Справа №295/642/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2017 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Гулак Н.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу АП Управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП притягується вперше,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 серії БР № 147604 ОСОБА_1 18.01.2017 року о 02 год. 45 хв. на майдані Соборному, 1, м. Житомира керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснив, що не керував автомобілем, а був лише пасажиром. Просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки останній не керував автомобілем.

На підтвердження своєї непричетності до керування ТЗ ОСОБА_1 послався на свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що є дядьком ОСОБА_1, попередньо з яким домовився, що забере його зі свята, що відвести додому, а тому на коли зателефонував племінник, він прийшов до місця його відпочинку кафе, спочатку відвіз товаришів племінника, а потім повертався до центру міста, відчував себе погано, та заїхавши за будівлю будинку правосуддя, залишив салон автомобіля, де були ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а сам побіг до скверу. Коли повернувся побачив поліцейські автомобілі, працівників поліції, які предявляли претензії до племінника щодо керування автомобілем, а тому він і втрутився у розмову, знімав подію на телефон, вимагав провести освідування на стан алкогольного спяніння як водія, але йому було відмовлено патрульними поліцейськими.

Свідок ОСОБА_4 також вказав, що він разом з ОСОБА_5, іншими знайомими були в кафе, розташованому за Будинком правосуддя, відпочивали та вживали спиртне. Потім ОСОБА_5 їх почав розвозити по домівкам на автомобілі, спочатку поїхали в напрямку Богунії, потім поверталися в центр міста, ОСОБА_5 почував себе погано, а тому збільшив швидкість руху поїхав до Будинку правосуддя, зупинив автомобіль і пішов. Через 15-20 секунд зявилися працівники поліції та почали стукати у вікно, щоб відкрили двері, вони двері відкрити не змогли, тоді працівники поліції через багажне відділення запустили в середину автомобіля якийсь газ і тому вони не змогли там знаходитися і вийшли. Коли повернувся ОСОБА_5, він говорив поліцейським, що автомобілем керував він.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що вона знайшла своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_6, патрульний поліцейський, вказав, що під час патрулювання в районі вул. Домбровського в м. Житомирі, неподалік торгівельного центру «Дастор», помітив автомобіль, який рухався на великій швидкості в сторону центра міста, звернув увагу, що не всі «габарити» були увімкненими. Вирішили наздогнати вищевказаний автомобіль, водій автомобіля поїхав по вулиці Старовільській, а вони поїхали по Перемоги, щоб наздогнати на перехресті з вулицею ОСОБА_7, проте не встигли, так як автомобіль «підрізавши» два автомобілі повернув направо та поїхав в напрямку майдану Соборного, а потім повернув на Кафедральну та завернув за ріг Будинку правосуддя, за ним, буквально через декілька секунд, повернули і вони, автомобіль вже стояв. Коли він підходив до автомобіля, то побачив, що водій вимкнув світло, переліз на заднє сидіння, почув як закривається внутрішній замок. На його вимогу відкрити автомобіль, водій довго копошився та відповів, що не може відчинити двері. На вимогу показати документи, водій пояснив, що не керував автомобілем. Перебуваючи на задньому сидіння щось копошився, а потім почав з кимось спілкуватися по мобільному телефону. Через деякий час зявився ОСОБА_5, почав знімати на мобільний телефон наше спілкування. Водій на пропозицію пройти медичне освідування або пройти тест за допомогою приладу «Драйгер» на визначення стану алкогольного спяніння, відмовився, на його пропозицію поїхали в наркодиспансер, де він теж не бажав проходити освідування, а тому і був складений акт про відмову.

Аналогічні пояснення були надані працівником поліції ОСОБА_8.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів з нагрудної відеокамери патрульного поліцейського та відеозапису наданого ОСОБА_5 вбачається, що автомобіль їхав на значній швидкості вулицями міста, водій автомобіля знав, що позаду нього рухається поліцейський автомобіль, який мав відповідне освітлення (проблискові маячки), після зупинки автомобіля водій вимкнув освітлення, в межах видимості не було виявлено нікого з сторонніх осіб, які віддалялись від автомобіля, що спростовує пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та пішов до скверу, тобто через дорогу в напрямку руху поліцейського автомобіля. В салоні автомобіля «Мазда» знаходилися двоє осіб чоловічої статі це були ОСОБА_1, ОСОБА_4 (особи яких були встановлені пізніше).

Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3 не можуть вказати хто з них закривав дверцята автомобіля на замок (в момент зупинки) та хто їх відкривав. Працівники поліції стверджують, що під час їх спілкування з ОСОБА_5, він пояснював, що відкрити двері не може, бо заблоковані, потім він їх відкрив самостійно, що не заперечують ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зазначене спростовує пояснення ОСОБА_3 щодо його керуванням ТЗ.

Суд враховує також, що свідок ОСОБА_3 є близьким родичем ОСОБА_1, проживає поряд з місцем зупинки автомобіля (вул. М.Рильського, 3), а тому вважає, що його дії в період спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, його пояснення є такими, що сприяють уникненню ОСОБА_1 від відповідальності.

Вказані особи (ОСОБА_1, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3М.) стверджують що ТЗ керував ОСОБА_3, проте документів на право керування автомобілем не надано, за поясненнями ОСОБА_1 автомобіль належить іншій особі, а він мав лише довіреність на право керування, де була вказана і інша особа. Аналізуючи пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суд приходить до висновку, що вони суперечать іншим обставинам справи.

ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_4 по майдану Згоди, 3/75, тобто в одному районі, якщо брати до уваги, що вони після відпочинку мали їхати додому, то незрозуміло чому опинилися в іншому місці, біля будинку родича, розташованому поряд з Будинком правосуддя. Швидкість руху автомобіля, дії водія, поява ОСОБА_3 біля ТЗ в момент спілкування з працівниками поліції, свідчать про розуміння ОСОБА_1 щодо наслідків керування ТЗ в стані спяніння, який він і не заперечує.

Неправомірність дій працівників поліції перевірялася за скаргою ОСОБА_1 та за наслідками службового розслідування не було встановлено перевищення повноважень працівниками поліції.

Окрім того вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 147604 від 18.01.2017 року, висновком № 74 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 18.01.2017р., письмовими поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1.

Своїми діями, що виразилися у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, приходжу до висновку про накладення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 283, 284, 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Н.А. Гулак

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.