Категория: ст. 130 ч.2 КпАП України
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 року м. Маріуполь

Суддя Апеляційного суду Донецької області Топчій Т.В., розглянув апеляцію правопорушника за участю захисника ОСОБА_1В на постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, мешкаючий за адресою: м. Маріуполь, вул. Казанцева, буд.56 б, кв.2,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на три роки, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 116260 від 02.05.2017 року ОСОБА_2 повторно протягом року 02.05.2017 року о 01-00 год. в м. Маріуполі по вул. Університетській біля будинку № 70 керував автомобілем OPEL Omega, державний номер 54700ЕА, з ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невнятна мова), від проведення огляду для визначення стану спяніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу «Драгер Алкотест» та проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.2 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на три роки.

В своїй апеляції ОСОБА_2 просить поновити йому строк на оскарження постанови суду, постанову суду скасувати, з винесенням нової постанови, якою провадження по справі закрити у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, зазначає, що під час розгляду справи суд не досліджував письмові документи у якості доказів, а лише дослідив копію відеозапису, яка і стала єдиним доказом підтвердження винуватості ОСОБА_2

Разом з цим зазначає, що він відмовився від проходження огляду із застосування газоаналізатора « Алкотест» у звязку з тим, що відносно нього були застосовані фізичний вплив працівниками поліції та слюзогінний газ, та як наслідок була подразнена слизова система, проте суд безпідставно це не визнав ці пояснення відмови від проходження медичного огляду на стан спяніння переконливими. Вважає, що судом не наведено жодних доказів на підтвердження того, що він керував у стані алкогольного спяніння, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Вислухавши захисника ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи обставини, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, вважаю, що він пропустив строк, передбачений ст. 294 ч.2 КпАП України на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин та вважаю можливим його поновити.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2016р. вже розглядався протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Таким чином, розглянувши адміністративну справу, суддя правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП, а саме повторне протягом року відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом 13 червня 2017 року з додержанням вимог ст. 268, 280 КУпАП, . Справа була розглянута судом у присутності правопорушника, який давав в суді пояснення, висловлював свої заперечення та доводи захисту.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч.2 КпАП України вважаю, їх безпідставними, оскільки вони спростовуються зібраними по справі та дослідженими судом доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення БР №116260 від 02.05.2017р., довідкою УПП в м. Маріуполі, рапортами, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відеозаписом правопорушення.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно обмежився лише дослідженням копії відеозапису, а не оригіналом та вважав його допустимим доказом є неспроможними.

Так, стаття 40 ЗК «Про національну поліцію» від 02.07.2015 р. передбачає застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, внаслідок чого посилання правопорушника про незаконність проведення такої зйомки не є слушними.

Беручи до уваги те, що копіювання інформації з нагрудних відеокамер працівників поліції на компакт диск не змінює візуальної інформації зображення, а лише може спотворити якість відео зйомки, таким чином доводи апелянта в цій частині є безпідставними, та не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про відсутність у нього ознак алкогольного спяніння, не є слушними, оскільки, відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану спяніння, а тому не виконання такого обовязку з боку водія є грубим порушенням Правил дорожнього руху України. Самі підстави для такої вимоги, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлення їх наявності є виключною компетенцією працівника поліції за його субєктивним сприйняттям наявних факторів. А тому посилання апелянта на той факт, що, в нього були відсутні ознаки алкогольного спяніння, взагалі не є вирішальним для даного правопорушення.

Всі доводи, наведені ОСОБА_2. в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення по справі не містять.

За таких обставин, вважаю, що підстави для скасування постанова суду відсутні.

Керуючись статтями 289, 293, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 р.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.17 року при притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: