АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/685/2017 Суддя у першій інстанції: Бабайлова Л.М.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою з ОСОБА_3 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 275, 60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На обґрунтовування доводів своєї апеляційної скарги вказує, що в основу постанови про визнання його винним у порушенні п.2.9 а Правил дорожнього руху щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння покладено суперечливі та неправдиві докази. Зокрема, протокол складений о 04 год. 00 хв., прилад «Драгер» згідно роздруківки застосовувався о 04 год. 16 хв., а в письмових пояснень свідків зазначено час 04 год. 15 хв., що залишено поза увагою судді під час розгляду протоколу. При цьому, вказує, що працівники поліції не бачили, щоб він керував транспортним засобом, оскільки вони проїжджаючи повз його припаркований на узбіччі автомобіль, та зробивши йому зауваження щодо неправильної, на їх думку парковки, - провели незаконну перевірку на стан сп'яніння.

Крім цього стверджує, що під час проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейськими порушено ряд вимог Інструкції, зокрема на його вимогу не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Драгер», а також складено протокол, який не відповідає зразку, зокрема з нього не вбачається, щоб йому роз'яснювались права, передбачені ст.ст.55,56,59 Конституції України, оскільки така графа у ньому відсутня.

Також, зазначає, що в постанові судді відсутні мотиви накладення на нього саме цього виду стягнення.

Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження. На обґрунтування клопотання зазначає, що про час та місце розгляду протоколу належним чином не повідомлявся, про існування постанови дізнався 18.01.2017 року після ознайомлення захисником з матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року необхідно задовольнити, оскільки строк пропущено з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_3. 07.11.2016 року о 03 год. 50 хв. по вул. Бальзака, 77 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується даними проведеного за допомогою приладу «Драгер» тесту, вміст алкоголю становив 1.26 проміле, чим порушив п.2.9 а ПДР, за що встановлена відповідальність, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2№052638, чеком -тестування, актом - оглядом на стан алкогольного сп'яніння та письмовими поясненнями свідків.

Крім того, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними та дослідженими апеляційним судом доказами, зокрема відеозаписом з нагрудної камери інспекторів, на якому зафіксовано, факт керуванням ОСОБА_3 транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2, огляд його на стан алкогольного сп'яніння в присутності свідків та складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він взагалі не керував транспортним засобом в місці та в час, зазначені в протоколі, не заслуговують на увагу, та такі твердження суд апеляційної інстанції оцінює як намір уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Більш того, його твердження суперечать, переглянутому під час апеляційного перегляду, відеозапису з нагрудної камери інспекторів, відповідно до якої транспортний засіб «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, був переслідуваний та зупинений патрульними поліцейськими у зв'язку з порушенням правил дорожнього руху.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 був ознайомлений зі змістом складеного щодо нього протоколу, результатом проведеного огляду. Жодних зауважень з приводу змісту складеного протоколу та огляду на стан алкогольного сп'яніння він не зазначив, а своїм підписом засвідчив вказаний факт.

За таких обставин доводи апелянта про те, що працівником поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.9а ПДР.

Твердження апелянта про проведення його огляду на стан сп'яніння з порушенням вимог законодавства також не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його вини у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич