Справа № 488/2446/17 19.10.2017 19.10.2017 19.10.2017
Номер провадження: 33/784/423/17
Апеляційний суд Миколаївської області
Справа № 33/784/423/17 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 130, 122-2 КУпАП суддя Кутурланова О.В.
суддя Апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області Чебанова-Губарєва Н.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності - ОСОБА_2,

розглянув апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП.

За постановою судді, ОСОБА_2 16.06.2017 р., близько 12.40 год., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ - 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Миколаєві по вул. Пшеничній, в порушення вимог п. 2.4 Правил Дорожнього руху України, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно за допомогою спеціального сигналу (звукового) та проблискового маячку, не зупинився. В подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був зупинений шляхом переслідування патрульним автомобілем біля будинку АДРЕСА_1.

Після зупинки транспортного засобу, проведено огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6810», результат тесту склав 2,29 ‰, а тому ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свої доводи ОСОБА_2 мотивує тим, що 16.06.2017 р. коли за його автомобілем їхали працівники поліції, він автомобілем не керував. Автомобілем керувала інша особа на ім'я ОСОБА_8, який пояснив, що у нього із поліцією якісь проблеми, а тому не хотів зупинятись. Заїхавши до двору домоволодіння, де він (ОСОБА_2.) проживає, ОСОБА_8 вийшов із автомобіля та пішов через задній двір, а він сів за кермо автомобіля, після чого прийшли працівники поліції та витягнули його із автомобіля.

Зазначає, що він в присутності двох свідків поясняв, що не керував автомобілем, але працівники поліції під погрозою забрати його до райвідділу та поставити його автомобіль на штрафний майданчик, змусили його продути алкотестер та підписати протокол. Вказує на те, що пояснення у протоколі він написав у дивній формі, а саме написав про «подяку» працівникам поліції та те, що брав участь у «перегонах», оскільки мав намір звернути на це увагу суду.

На думку апелянта обидва протоколи складені із порушенням норм чинного законодавства, а саме протоколи містять однаковий час складання - 13.30 год. та він не міг ознайомитись із їх змістом одночасно.

Вказує, що він в порушення вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, не був відсторонений від керування транспортним засобом, а був залишений разом із автомобілем. Крім цього поліцейські фактично увірвались до його домоволодіння, провели обшук автомобіля та витягли його на вулицю, без будь-якого дозволу на це, чим порушили його конституційні права.

Свідком наведених вище подій, була його сестра ОСОБА_4, яка може це підтвердити.

Зазначає, що представлені працівниками поліції відеозаписи не містять жодних доказів його вини, оскільки із відеозапису з автомобіля поліцейських не вбачається навіть кольору автомобіля, який наздоганяли поліцейські, немає будь-яких звуків, які б свідчили про те, що поліцейськими подавався звуковий сигнал та вимога про зупинку автомобіля. Із відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачаться, як останні незаконно вриваються на територію домоволодіння та витягують його на вулицю, одягнувши кайданки, не опитали та не встановили осіб двох пасажирів його автомобіля, погрожували тим, що заберуть автомобіль на штрафний майданчик.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не дав оцінки діям працівників поліції, які незаконно увірвались на територію його домоволодіння, нанесли йому тілесні ушкодження та застосували спеціальні заходи. Суд безпідставно послався на відеозапис, як доказ його вини, оскільки з нього вбачається, що автомобіль перебував у дворі будинку, проте в постанові зазначено, що автомобіль перебував біля будинку. Суд не прийняв до уваги розбіжностей у часі зазначені в протоколі про притягнення його до адміністративної відповідальності, де зазначено, що він о 12.40 год. керував транспортним засобом, проте із відеозаписів вбачається, що працівники поліцій увірвались до його домоволодіння о 12.10 год. Також суд посилаючись на відеозаписи, зазначає, що автомобіль заїхав у домоволодіння, проте таких обставин із відеозаписів не вбачається.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності на підтримку апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об'єктивне дослідження всіх обставин справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 240212 від 16.06.2017 р. вбачається, що 16.06.2017 р. о 12.40 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2103 реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Пшеничній на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, за допомогою сигналів, не зупинився. Був зупинений біля будинку АДРЕСА_1, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 006318 від 16.06.2017 р. вбачається, що ОСОБА_2 16.06.2017 р. о 12.40 год. в м. Миколаєві на вул. Пархоменка керував транспортним засобом ВАЗ-2103 реєстраційний номер НОМЕР_1. Після проходження медичного огляду за допомогою приладу Alcotest Drager 6810, результат тесту показав 2,29 ‰, тобто ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Із змістом даних протоколів, ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчать поставлені ним підписи та написані пояснення.

