АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1708/2017 Постанова винесена суддею Таран Н.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Запоріжжі, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя в постанові, ОСОБА_2 16 квітня 2017 року о 00 год. 55 хв. в м. Києві по пр. Маяковського, 26-Д, керуючи транспортним засобом марки «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2, та маючи ознаки алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги

п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи, що справу було розглянуто суддею місцевого суду з перевищенням своїх повноважень та в спосіб, що не передбачений законом, просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року та прийняти нову постанову, якою провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як зазначає апелянт, судове рішення є незаконним і необґрунтованим, постановленим у порушення вимог ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, оскільки справа була розглянута у його відсутність, при цьому залишено без розгляду подані клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами та про виклик свідків, що істотно перешкодило йому в реалізації свого права на правосуддя.

Щодо фактичних обставин справи апелянт зазначає, що після висловлення підозр працівниками поліції про перебування його в стані алкогольного сп'яніння, він, сподіваючись на дотримання поліцейськими встановленої законом процедури огляду водія на стан сп'яніння, погодився на проходження відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу. При цьому він хотів запросити перехожих, як дійсно незалежних осіб від вказівок поліцейських, бути свідками його тестування, але поліцейські чинили в цьому перешкоду, відганяючи людей від місця його перебування. В результаті таких дій працівників поліції між ним та поліцейськими виникла конфліктна ситуація. Оскільки у поліцейських не було відповідного спеціального технічного засобу, через деякий час на автомобілі «БМВ» приїхали незнайомі йому особи в цивільному одязі та привезли невідомий прилад, сказавши, що будуть понятими. Його зауваження та законні вимоги про те, що він буде проходити огляд тільки на сертифікованому приладі, поліцейські розцінили як відмову від проходження огляду. В той же час, стверджує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а він, не погоджуючись з діями поліцейських та складеним щодо нього протоколом, відмовився від підписів у ньому.

За таких обставин вважає, що працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок), отже є недоведеним вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи

ОСОБА_2 про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи вимог

ст. 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, отже його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду, не дивлячись на те, що справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_2, були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серія БР № 137569 від 16 квітня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом.

Прицьому свідки своїми підписами засвідчили відмову ОСОБА_2 від підпису та пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2. 16 квітня 2017 року по вул. В. Маяковського, 26-Д в

м. Києві від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в поясненнях не вказали (а.с. 3);

- у відеозаписах з нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, які достатньо повно відображають події, що відбувалися 16 квітня 2017 року за участю ОСОБА_2, у тому числі й доводять, що водій на законну вимогу поліцейського в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорониздоров'я (а.с. 21).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши в постанові зазначені докази, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що він алкогольних напоїв не вживав, між тим погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, але внаслідок виниклої конфліктної ситуації між ним та поліцейськими, а саме його зауваження та законні вимоги щодо проходження огляду тільки на сертифікованому приладі, що помилково було розцінено поліцейськими як відмову від проходження огляду, як і твердження про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються відеозаписами із нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, які досліджувалися в суді апеляційної інстанції та з яких слідує, що зупинка водія та всі подальші дії поліцейських, пов'язані з необхідністю проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, як і його відмова від проведення такого огляду на місці зупинки та у медичному закладі відбувалися з дотриманням положень ст. 266 КУпАП та відповідної Інструкції, отже указаний доказ беззаперечно доводить винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та спростовує всі його доводи про протилежне (а.с. 21).

Крім того, за клопотанням ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції було досліджено аудіозапис розмови, що відбулася 16 квітня 2017 року між ним і поліцейським, з якого слідує, що ОСОБА_2 не заперечував про перебування в стані алкогольного сп'яніння, водночас стверджував, що транспортним засобом не керував, отже такий доказ жодний чином не спростовує висновки судді місцевого суду щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України, в той же час суд звертає увагу і на непослідовність позиції апелянта щодо фактичних обставин події та підстав відмови від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 71).

Доводи апелянта про залишення суддею місцевого суду без розгляду клопотання про виклик у судове засідання свідків події для їх безпосереднього допиту, що істотно, як він стверджує, перешкодило в реалізації його права на правосуддя, є непереконливими як підстави для скасування судового рішення, оскільки відеозаписи з нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських достатньо повно відображають події, що відбувалися 16 квітня 2017 року за участю ОСОБА_2 і показання свідків в будь-якому випадку, якщо вони є об'єктивними, повинні узгоджуватися з відеозаписами, які в даному випадку є доказами вини ОСОБА_2 До того ж в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 відмовився від такого клопотання. Та ж обставина, що судовий розгляд не фіксувався за допомогою технічного засобу не тягне за собою скасування судового рішення та закриття провадження в справі з підстави, передбаченої п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не зобов'язує суд (суддю) фіксувати судовий розгляд за допомогою технічних засобів, а докази в справі доводять вину ОСОБА_2 у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено істотного порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді в постанові від 09 червня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2, суддя Деснянського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко