АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1763/2017 Постанова винесена суддею Таран Н.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року стосовно

ОСОБА_2, який народився АДРЕСА_3 року в с. Оріховець Сквирського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово проживає за адресою:

АДРЕСА_2,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 13 квітня 2017 року о 02 год.

10 хв. по вул. Драйзера, 8 в м. Києві керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя, сповільнена мова), огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в лікаря нарколога, за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, б.6, отже порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, як незаконну, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як вважає апелянт, висновок суду про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні доведена зібраними по справі доказами, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд, розглядаючи справу, значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, порушив порядок розгляду справи, передбачений ст. 279 КУпАП, при цьому належним чином не повідомив ОСОБА_2 про місце і час судового розгляду, чим позбавив його можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати в суді пояснення, заявити клопотання тощо, а відтак позбавив конституційного права на захист.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням норм процесуального права, а саме він не відповідає вимогам ст.ст. 130,

266 КУпАП, Додатку 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (п. 5 розділу ІІ), затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за

№ 1496/27941; Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858; Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, зокрема, в протоколі у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» вказано лише база Армор, серія та номер ТД; у графі «свідки» у протоколі, який знаходиться в матеріалах справи дописано: «відібрано біологічне середовище…» та дописано «п. 1» до ст. 130 КУпАП; у графі «до протоколу додається» не вказано жодного документа; відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про роз'яснення поліцейським її прав, передбачених ст.ст. 55, 26, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та повідомлення про розгляд справ у строки, визначені ст. 277 КУпАП, є лише підпис особи про ознайомлення з місцем та часом розгляду справи. А тому протокол про адміністративне правопорушення, виходячи з вимог ст. 251 КУпАП, не може бути визнаний доказом вини ОСОБА_2

Звертає увагу апелянт на суперечливі відомості в справі щодо часу вчинення правопорушення, зокрема ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції о 02 год. 10 хв. по вул. Драйзера, 8, звідти доставлений до закладу «Соціотерапія» на вул. Визволителів, б.6 о 02 год. 00 хв. та о 02 год. 50 хв. був складений акт медичного огляду, водночас протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складений о 02 год. 30 хв.

Крім того, зазначає, що поліцейськимне було виконано вимог ст.ст. 265-2,

266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки на спеціальний майданчик.

За таких обставин, вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів, окрім неналежним чином оформленого протоколу та медичного висновку без діагнозу, підписаного невідомою особою, про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою від захисника ОСОБА_3 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 не був присутнім у судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ним копії постанови від 01 червня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи та додатково надані суду апеляційної інстанції документи, допитавши інспектора патрульної поліції Домачук Є.А., вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги захисника про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_2 вимог ст. 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, отже його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Суддя місцевого суду, всупереч доводів апеляційної скарги, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Так, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується письмовими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Суддя вірно встановив, що ОСОБА_2. 13 квітня 2017 року о 02 год. 10 хв., по

вул. Драйзера, 8 в м. Києві, керуючи транспортним засобом марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2, порушив п. 2.9(а) ПДР України, отже вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 127671 від 13 квітня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою - інспектором патрульної поліції УПП в м. Києві лейтенантом поліції Домачук Є.А. у присутності ОСОБА_2 та за своїм змістом, хоча і містить певні недоліки, але відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с. 2).

При цьому протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_2, який засвідчив своїм підписом про роз'яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, а також щодо повідомлення про місце розгляду справи, до того ж будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських у протоколі він не вказав, пояснив лише, власноручно вказавши "нічого не вживав", що спростовує доводи захисника про порушення гарантованих законом прав ОСОБА_2 на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З протоколу також слідує, що за відсутності у ОСОБА_2 належного документу на посвідчення особи та пред'явлення ним тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, його особа була встановлена за інформаційно-пошуковою базою «Армор», отже немає підстав вважати, що до адміністративної відповідальності була притягнута інша особа.

Доводи ж захисника про відсутність у протоколі частини статті КУпАП, за якою ОСОБА_2 притягується до відповідальності, є надуманими, бо суперечать змісту протоколу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу встановленій формі та Інструкціям, а відтак неналежності та недопустимості цього доказу, є неспроможними.

