АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/2010/2016 Суддя у першій інстанції: Макаренко І.О.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Фрич Т.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою з ОСОБА_3стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року по справі № 761/21802/17 відносно ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та матеріали провадження щодо нього, повернути до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Національної поліції України через Шевченківський районний суд м. Києва для належного оформлення.

На обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказує, що судом при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення не було враховано всіх обставин справи, не всебічно, односторонньо, не об'єктивно досліджено матеріали справи та безпідставно винесено постанову, відповідно до якої його визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, апелянт зазначає, що злякавшись працівників поліції, в прямому сенсі цього слова, він підписав пояснення, що начебто відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння. Однак, насправді він не відмовлявся проходити такий огляд. Лише через те, що працівники поліції ввели його в оману щодо особливостей роботи приладу «Драгер» та не роз'яснили йому його права й наслідки підписання таких пояснень, він поставив підпис на поясненні та протоколі про адміністративне правопорушення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні його заяві про перенесення розгляду справи у зв'язку із тим, що йому був потрібний час для пошуку юриста, який міг надати йому ґрунтовну консультацію по даній справі, та відмовив у клопотанні про допит свідків.

Крім того, апелянт зазначає, що є недоліки в самому протоколі про адміністративне правопорушення, так в графі - «до протоколу додаються» нічого не зазначено. Проте, в матеріалах справи містяться пояснення і суд першої інстанції, обґрунтовуючи підстави прийняття судового рішення, посилався на зміст цих пояснень

ОСОБА_3 про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим вважаю за можливе проводити апеляційний розгляд у його відсутність відповідно до ст. 268 КУпАП.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неодноразову неявку в судові засідання ОСОБА_3. до суду апеляційної інстанції оцінює як намір уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, 15 червня 2017 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_3, в м. Києві по пров. Рясний 29, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_3 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_3 той факт, що останній керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні його заяви про перенесення розгляду справи, у зв'язку із тим, що йому був потрібний час для пошуку юриста, який міг надати йому ґрунтовну консультацію по даній справі, та відмовив у клопотанні про допит свідків, то вони є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, протокол щодо ОСОБА_3 було складено 15 червня 2017 року /а.с.1/, заява ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи датовано 13 липня 2017 року /а.с.8/, а судове засідання було призначено на 18 липня 2017 року, враховуючи даний проміжок часу з дати складання протоколу та призначення справи до судового розгляду, то в апелянта було достатньо часу для отримання ґрунтованої консультації по даній справі у юриста та для залучення захисника, у зв'язку з чим враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції законно відмовив ОСОБА_3 у відкладенні розгляду справи.

Крім того, нормами статтей 272, 278-279 КУпАП не передбачено обов'язкової участі свідків при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а відтак доводи апеляційної скарги щодо не виклику свідків в судове засідання є не обґрунтованими.

Що стосується, доводів апеляційної скарги, в частині того, що він злякавшись працівників поліції підписав пояснення про те, що начебто відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, то вони є голослівними та не підтверджуються жодними доказами по справі, тому суд розцінює дані твердження, як спосіб уникнення відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Стосовно недоліків протоколу про які зазначає апелянт, а саме те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано додатків, хоча в матеріалах справи містяться пояснення свідків, то вони є слушними, однак такий недолік, жодним чином не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_3 в скоєнні правопорушення. Крім того, пояснення свідків містяться на окремому аркуші, оформленні належним чином, тому суд першої інстанції обґрунтовано послався на них, під час винесення постанови.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич