Номер провадження: 33/785/883/17
Номер справи місцевого суду: 520/1905/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Київського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десяти тисяч двісті) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, ОСОБА_2 05.02.2017 року, приблизно о 02 год. 40 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Левітана, 28 у м. Одесі, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей, не зрозуміла мова) але, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився.

Таким чином своїми діями водій ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2, в якій стверджує, що постанова суду винесена з істотними порушеннями вимог процесуального закону, є необґрунтованою та не відповідає матеріалам справи, в звязку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУКпАП, не вірно відображені обставини правопорушення та відсутнє посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, проте суд в ході розгляду справи не надав вказаний обставинам ніякої уваги.

Також захисник стверджує, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 взагалі не керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, оскільки факт його перебування в стані алкогольного спяніння не був встановлений належним чином.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі зазначає, що транспортним засобом керував знайомий ОСОБА_2 ОСОБА_4. Інспектори поліції провели огляд ОСОБА_4 на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер», який виявився негативним. А сам ОСОБА_2 у цей час знаходився в автомобілі у якості пасажира.

Таким чином захисник стверджує, що в матеріалах справи відсутні обєктивні та належні докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Також в уточненій апеляційній скарзі захисник додатково зазначив, що суд першої інстанції не надав належну оцінку тому, що пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які нібито є свідками вчинення ОСОБА_2 правопорушення вкрай суперечливі, проте суд не викликав їх до судового засідання та не допросив з метою усунення цих суперечностей.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_4 про обставини складання адміністративного протоколу у відношенні ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд встановив, що справа була розглянута за відсутності ОСОБА_2, при цьому в них відсутні обєктивні докази того, що ОСОБА_2 належним чином викликався у судове засідання.

Так, згідно рекомендованого поштового повідомлення, судова повістка на імя ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи не була йому вручена та повернута до суду в звязку з не зазначенням повної адреси отримувача (а.с.14).

Не зважаючи на ці обставини, суд повторно направив ОСОБА_2 судову повістку, зазначивши в ній таку ж адресу (а.с.16), яка знову була повернута до суду з тих самих причин.

За таких обставин твердження суду першої інстанції в постанові про те, що ОСОБА_2 був своєчасно належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи є необґрунтованим.

Також не обґрунтованим є твердження суду про те, що ОСОБА_2 було достовірно відомо про час та місце розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, з зазначеного протоколу вбачається, що датою розгляду його справи в суді зазначено 06 березня 2017 року, тоді як судове засідання відбулось 28 квітня 2017 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд визнає обґрунтованими та вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови.

Розглядаючи дану справу по суті апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_7 України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

ОСОБА_8 з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення повязані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Як вже було встановлено апеляційним судом, справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного сповіщення його про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином судом першої інстанції не було виконано обовязок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП фактично лише на підставі дослідження одного доказу, який наявний у справі про адміністративне правопорушення протоколу про адміністративне правопорушення та загальною фразою зазначив, що вина ОСОБА_2 також доведена іншими матеріалами справи.

Одночасно в постанові суду не зазначено які це саме матеріали та не наведено аналізу доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов до переконливого висновку про винуватість ОСОБА_2

При цьому, суд першої інстанції не дотримувався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України право ОСОБА_2 на захист від предявленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, …. тощо.

При вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зобовязаний проводити оцінку доказів у справі про адміністративне правопорушення. Ця оцінка є правовою і може даватися тільки суб'єктами, які уповноважені в цьому.

Стаття 252 КУАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги. При цьому, ОСОБА_2 наполягав на тому, що автомобілем керував його приятель ОСОБА_9, а він знаходився в автомобілі у якості пасажира, який на пропозицію інспекторів поліції пройшов огляд на стан алкогольного спяніння і цей тест виявився негативним. Також ОСОБА_2 зазначив, що, незважаючи на те, що він повідомив поліцейських про те, що передав свій автомобіль в керування ОСОБА_9, поліцейські безпідставно склали протокол відносно нього.

Таким чином, ОСОБА_2 стверджував, що в час його затримання він не керував автомобілем, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів протилежного.

Свідок ОСОБА_9 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції повністю підтвердив пояснення ОСОБА_2, зазначивши, що керував автомобілем дійсно він, оскільки ОСОБА_2 вживав алкогольні напої та попросив ОСОБА_9 сісти за кермо автомобіля. Після того, як він на вимогу інспекторів поліції зупинив автомобіль та пройшов тест за допомогою приладу «Драгер», результат якого виявився негативним, поліцейські склали протокол відносно ОСОБА_2, хоча він повідомив інспекторів про те, що знаходиться в автомобілі у якості пасажира.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2, в результаті чого було встановлено, що матеріали містять таки документи, а саме:

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 154591 (а.с.3), складений 05 лютого 2017 року, відповідно до якого 05 лютого 2017 року о 03:30 годин в м.Одесі по вул.Левітана,28, водій ОСОБА_2 керував автомобілем керував автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по вул. Левітана, 28 у м. Одесі, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей, не зрозуміла мова), але від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у передбаченому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення власноруч зазначив про свою незгоду, вказавши, що він не був водієм даного транспортного засобу.

Пояснення свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_2, знаходячись на проспекті Олександровському між вулицями Буніна та Жуковського у м. Одесі помінявся місцями з пасажиром, який сів на водійське місце автомобілю НОМЕР_1 (а.с.8).

Пояснення свідка ОСОБА_5, згідно з якими він бачив, як водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_3 поїхав спочатку в ОСОБА_5, після чого в район Таірово через вулиці ОСОБА_11 та Люстдорфську дороги, а потім на вул. Левітана, де був зупинений працівниками поліції. При цьому на вул. Левітана водій ОСОБА_2 помінявся місцями з пасажиром автомобілю, якій почав вводити працівників поліції в оману, стверджуючи, що він був водієм автомобілю (а.с.6).

Поясненнями свідка ОСОБА_6, відповідно до яких він їздив за автомобілем НОМЕР_3, по різним районам м.Одеси і бачив, як на вул. Левітана, після зупинки автомобіля працівниками поліції водій «DAEWOO» помінявся місцями з пасажиром (а.с.6).

Поясненнями свідка ОСОБА_9 про те, що водієм автомобілю був він, а ОСОБА_2 знаходився в автомобілі у якості пасажира (а.с.5).

Апеляційний суд визнає недопустимими доказами пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки з їх змісту вбачається, що зазначені свідки за власної ініціативи вели стеження за переміщенням автомобілю НОМЕР_3, без відповідних повноважень на проведення таких оперативних заходів, що ставить під сумнів неупередженість їх свідчень.

Оцінюючи зазначені докази апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 154591, складений 05 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2, інспектором патрульної поліції ОСОБА_12 в цілому відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Враховуючи викладене, фактичні дані, які були зазначені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці в сукупності з іншими доказами.

З метою перевірки фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 154591, складений 05 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2, апеляційний суд направив запит до управління патрульної поліції в м.Одесі з вимогою забезпечити явку інспекторів патрульної поліції ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які, як вбачається з матеріалів справи, складали протокол про адміністративне правопорушення, рапорти щодо подій, зазначених у протоколі про адміністративне стягнення та опитували свідків події, до апеляційного суду для їх допиту у якості свідків по справі ОСОБА_2

Однак в судові засідання апеляційного суду, призначені на 27 червня 2017 року та 14 липня 2017 року зазначені свідки не зявились.

Апеляційний суд вважає таку бездіяльність співробітників поліції щодо виконання вимог апеляційного суду ухиленням від дачі пояснень у якості свідків, а тому ставить під сумнів достовірність даних викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 154591, складений 05 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2

Крім того, до апеляційного суду для безпосереднього допиту щодо обставин події викликались свідки ОСОБА_6, ОСОБА_17 та ОСОБА_5, які також не зявились, незважаючи на те, що вони були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Враховуючи вимогу ч.4 ст.294 КУпАП щодо скороченого строку розгляду апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що вичерпав всі можливості для отримання інших доказів по цій справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_18