Відповідно роздруківки приладу алкотестер «Драгер» за номером приладу 3554, проведеного 16.06.2017 р. о 13.20 год. по АДРЕСА_1, відносно ОСОБА_2, результат тесту показав 2.29 ‰.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_3, вбачається, що вони 16.06.2017 р. в АДРЕСА_1 були запрошені працівниками поліції, як свідки огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння. Огляд був проведений за допомогою алкотестеру «Драгер» 3554. Результат тесту склав 2.29 ‰.

Відповідно даним відеореєстраторів працівників поліції, ОСОБА_2 після зупинення, перебував на водійському місці автомобіля «ВАЗ-2103», про те, що транспортним засобом керувала інша особа, ОСОБА_2, працівників поліції не повідомляв, не вбачається таких даних і з пояснень, викладених останнім в протоколах про адміністративні правопорушення та викладених окремо пояснень.

В апеляційній скарзі апелянтом наводяться суперечливі доводи, оскільки зазначаючи про те, що автомобілем керувала інша особа на ім'я ОСОБА_8, який не зупинявся на вимогу працівників поліції, ОСОБА_2 одночасно стверджує, що із запису відеореєстратора поліцейської машини не вбачається, який саме транспортний засіб переслідували працівники поліції.

Отже із доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 слідує, що останній не заперечує факту не виконання вимог працівників поліції про зупинку автомобіля.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо керування належним йому автомобілем іншою особою, не підтверджуються жодним доказом у справі і, на думку апеляційного суду, є намаганням останнього ввести суд в оману з метою уникнення відповідальності за вчинені правопорушення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, пояснення ОСОБА_2 є надуманими, оскільки спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5, який показав, що 16.06.2017 р. він, як працівник поліції, разом із капітаном поліції ОСОБА_6 здійснили спробу зупинити автомобіль, яким, за отриманим ними повідомленням, керував водій, в стані алкогольного сп'яніння. Автомобіль продовжував рух, на вимогу про зупинку не реагував, вони вимушені були його переслідувати. Автомобіль заїхав до домоволодіння АДРЕСА_1. З дозволу ОСОБА_4 вони зайшли на територію домоволодіння, де із водійського місця автомобіля ВАЗ-2103, який вони переслідували, вийшов ОСОБА_2, який в подальшому пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння, результат якого склав 2,29 ‰.

Вказані пояснення узгоджуються з даними протоколів про адміністративні правопорушення та відеореєстраторами працівників поліції, а до показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 які показали, що автомобілем керувала інша особа, а не ОСОБА_2 та які відповідно є сестрою та товаришем ОСОБА_2, враховуючи їх стосунки із останнім, слід відноситись критично, оскільки вони спростовуються дослідженими у суді доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

За доводами ОСОБА_2 між часом вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколах про адміністративні правопорушення та часом вчинення адміністративних правопорушень, зафіксованих відеореєстраторами машини поліцейських та працівників поліції є розбіжності, проте розбіжності в часі хоча і мають місце, але суттєво не впливають на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП., до того ж адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП - невиконання водієм вимог про зупинку, яке вчинив ОСОБА_2, тривало деякий час.

Твердження апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки певним діям працівників поліції не заслуговують на увагу, оскільки вказані дії не є предметом судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, а, як зазначив ОСОБА_2, в апеляційному суді, дії працівників поліції він не оскаржував.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не вчинялись дії щодо відсторонення його від керування транспортним засобом є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування транспортними засобами.

Таке відсторонення здійснюється з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія у стані алкогольного сп'яніння та забезпечується шляхом примусового припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

За встановленими фактичними обставинами адміністративної справи, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 після того, як його наздогнали працівники поліції, перебував вже за місцем мешкання останнього, а тому необхідності у відстороненні ОСОБА_2 від керування транспортним засобом в даному випадку не вбачається.

За наведених обставин доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянтом не надано, а тому висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 вересня 2017 року відносно ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Н.В. Чебанова-Губарєва