Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1582/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 листопада 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Рибіцького В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката РибіцькогоВ.М. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_2 23.02.2017 року о 01 год. 10 хв., рухаючись по вул. Дніпровська Набережна, 17 в м. Києві, керувала автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (знижена жвавість рухів, поведінка не відповідає обстановці, зіниці не реагують на світло), від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків, порушивши при цьому п. 2.5 ПДР України, чим скоїла правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_2- адвокат Рибіцький В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2017р., провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки з матеріалів справи, дійсних обставин, що виникли 23.02.2017 р. о 01 год. 10 хв., на його думку, в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, крім того, суд першої інстанції даючи оцінку одним доказам (обставинам) по справі не застосовує їх до інших, що суттєво вплинуло на неповне і не всебічне з'ясування причин та обставин так званого адміністративного правопорушення, на які учасники судового процесу посилались як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначає у своїй скарзі скаржник, 22.02.2017 року ОСОБА_2 поверталась з робочого відрядження на автомобілі НОМЕР_2, який отримав якісь технічні неполадки, які їй прийшлось усунути під час слідування з м. Полтава до м. Києва і за цих обставин термін відрядження позапланово затягнувся аж до після 01 години 23.02.2017 року, у зв'язку з чим ОСОБА_2 перебувала у знервованому та збудженому стані, оскільки її вдома чекали двоє дітей, яких вона, будучи розлученою, виховує одна.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_2 в районі вул. Дніпровська Набережна заїхала на автозаправку щоб поповнити запас пального. При цьому під час отримання послуги АЗС вимкнула фари та світлові габарити на авто, а після виїзду з АЗС з особистої необережності та/або не уважності не включила ближнє світло фар, не маючи на меті порушити п. 19.1 ПДР та не створюючи будь яких перешкод транспортним засобам, які рухались в попутному та зворотному напрямку, продовжила рух в напрямку моста Патона на габаритних освітлювачах, у зв'язку з чим була зупинена працівниками дорожньої поліції м. Києва, які після її пояснень, прийняли рішення про винесення постанови від 23.02.2017 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В подальшому, враховуючи емоційний та збуджений стан водія, який був викликаний не адміністративним попередженням, а накладенням працівниками поліції на водія адміністративного штрафу за не включення під час руху у нічний час фар ближнього світла, працівник поліції лейтенант ОСОБА_4 заявив, що водій ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння та запропонував водієві здійснити йому в обличчя подих з ротової порожнини і після здійснення подиху ОСОБА_2 останній заявив, що вона не має ознак алкогольного сп'яніння, а напевно перебуває у стані наркотичного сп'яніння, при цьому, як зазначає скаржник, працівники поліції не надали та/або позбавили водія можливості пройти огляд на встановлення факту/доказу керування авто в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції на місці зупинки та/або вчинення адміністративного правопорушення.

Також скаржник просить звернути увагу на те, що після безпідставного обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, остання запропонувала працівникам поліції пройти медичне обстеження у будь-якому закладі МОЗ України, яке знаходиться в Дніпровському районі м. Києва, але працівники поліції в категоричній формі відмовили їй, та сказали що водій ОСОБА_2 поїде на медичний огляд до установи куди вони самі визначать та завезуть її на власний розсуд. Такі дії поліціантів, враховуючи час доби, ввели в шок водія ОСОБА_2, як жінку та ще більше підсилили переживання за своїх дітей.

В подальшому, після проведення відповідних перемовин з працівниками поліції, останні зупинили таксі, в якому перебували невідомі для водія особи, яких працівники поліції запросили до себе в машину, після чого особи продовжили свій рух у невідомому напрямку, а поліцейські повідомили ОСОБА_2, що дані особи були свідками її відмови їхати до медичного закладу для освідування на предмет наркотичного сп'яніння та надали їй для підпису та ознайомлення протокол про адміністративне правопорушення, не погоджуючись з яким ОСОБА_2 зазначила, що вона заперечує проти притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи необхідність звільнення водія ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, скаржник, посилаючись на вимоги КУпАП, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» а також інші нормативні акти та відомчі інструкції, які зокрема регламентують порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зазначає про те, що у жодному разі працівник поліції не має права доставити особу (водія) до закладу охорони здоров'я примусово; для того, щоб ставити питання про проведення огляду водія на стан сп'яніння, крім виявлення відповідних ознак сп'яніння, у працівника поліції обов'язково має бути спеціальний технічний засіб, який у випадку з водієм ОСОБА_2 був відсутній. Отже, у кожному випадку намагання працівника поліції провести огляд водія на стан сп'яніння у спосіб інший, ніж на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу з дотриманням наведених у скарзі вимог, є незаконним.

Крім цього, скаржник звертає увагу у своїй скарзі на те, що ОСОБА_2, керуючись нормами діючого законодавства України та судово-медичною практикою, щодо встановлення та/або виявлення факту вживання алкогольних та наркотичних речовин, 23.02.2017 року звернулась до спеціалізованої медичної установи - Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», де отримала висновок № 001511 від 24.02.2017 року, згідно якого, у неї не виявлено ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, як зазначається в апеляційній скарзі, суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.02.2017 року, складеному щодо ОСОБА_2, не відповідає дійсності та повністю спростовується наявними (в т.ч. доданими) до матеріалів справи доказами.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_4, який складав протокол про адміністративне правопорушення; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що остання, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зокрема, перевіривши доводи апеляційної скарги та докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відеозаписи із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції не знайшов достатніх даних, які б дозволили спростувати достовірність та належність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя обґрунтовував свої висновки.

По-перше, всупереч доводам, наведеним в апеляційній скарзі, під час апеляційного розгляду встановлено, що автомобіль НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2 було зупинено 23.02.2017 року о 00 год. 41 хв., працівниками патрульної поліції м. Києва у повній відповідності до вимог п. 1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме у зв'язку з порушенням водієм Правил дорожнього руху, що фактично не заперечується як самою ОСОБА_2, так і її захисником, та підтверджується долученими до справи доказами, зокрема копією постанови від 23.02.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕАА № 064789) за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

По-друге, незалежно від того перебувала ОСОБА_2 під час керування автомобілем в стані наркотичного сп'яніння чи ні, у разі виявлення працівником поліції ознак такого сп'яніння, які наведені в п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, водій ОСОБА_2, відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, була зобов'язана на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння чи впливу наркотичних речовин.

Оскільки, в Україні відсутні спеціальні технічні засоби, дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом для проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння поліцейським на місці зупинки, такий огляд, відповідно до наведеної вище Інструкції, повинен проводитися в закладах охорони здоров'я, при чому не в будь-яких закладах, які мають відповідні сертифікати, в тому числі тих, які наведені в апеляційній скарзі, а лише в тих, перелік яких, затверджується МОЗ України, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Для м. Києва таким закладом визначено Київську міську наркологічну клінічну лікарню «Соціотерапія», де ОСОБА_2 пропонувалось пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, а не в установі, яку поліцейські визначать на власний розсуд, як безпідставно зазначається в апеляційній скарзі.

По-третє, перевіривши доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відмовлялась від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, шляхом перегляду відеозапису з камер інспекторів поліції, які оформляли адміністративний матеріал та заслуховування пояснень інспектора поліції ОСОБА_4, який складав на ОСОБА_2 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції встановив, що вони є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовилась від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, що само по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Та обставина, що ОСОБА_2 в день складання протоколу самостійно звернулась до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», де отримала висновок № 001511 від 24.02.2017 року, згідно якого, у неї не виявлено ознак стану наркотичного сп'яніння, жодним чином не спростовує наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки її було притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичногосп'яніння, у разі виявлення ознак такого сп'яніння.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать фактичним обставинам, які були встановлені суддею за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 - адвоката Рибіцького В.М.не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване ним судове рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката РибіцькогоВ.М. залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Колесник О.М.