Крім того, фактичні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються документами, які суддя місцевого суду обґрунтовано врахував як докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема:

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 квітня 2017 року, складеним на підставі акту огляду № 002794 від 13 квітня 2017 року, яким підтверджено, що о 02 год. 50 хв. цього ж дня у Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» був проведений медичний огляд ОСОБА_2 та встановлено, що останній перебуває у стані наркотичного сп'яніння (а.с. 3), водночас слід зазначити, що цей висновок є самостійним доказом, а тому відомості щодо дати його видачі не впливають на його оцінку з точки зору допустимості і належності;

- рапортом інспектора патрульної служби Домачук Є.А., в якому зазначено про те, що 13 квітня 2017 року при патрулюванні в а/п 309 був зупинений транспортний засіб марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2, за порушення п. 2.9(в) ПДР України, а саме в темну пору доби не підсвічувався державний номерний знак автомобіля, внаслідок чого розгледіти чітко символи не було можливим. При спілкуванні з водієм у нього були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, зокрема, зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя, сповільнена мова, а тому ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння в закладі медичної охорони, на що той погодився. Висновок лікаря-нарколога підтвердив, що водій перебував у стані наркотичного сп'яніння (а.с. 4).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України, згідно з яким водію забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані наркотичного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника в суді апеляційної інстанції була допитана інспектор патрульної поліції Домачук Є.А., яка підтвердила фактичні обставини, викладені нею в протоколі та рапорті.

Крім того, свідок не заперечувала, що тимчасове затримання транспортного засобу «Део Ланос» і відсторонення ОСОБА_2 від керування автомобілем не було здійснено, а що стосується невідповідності часу складання протоколу та проходження ОСОБА_2 огляду у лікаря-нарколога пояснила, що це є технічною помилкою, бо протокол складався після здачі ОСОБА_2 біологічного середовища, тобто проходження ним огляду в медичному закладі.

Пояснення свідка щодо часу вчинення правопорушення, направлення ОСОБА_2 на огляд, який не міг передувати часу зупинки транспортного засобу, узгоджуються з даними, викладеними у висновку медичного огляду, а та обставина, що водій не був відсторонений від керування транспортним засобом, сама по собі не є підставою вважати недоведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До того ж переконливих аргументів щодо недотримання працівниками поліції під час направлення на огляд та проведення огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп'яніння вимог ст. 266 КУпАП та відповідних Інструкцій апеляційна скарга не містить.

Так, відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп'яніння чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як зазначено в протоколі від 13 квітня 2017 року огляд ОСОБА_2 на стан сп'яніння був проведений у медичному закладі у зв'язку з виявленими у нього ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя, сповільнена мова.

Аналіз інформації, яка міститься в наданих захисником ОСОБА_3 апеляційному суду документах (аналогічні надійшли на запит суду), а саме, копії акту медичного огляду ОСОБА_2 № 002794 від 13 квітня 2017 року, направленні ОСОБА_2 на огляд від 13 квітня 2017 року, витягу з журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в частині, яка стосується ОСОБА_2, дає підстави для висновку про те, що як направлення на огляд, так і медичний огляд ОСОБА_2 було проведено у встановленому законом порядку.

Зокрема, із акту № 002794 від 13 квітня 2017 року, який складений і підписаний лікарем - наркологом, вбачається, що 13 квітня 2017 року о 02 год. 50 хв. було проведено медичний огляд ОСОБА_2 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відібрано біологічне середовище, проведено тестування. За результатами проведеного огляду лікар-нарколог КМНКЛ "Соціотерапія" склав висновок щодо перебування ОСОБА_2 в стані наркотичного (марихуана) сп'яніння.

Достовірність указаних документів у суду апеляційної інстанції сумніву не викликає, доказів, які б спростовували легітимність проведеного лікарем огляду на стан сп'яніння, апелянтом не надано, а підстави вважати висновок недійсним відсутні.

При цьому слід зазначити, що наказом Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 травня 2016 року № 236 КМНКЛ "Соціотерапія" визначена закладом охорони здоров'я, якому надається право в місті Києві на проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду, в тому числі і щодо необґрунтованості висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено. Твердження ж в суді ОСОБА_2 про те, що він 13 квітня 2017 року не міг перебувати в стані наркотичного сп'яніння, оскільки не вживав будь-яких наркотичних засобів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами у справі.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2, суддя Деснянського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко