Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/286/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Терещенко Д. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017 року. Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., при секретарі Верещагіній В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника - адвоката Пантелеєва О.М., та особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_5, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_3 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2017 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1, проживаючого АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2017 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП України у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 12 червня 2017 року о 21 год. 30 хв. керував автомобілем ВАЗ - 2107, державний номер НОМЕР_2, по автодорозі Н 14 1 Південний обхід м. Кіровограда 3 км., з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду у встановленому порядку на визначення стану алкогольного спяніння в умовах лікарні та продуття алкотестеру «Драгер» на місці відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Кіровоградського районного суду від 19.07.2017 року та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що вона не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

При цьому вказує на те, що він отримав судову повістку про розгляд даної справи 18.07.2017 року о 10-00 годині, але не зміг зявитися у той день до суду, тому зателефонував до суду та просив перенести слухання справи на інший день. Про те, що слухання справи перенесли на наступний день 19.07.2017 року він не знав і тому не зявився до суду. Вважає, що цим порушені його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема дати пояснення в суді, заявити клопотання про допит свідків. Також, вважає що судом призначено йому адміністративне стягнення з порушенням вимог ст. 33 КУпАП, оскільки із постанови не видно, що досліджувалась його особа, майновий стан та помякшуючі обставини та в матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи та сімейний стан, тому в цій частині постанова є не обґрунтованою та формальною.

Вказує і на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, оскільки в порушення цієї норми його складено на місці вчинення правопорушення, а не після того, як він був доставлений до закладу охорони здоровя, де він нібито відмовився від проходження огляду. Крім того вказує і на те, що сам факт визнання ним у поясненнях до протоколу вживання за тривалий час до складання протоколу незначної кількості спиртних напоїв, ще не може бути доказом наявності стану спяніння саме у момент керування транспортним засобом та складання протоколу, оскільки спяніння до того часу могло минути, а алкоголь бути виведений з організму, тому наявність чи відсутність цього стану має визначати спеціаліст нарколог і підтвердити факт алкогольного спяніння можна тільки на підставі медичного висновку, та проводити такий огляд повинно лише у спеціалізованих медичних установах.

Також, вказує і на те, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення свідки не бачили навіть його обличчя і не були свідками того, як він відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише поставили свої підписи у вже заповненому протоколі, але не приймали участь у його складанні.

Звертає увагу і на те, що судом не враховано і того, що якщо він дійсно перебував у стані алкогольного спяніння, то поліцейський повинен був вилучити у нього посвідчення водія, тимчасово затримати його транспортний засіб, як передбачено це ст. 265-2 КУпАП, та доставити його евакуатором на штрафмайданчик. Однак той факт, що поліцейський після складання протоколу відпустив його і він поїхав додому, підтверджує те, що він не був пяним, тому вважає, що його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не доведена.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 та його захисника адвоката Пантелеєва О.М., які просили задовольнити скаргу, а постанову суду скасувати та закрити провадження по даній справі, пояснення поліцейського ОСОБА_5, який категорично заперечив доводи апеляції скаржника та повністю підтримав обставини справи викладені в адміністративному протоколі, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вивчивши доводи апеляції вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд обєктивно зясував обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України і його вина підтверджується адміністративним протоколом серії АП2 № 462935 від 12.06.2017 року, поясненнями в апеляційному суді інспектора поліції ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6, який допитаний за клопотанням захисника скаржника адвоката Пантелеєва О.М. та які повністю підтвердили фактичні обставини справи. А також долученими до матеріалів справи власноручними письмовими поясненнями самого скаржника та двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які також досліджені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (а.с.4-5).

В апеляційному суді ОСОБА_3 заперечив свою винуватість у вчиненні зазначеного правопорушення і при цьому пояснив, що він у той вечір керував своїм автомобілем, та на окружній дорозі поблизу с. Черняхівка його зупинили поліцейські, які запідозрили його в стані алкогольного спяніння. Також повідомив, що він не перебував у той час у стані спяніння за кермом автомобіля. Щоб його відпустили і довго не затримували, оскільки він поспішав до батька, він запропонував заплатити поліцейським 200 грн. Йому відповіли, що цих грошей мало, на що він сказав, що може отримати на роботі зарплату 5000 грн. і віддати їх, але йому відповіли, що потрібно 10 тисяч грн. Стверджує, що поліцейські не пропонували йому продути на місці прилад «Драгер» чи пройти медичний огляд в лікарні на стан спяніння, та він не відмовлявся від цього. Поліцейські потім склали адміністративний протокол, який він підписав та отримав його копію та вилучили у нього посвідчення водія, а його відпустили. Чи були при цьому свідки він не бачив.

Допитаний апеляційним судом працівник поліції ОСОБА_5, пояснив, що дійсно 12.06.2017 року близько 22.00 год. на окружній дорозі зупинив автомобіль ВАЗ під керуванням скаржника, оскільки потрібен був свідок для складання протоколу на іншого водія. Коли він підійшов до ОСОБА_3, то по різкому запаху алкоголю з порожнини рота він відразу виявив, що даний водій перебуває у стані алкогольного спяніння. Він зупинив двох свідків і в їх присутності запропонував йому пройти огляд на стан спяніння на місці або ж у лікарні, на що останній у присутності двох свідків категорично відмовився, про що й було складено протокол. Посвідчення водія у скаржника вилучили, а автомобіль його не затримували, оскільки він не перешкоджав руху іншим транспортним засобам, а також сам водій зобовязався не керувати ним до повного витверезіння.

Допитаний апеляційним судом за клопотанням скаржника свідок ОСОБА_6 пояснив, що у той день приблизно о 23.00 год. точніше він вже не памятає, його зупинили поліцейські в якості свідка і в його присутності водій ОСОБА_3 категорично відмовився пройти огляд на стан спяніння, як на місці так і в лікарні, про що відразу було складено протокол в якому він розписався та він надав з цього приводу іншому поліцейському письмові пояснення, які йому оголошені в апеляційному суді і які він також повністю підтримав.

Допитана апеляційним судом за клопотанням скаржника свідок ОСОБА_7 пояснила, що скаржник її давній хороший знайомий, проживав у неї на квартирі. 12.06.2017 року після 21.00 години вечора до неї додому приїхав ОСОБА_3 і запропонував поїхати з ним до його батька в с. Черняхівку. На обїзній дорозі їх зупинили поліцейські і забрали водія до себе в автомобіль. Що там відбувалося вона не бачила. Через деякий час ОСОБА_3 повернувся і повідомив їй про те, що у нього вилучили посвідчення водія оскільки він перебуває у стані спяніння, просили заплатити 10 тисяч грн., після чого склали протокол і вилучили права. Все це відбувалося приблизно протягом 1 години, а можливо і більше. Ніяких свідків там вона не бачила.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_7 та не приймає їх до уваги, оскільки вказаний свідок є давньою знайомою скаржника, а тому є зацікавленою у розгляді справи. Більше того, вона не була очевидцем того, за яких саме обставин складено адміністративний протокол щодо скаржника, до того ж про вказані події їй відомо лише зі слів самого скаржника, оскільки вона в той момент знаходилась в салоні автомобіля скаржника, який стояв на деякій відставні від автомобіля поліцейських.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи суддя під час розгляду даної справи належним чином врахував вимоги ст.ст. 33, 280 КУпАП та призначив ОСОБА_3 фактично мінімально можливий вид та розмір адміністративного стягнення, врахувавши при цьому дані про його особу, ступінь його вини, а також хоч і не вказав але фактично врахував і те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, обставини правопорушення, характер і тяжкість вчиненого, відсутність обставин, що помякшують і обтяжують відповідальність, що він під час складання протоколу свою вину у вчиненні правопорушення визнав, однак вчинив правопорушення повязане з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим створював небезпеку для життя та здоровя іншим учасникам дорожнього руху.

А тому, з урахуванням вищезазначених обставин та особи правопорушника районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення, яке є фактично мінімально можливим видом та розміром стягнення, що передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП і за даних обставин справи та з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не знав, що слухання справи перенесли на наступний день 19.07.20417 року і тому не зявився до суду, але цим порушені його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, так як він не зміг надати пояснення в суді та заявити клопотання про допит свідків вважаю безпідставними, оскільки як вбачається з долученого до матеріалів справи поштового повідомлення скаржнику особисто вручено 13.07.2017 року повістку про розгляд даної справи 18.07.2017 року о 10.00 годині (а.с.9). А згідно долученої до справи телефонограми, складеної секретарем судового засідання Губановим М.М., у цей день о 09 год. 50 хв. ОСОБА_3 у телефонному режимі повідомив, що він немає можливості зявитися в судове засідання, яке призначене на 10.00 год. 18.07.2017 року у звязку зі скрутним матеріальним становищем та просив відкласти розгляд справи на 19.07.2017 року, що було задоволено судом та відкладено розгляд справи на 14.00 год. 19.07.2017 року, однак скаржник до суду не зявився та про причини неявки суд не повідомив, про що прямо зазначено і в самій постанові суду (а.с.10-12). Факт телефонування у цей день до суду та відкладення розгляду справи за його клопотанням на наступний день не заперечує і сам скаржник, чим також підтверджує зазначені вище фактичні обставини справи.

Його доводи про необґрунтованість постанови суду, так як адміністративне стягнення призначено йому з порушенням вимог ст. 33 КУпАП, так як судом не досліджено його особу, майновий стан та помякшуючі обставини також вважаю безпідставними, оскільки як видно з тексту самої постанови суду призначаючи правопорушнику вид та розмір адміністративного стягнення суд належним чином врахував положення ст. 33 КУпАП, про що прямо зазначив у третьому абзаці своєї постанови (а.с.11).

Також, вважаю безпідставними і доводи скаржника з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, так як його складено на місці вчинення правопорушення, а не після його доставки до закладу охорони здоровя, оскільки порядок проходження вищевказаного огляду водіїв закріплено у ст. 266 КУпАП та більш детально його розяснено в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція 1452/735), якого належним чином дотримався в даному випадку поліцейський при складанні адміністративного протоколу щодо скаржника.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно з вимогами п.п. 6, 7 Розділу 1 Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан спяніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 6 Розділу 2 вказаної Інструкції встановлено, що огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Тобто, згідно наведених вимог законодавчих актів огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного спяніння має бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно у присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, його може бути проведено лікарем закладу охорони здоровя.

При цьому, п. 8 Розділу 1 вказаної Інструкції встановлено виключно один випадок, коли проведення огляду на стан спяніння є обовязковим у закладі охорони здоровя, а саме у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Тому, за вказаних вище обставин вважаю, що в діях поліцейського ОСОБА_5 відсутні порушення вимог ст. 266 КУпАП та положень Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року при складанні адміністративного протоколу щодо скаржника. Також, суперечать вищевказаним вимогам Закону та Інструкції і доводи скаржника про те, що наявність чи відсутність стану алкогольного спяніння має визначати лише спеціаліст нарколог і підтвердити цей факт можна тільки медичним висновком, та що проводити такий огляд повинно лише у спеціалізованих медичних установах.

Його доводи і про те, що вказані у протоколі свідки не бачили навіть його обличчя і не були свідками його відмови від проходження медичного огляду, а лише поставили свої підписи у вже заповненому протоколі, але не приймали участь у його складанні також є безпідставними, оскільки повністю спростовуються показаннями наданими в апеляційному суді, як поліцейського ОСОБА_5 так і свідка ОСОБА_6, які повністю підтвердили фактичні обставини справи, які зазначені в адміністративному протоколі.

Також, є безпідставними і його доводи про те, що судом не враховано того, що якщо він дійсно перебував у стані алкогольного спяніння, то поліцейський повинен був вилучити у нього посвідчення водія, тимчасово затримати транспортний засіб, як передбачено це ст. 265-2 КУпАП, та доставити його евакуатором на штрафний майданчик, але поліцейський після складання протоколу не вилучив у нього посвідчення водія, а відпустив його і він поїхав додому, що підтверджує той факт, що він не був пяним, оскільки такі доводи скаржника також не відповідають фактичним обставинам справи. Як видно з адміністративного протоколу посвідчення у скаржника було вилучено та видано йому тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, про що у відповідній графі протоколу є підпис самого скаржника, що підтвердив і сам скаржник у своїх поясненнях наданих ним в апеляційному суді. А його доводи з приводу не затримання поліцейським його транспортного засобу є також безпідставними, оскільки як передбачено ч.1 ст. 265-2 КУпАП, поліцейський тимчасово затримує транспортний засіб лише, якщо його розміщення суттєво перешкоджає дорожньому руху. Однак, у даному випадку в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані про те, що автомобіль скаржника перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху, що підтвердив в апеляційному суду поліцейський, і вказану обставину також не заперечував і сам скаржник, тому й не був доставлений автомобіль ОСОБА_3 на майданчик тимчасового зберігання. Більше того, як вбачається з адміністративного протоколу та долученого до справи власноручного письмового пояснення скаржника, він зобовязувався не керувати транспортним засобом до повного витверезіння (а.с.3,5).

Вказані обставини визнаю такими, що не дають підстав для скасування постанови та закриття провадження по справі, як того просить у своїй апеляції скаржник, тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржену постанову Кіровоградського районного суду від 19.07.2017 року слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2017 року відносно нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Ремез П.М.