Справа № 464/7336/16-п Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 33/783/302/17 Доповідач: Урдюк Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участі ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 на постанову судді Галицького районного суду м.Львовавід 01 листопада 2016 року про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в Львівській ОДА, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.09.2016 року серія АП 2 №093705, 19.09.2016 року близько 12:00 години в м. Львові, на вул. Винниченка, 18, ОСОБА_2, пребуваючи в якості пасажира в автомобілі марки «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, намагаючись вийти з заднього сидіння автомобіля з лівої сторони, відкриваючи двері, не переконався, що це буде безпечно, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, під керуванням водія ОСОБА_5, чим спричинив пошкодження транспортного засобу та завдав матеріальних збитків, й порушив п.5.2 г; 1.5 Правил Дорожнього Руху України.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого судді, потерпілий ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважними причини пропуску та поновити строки на оскарження постанови судді Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2016 року, таку скасувати і направити справу на новий розгляд.

30 березня 2017 року ОСОБА_3 подано заяву про уточнення прохальної частини апеляційної скарги, в якій останній, зокрема, просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2016 року та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрити провадження відносно нього у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження потерпілий ОСОБА_3 покликається на те, що він є власником автобуса МАН 11.190, д.н.з. НОМЕР_1, однак про час та місце розгляду справу судом першої інстанції він жодним чином не був повідомлений, про оскаржувану постанову він дізнався усно від водія ОСОБА_5 30.01.2017 року, а 31.01.2017 року він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію рішення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, невірно надав оцінку діям учасників ДТП, зробивши відповідно невірні висновки, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою прийняття необґрунтованого, незаконного та несправедливого рішення.

Як зазначає апелянт, з фотоматеріалів, зроблених одразу після ДТП, та схеми ДТП вбачається, що автомобіль «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, в якому в якості пасажира й знаходився ОСОБА_2, був зупинений та припаркований водієм ОСОБА_6 з грубим порушенням Правил дорожнього руху, так як після зупинки автомобіль був розміщений в другому ряді по відношенню до автомобілів, які знаходилися на стоянці. З огляду на це суддя місцевого суду помилково зробив висновок про те, що нібито автомобіль LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, з відчиненою лівою задньою дверкою в момент ДТП перебував в межах місця для стоянки.

На переконання апелянта, пасажир ОСОБА_2 створив перешкоду для руху водію ОСОБА_5, котрий рухався в межах своєї смуги руху з дотриманням вимог ПДР, таким чином ОСОБА_2 своїми умисними діями порушив вимоги п.15.13 ПДР.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а постанову без змін, з огляду на те, що доводи апелянта ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджені жодними належними доказами та спрямовані на уникнення відповідальності.

Заслухавши ОСОБА_3 та його адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, ОСОБА_2, який вважає оскаржувану постанову судді законною та обґрунтованою, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така підлягає до задоволення.

Оскільки розгляд справи відносно ОСОБА_2 відбувався у відсутності власника автобуса «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, ОСОБА_3, такий про наявність рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2016 року дізнався 30 січня 2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

В матеріалах провадження відсутні будь-які інші дані про отримання ним копії рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог суддя місцевого суду в повній мірі не дотримався та зробив передчасний висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закривши провадження по справі саме з вказаної підстави.

Згідно зі змістом ст.124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею наступає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У відповідності до п.1.10 Правил дорожнього руху України, учасниками дорожнього руху є особи, які беруть безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішоходи, водії, пасажири, погоничі тварин.

В силу вимог п.п.5.2 г), 1.5, 5.3 б) та 15.13 ПДР України, пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, таким забороняється, зокрема, відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до п.5.1. ПДР України, посадку (висадку) дозволяється здійснювати пасажирам після зупинки транспортного засобу лише з посадкового майданчика, а в разі відсутності такого майданчика - з тротуару чи узбіччя, а якщо це неможливо, то з крайньої смуги проїзної частини (але не з боку суміжної смуги для руху), за умови, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху.

З матеріалів справи, оглянутих під час апеляційного розгляду, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення від 19 вересня 2016 року серія АП2№093705 (а.с.1) вбачається, що близько 12 год. у м.Львові на вул.Винниченка, 18, ОСОБА_2, перебуваючи в якості пасажира автомобіля «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, намагаючись вийти з заднього сидіння лівої сторони вказаного автомобіля, відкриваючи двері, не переконався, що це буде безпечно, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, під керуванням водія ОСОБА_5, чим спричинив пошкодження транспортного засобу та завдав матеріальних збитків, порушивши п.5.2 г; 1.5 Правил Дорожнього Руху України.

Згідно з долученою до протоколу схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2), що підписана усіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди без жодних зауважень, на такій зображено місце розташування транспортних засобів після ДТП, зокрема, автомобіля марки LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, проведені відповідні заміри.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль LEXUS отримав пошкодження задньої лівої дверки, деформація та пошкодження лакофарбного покриття, тріщину скла на задній лівій дверці, деформацію та пошкодження передньої лівої дверки та лакофарбного покриття. Водночас транспортний засіб «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, отримав тріщину лобового скла з правої сторони, пошкодження та потертість правої сторони накладки, пошкодження капота правої сторони, потертість та царапини правої сторони передньої правої дверки і задньої правої дверки.

Як вбачається з наданих до апеляційної скарги фотографій, зроблених відразу після ДТП, та фотографій, наданих ОСОБА_2, автомобіль LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, здійснив зупинку позаду припаркованих перпендикулярно до будинку на паркомісці автомобілів, в другому ряді, вздовж вузької суцільної лінії розмежування проїзної частини, позначеної розміткою 1.1., з іншої сторони якої здійснювався рух транспортних засобів в напрямку будинку №18.

Згідно з показаннями ОСОБА_2, який зазначив, що, будучи пасажиром автомобіля «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, маючи намір вийти з автомобіля, який стояв на стоянці, переконався, що вихід з автомобіля буде безпечним, оскільки автобус, який рухався зліва по своїй смузі руху, і перебував на відстані 1,5-2 м. Він привідкрив дверку та висунув ногу на дорогу, маючи намір вийти з автомобіля. В цей момент він побачив, що автобус «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, як йому стало відомо пізніше, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку на великій швидкості різко повернув праворуч та перетнув суцільну лінію, він (ОСОБА_2) забрав ногу в автомобіль і відчув удар у дверку.

Свідок ОСОБА_7, допитаний в апеляційному суді, зазначив, що був за кермом автомобіля «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, в якому, окрім нього, також знаходилися на задньому сидінні ще два пасажири. 19.09.2016 року з метою висадки пасажира ОСОБА_2 він зупинив транспортний засіб на вул. Винниченка, 18, в м. Львові вздовж смуги руху, суцільної лінії позаду припаркованих транспортних засобів, оскільки усі місця на паркомісці були зайняті. Коли пасажир мав намір вийти з автомобіля через задню ліву дверку, з метою безпечності його дій, він подивився назад на попутний рух транспортних засобів та побачив, що на безпечній відстані від автомобіля рухався автобус. Перебуваючи за кермом автомобіля «LEXUS LS 460 L», він спостерігав за рухом автобуса через ліве дзеркало заднього виду і бачив, що при наближенні такого відстань від правого борту автобуса до лівого борту його автомобіля становив приблизно 1,5 м. Коли ОСОБА_2 привідкрив дверку та висунув ногу, водій автобуса різко змінив напрямок руху в праву сторону та вїхав у дверку. Після цього продовжив рух у попутному напрямку і проїхавши 10 м, зупинився. Заміри, які проводилися працівниками поліції на місці ДТП, підписував особисто, жодних зауважень на час складання схеми дорожньо-транспортної пригоди у нього не було.

