеними і покладені в основу оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, з такими висновками суду неможливо погодитися виходячи з наступного.

Не визначаючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 та його захисник зазначали, зокрема і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що 02.03.2017 року останній приїхав з роботи додому і біля будинку № 59 по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжя припаркував автомобіль біля іншого автомобіля «Ланос», після чого піднявся додому. Через деякий час він почув, що спрацювала сигналізація, вийшовши для з'ясування причини її спрацювання. Нікого не побачивши, вирішив викликати власника автомобіля «Ланос», шляхом обережного постукування долонею по автомобілю «Ланос». Після чого з під'їзду вийшли чоловік та жінка (ОСОБА_4Г.), які почали на нього кричати та жінка викликала патрульну поліцію. Після приїзду поліцейських він пояснив, що автомобіль «Ланос» був припаркований на тому місці де зазвичай він паркував свій автомобіль. Конфлікт фактично було вичерпано, оскільки працівники поліції запропонували вищевказаній ОСОБА_4 переставити автомобіль «Ланос» на інше місце, а йому припаркувати свій на місце яке звільнилося. Після того, як він це зробив, інспектори висунули йому претензії на предмет керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Він спочатку погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, однак через те, що поліцейські пропонували залучити свідком ОСОБА_4, він, вважаючи останню зацікавленою особою, згодом відмовився від цієї процедури.

Виходячи із положень ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, тому для з'ясування обставин зазначених апелянтом судом апеляційної інстанції був переглянутий відеозапис долучений до матеріалів справи, допитані інспектори поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які виїжджали у складі екіпажу на місце події, а також свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Матеріалами відеозапису зафіксовано обставини події від 03.03.2017 які відбувалися приблизно о 00 год. 42 хв., з яких можна встановити, що екіпажем інспекторів поліції вживаються дії щодо припинення конфлікту між ОСОБА_2 і жінкою - ОСОБА_4, яка на думку останнього припаркувала автомобіль «Ланос» на його місце. При цьому автомобіль Toyota Camry, який належить ОСОБА_2, стоїть поперек інших припаркованих автомобілів, але ОСОБА_2 автомобілем не керує, а лише перебуває за кермом. Для припинення конфліктної ситуації ОСОБА_4, було запропоновано переставити автомобіль на інше місце. Остання погодилась і зробила це. ОСОБА_2 одним із поліцейських було запропоновано зайняти звільнене місце, і той в свою чергу припаркував свій автомобіль.

Інспектор поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в судовому засіданні апеляційної інстанції не спростовували вказані обставини. Останні не змогли пояснити суду чому за наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, ними не було вжито заходів щодо запобіганню керуванню ним автомобілем, а навпаки було запропоновано припаркувати автомобіль на звільнене місце.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердили факт того, що ОСОБА_2 паркував автомобіль вже після бесіди з поліцейськими, і не підтвердили факт керування ним автомобілем до прибуття екіпажу інспекторів поліції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

На переконання суду апеляційної інстанції, у ситуації яка трапилась, поліцейські встановивши, що ОСОБА_2 має ознаки алкогольного сп'яніння (з огляду на той факт, що вони спілкувалися з ОСОБА_2 не менше п'яти хвилин, перебували в безпосередній близькості від нього, цей факт мав бути встановлений беззастережно) мусили запобігти керуванню (паркуванню) останнім транспортного засобу. Натомість в порушення вищевказаної вимоги закону, поліцейські не тільки не запобігли керуванню ОСОБА_2 автомобілем, а фактично спровокували його на ці дії.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

З огляду на вказані обставини встановлені судом апеляційної інстанції, суд доходить висновку, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння до прибуття екіпажу поліції є недоведеним, а керування після прибуття поліцейських фактично спровокований ними самими, і прямого умислу у ОСОБА_2 на вчинення таких дій не було.

Суб'єктивна сторона є елементом складу адміністративного правопорушення, а тому відсутність в діях ОСОБА_2 обов'язкової ознаки суб'єктивної сторони правопорушення свідчить і про відсутність складу самого правопорушення.

Обставини події за участю ОСОБА_2 судом першої інстанції були встановлені не в повному обсязі, через що, їм фактично була дана не правильна оцінка, що в свою чергу потягло за собою хибний висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відтак визнати постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою не можна внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року, якою ОСОБА_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області Ю.О. Гріпас