Справа № 591/3496/17 Провадження № 3/591/1205/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року суддя Зарічного районного суду м. Суми Шершак М.І., при секретарі Борман В.І., з участю прокурора Чухно А.В. , розглянувши у відкритому судому засіданні в м. Суми адміністративну справу, яка надійшла з Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов з Департаменту захисту Економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, старший оперуповноважений ОСОБА_2, не своєчасно подав без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а подав вказану декларацію 07.02.2017, що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч. 1ст.1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та пояснив судді, що відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», він як посадова особа на яку поширюються вимоги вищевказаного закону зобовязаний був подавади декларацію про майновий стан особи уповноваженої на виконання функцій держави, вказаний закон він виконував, протокол відносно нього складений на підставі нормативного акту, що носить рекомендаційний характер, просить закрити провадження по справі з підстав викладених в заперченні на протокол.

Прокурор Чухно А.В. під час розгляду протоколу зазначав, що вбачає в діях ОСОБА_1, склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-6 ч.1 КпАП України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши, дослідивши письмові матеріали справи, суддя вважає за необхідне прийняти наступне рішення:

Як було встановлено під час судового розгляду, що відносно ОСОБА_1, складено протокол про те, що він на підставі наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 22 о/с від 25.01.2017 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» 31.01.2017 звільнений зі служби в поліції. Старший оперуповноважений Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_2 є субєктом декларування, який зазначений у пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції».За даними «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_2 подав декларацію 07.02.2017 о 11 год. 48 хв., якій присвоєно унікальний ідентифікаційний код 64dddde44-3b89-4604-8238-2ec543d37524, тобто не своєчасно подав без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що є вчиненням правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч. 1 ст.1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто відповідне діяння має бути вчинено субєктом декларування з прямим умислом. При цьому для притягнення до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що субєкт декларування усвідомлював необхідність виконати Закон. Для наявності в діяннях особи корупційного правопорушення, згідно вимог Закону України «Про запобігання корупції», необхідні всі його складові елементи: умисел; використання службового становища та мета отримання неправомірної вигоди. Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідно до протоколу №3-2017 від 03.07.2017 р., ОСОБА_1, будучи субєктом відповідальності за ст.172-6 ч.1 КУпАП, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» після припинення своєї діяльності на посаді старшого уповноваженого Департаменту захисту Економіки Національної поліції України в Сумській області, не своєчасно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме 07.02.2017 року. В п.2 роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» від 22.05.2017 зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення.

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за ч.1 ст.172-6 КупАП згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» , оскільки на момент звільнення займав посаду старшого уповноваженого Департаменту захисту Економіки Національної поліції України в Сумській області .

Для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

В ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін, коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «Щорічно до 1 квітня» .

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017 року, строк подання щорічної декларації, для осіб, які подають таку декларацію вперше, продовжено до 01.05.2017 року.

У випадках, передбачених абзацом першим ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. В протоколі також не зазначено строк, в який, на думку особи, що склала протокол ОСОБА_1 повинен був подати таку декларацію.

За даними з сайту Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав декларацію після звільнення 07.02.2017р.

Згідно з пунктом 2 частини 1 розяснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції»стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 №3, декларація субєкта декларування , який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави вабо місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнаватися про таке припинення.

Таким чином,є наявний сумнів щодо строку подачі декларації особи при звільненні, даний сумнів не може бути усуненим розясненням НАЗК №3, враховуючи те, що розяснення мають рекомендаційний характер.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010р. визначено концепцію якості закону, зокрема, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Таким чином, даний сумнів, так як і будь-який, має тлумачитися на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що передбачає також принцип презумпції невинуватості відповідно до положення ст. 62 Конституції України.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого уповноваженого за власним бажанням. Крім того, матеріалами справи не спростовано твердження ОСОБА_1, про те, що йому взагалі ніхто не повідомив і не розяснив норм діючого законодавства стосовно його обовязку подати декларацію в разі його звільнення з посади.

Також матеріалами справи не встановлено, за які періоди ОСОБА_1 раніше подавав декларації. Як він сам стверджує в судовому засіданні, за період перебування на посаді старшого уповноваженого він до 2017 року подавав декларації в паперовому вигляді і все майно та доходи , які він та члени його сімї отримали за звітні періоди, задекларовано. Таким чином, йому нема було що приховувати від держави.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія та умисне несвоєчасне подання електронної декларації. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел нанесвоєчасне подання електронної декларації.

Однак органом, що склав протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умислу направленого на порушення абзацу першого ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Предметом правопорушення за ч.1 ст.176-2 КУпАП є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період,охоплений раніше поданими деклараціями.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, предметом якого є декларація за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, аналізуючи докази зібрані під час розгляду справи та аналізуючи законодавство щодо запобігання корупції, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1ст.172-6КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.172-6,247,256,278,283,284 КУпАП, суд,

П о с т а н о в и в :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: М.І. Шершак.