Відповідно до письмових пояснень другого пасажира автомобіля «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, ОСОБА_8 (а.с.3), близько 11 год. 19.09.2016 року ОСОБА_2 перед виходом з автомобіля пересвідчився, що можна відкрити його двері, після чого почав виходити. В момент того, як він вже вийшов, в двері авто, в якому вони сиділи, заїхав автобус «МАN», н.з. ВІ 4633 АА.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду водій автобуса ОСОБА_5 зазначив, що 19.09.2016 року близько 12 години здійснював рух на вул. Винниченка, 18, в м. Львові, прямо в крайньому правому ряді. Рухався повільно, оскільки перед ним їхала колона машин, напрямок руху не міняв та суцільну лінію розмітки 1.1 не перетинав. З лівої сторони від нього стояли на узбіччі припарковані автомобілі, а по праву сторону за суцільною лінією, яка розділяла смугу руху, були припарковані перпендикулярно до будинку автомобілі. Між суцільною лінією і прапаркованими автомобілями стояв «LEXUS LS 460 L», в якого різко, перед автобусом, можливо за 1-1,5 метра до транспортного засобу відкрилися ліві задні пасажирські дверки, які він (ОСОБА_5І.) зачепив кутом правої сторони автобуса. Відразу тріснуло знизу лобове скло. Показання ОСОБА_5 підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_9

Окрім цього, ОСОБА_5 звернув увагу й на те, що різко змінити напрямок руху автобуса було неможливо, зокрема і через технічні характеристики автобуса, який є великогабаритним транспортним засобом, на що покликається ОСОБА_2

Допитаний в апеляційному суді працівник поліції ОСОБА_10, який складав схему місця ДТП, зазначив, що заміри дорожньо-транспортної пригоди ним проводилися в присутності учасників пригоди, у таких жодних зауважень до схеми місця ДТП не було. Окрім цього додав, що з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди копіювалася частина відеозапису з камер відеоспостереження з вул.Винниченка, 18 у м.Львові в приміщенні Львівської обласної державної адміністрації, які він з працівником поліції ОСОБА_11 переглядали, на якому було видно, що «LEXUS LS 460 L» стояв за лінією розмітки 1.1 вздовж суцільної лінії за припаркованими на парковці автомобілями, а автобус «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, їхав у крайній правій смузі руху зі сторони вул.Винниченка в напрямку вул.Кривоноса.

Звернув увагу також й на те, що на оглянутому ним відеозаписі чітко було видно, що задня ліва дверка автомобіля «LEXUS LS 460 L» відкрилась повністю і орієнтовно в проміжку часу 1-2 секунди відбулося зіткнення транспортних засобів. В подальшому автобус проїхав приблизно 5 м і зупинився.

Флешнакопичувач з відеозаписом був переданий ним у відділ оформлення дорожньо-транспортних пригод і подальша доля цього запису йому невідома.

Апеляційним судом вживалися заходи щодо витребування відеозаписів з камер спостереження Львівської обласної державної адміністрації та нагрудних камер працівників поліції, однак згідно з листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Львові представлення таких видалось неможливим у звязку з обмеженими технічними умовами зберігання відеоінформації (а.с.72).

Фактів перетину водієм автобуса «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, суцільної смуги розмітки 1.1 й обгону автобуса іншим транспортним засобом працівниками поліції не встановлено, як не встановлено судом при розгляді апеляційної скарги та дослідження матеріалів по суті.

Таким чином, наявними у справі фотознімками, схемою місця ДТП та показаннями учасників дорожньо-транспортної пригоди й свідків, стверджується, що автомобіль «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, в якому в якості пасажира й знаходився ОСОБА_2, був зупинений та припаркований водієм в другому ряді по відношенню до автомобілів, які знаходилися на стоянці.Саме пасажиром автомобіля «LEXUS LS 460 L», н.з. АА 0202 ТА, було порушено Правила дорожнього руху, а саме такий, відкриваючи двері автомобіля, не переконався у безпечності своїх дій для інших учасників дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автобусом «МАN», н.з. ВІ 4633 АА.

З огляду на викладене вважаю, що матеріали справи містять достатні докази, які доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення учасником дорожнього руху правили дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З огляду на те, що на час розгляду апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення водієм «МАN», н.з. ВІ 4633 АА, ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, у тому числі в частині перевищення допустимої швидкості чи перетину водієм розмітки дороги 1.1, показання ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 суд оцінює критично та вважає їх такими, що дані з метою уникнення відповідальності і такі спростовуються зібраними у справі доказами.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, висновки судді першої інстанції є безпідставними, відтак оскаржувана постанова підлягає до скасування.

Разом з тим, передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення пройшли, у зв'язку з чим відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 задоволити, поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Галицького районного суду м.Львовавід 01 листопада 2016 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1