Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/3433/17 Головуючий в 1 інст. Щаслива О.В.
Провадження №33/778/746/17 Доповідач в 2 інст. Городовенко В.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, його захисника-адвоката Іващенко М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, з апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працює, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18.06.2017 року о 21 год. 15 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 напроти буд. № 3 по вул. Василя Діденка в м. Запоріжжі з явними ознаками наркотичного сп'яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, виражене теремтиння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДД України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, окрім вимог щодо скасування даної постанови, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про розгляд справи взагалі не знав, а постанову суду отримав поштою після 10-денного спливу, який передбачений на оскарження постанови.

Заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи щодо причин пропуску цього строку підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм КУпАП скасувати, та провадження в справі закрити. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що всупереч вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, суд розглянув справу без його участі, чим порушив законні права та інтереси. Зазначає, що судом не було досліджено, що посвідчення водія він не має, чи були присутні обидва свідки на місці події та чи не є вони працівниками поліції. Також, вказує, що на момент складення протоколу він не мав ознак наркотичного сп'яніння, від медичного огляду відмовився, оскільки з ним була хвора дитина, яку він віз до лікаря.

Вислухавши ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що 18 червня 2017 року, ввечері його тримісячній дитині стало зле. Він взяв у брата ключі від автомобіля та разом з дружиною повіз дитину до лікарні. Під час руху їх зупинили працівники поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі. Так як в автомобілі була хвора дитина, яка сама потребувала медичної допомоги, він відмовився.

До вказаних пояснень суд ставиться критично, оскільки використання ОСОБА_2 транспортного засобу без наявності в нього права управління, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння не була викликана крайньою необхідністю, ОСОБА_2 швидку допомогу не викликав, за допомогою до інших водіїв транспортних засобів не звертався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 085264 від 18 червня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 роз'яснені його права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом, крім того, зазначив, що «відмовляється, оскільки з маленькою дитиною їхав у лікарню з високою температурою» (а.с.1); направленням ОСОБА_2 на огляд до КУ «ЗОНД» з метою виявлення стану сп'яніння, з яких вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що останні підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку (а.с.4,5).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу без його участі, у зв'язку з чим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки останній був заздалегідь повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду на 15 вересня 2017 року на 15-00 год., в якій є підпис ОСОБА_2 (а.с. 18).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що його відмова від проходження медичного огляду пов'язана з хворобою дитини, яку він віз до лікаря, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не були викликані крайньою необхідністю.

Доводи апелянта щодо свідків події також спростовуються відеозаписом нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що в присутності двох осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Отже, в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУАП, як відмова від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Зважаючи на належним чином зафіксовану відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, що підтверджується дослідженими доказами, постанова суду в цій частині є законною та обґрунтованою.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про відсутність у нього посвідчення водія.

Перевіряючи зазначене твердження апелянта, апеляційний суд встановив, що, накладаючи на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції належним чином не дослідив всіх обставин справи, не встановив, що ОСОБА_2 спеціального права не набув, посвідчення водія не отримував.

Відповідно до даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, станом на 19 червня 2017 року ОСОБА_2 посвідчення водія не отримував.

З урахуванням викладеного, суд в даному випадку припустився порушень закону і фактично позбавив ОСОБА_2 права, якого останній взагалі не мав, що протирічить положенням ст. 30 КУпАП та п. 28 Постанови Верховного Суду України № 14 від 23.14.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті».

За таких обставин накладення адміністративного стягнення у виді, який, виходячи з фактичних обставин справи, не може бути застосований до правопорушника, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні.

Разом з тим, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, дані про його особу, його відношення до скоєного, ступінь вини та майновий стан, призначене останньому стягнення у виді штрафу відповідає вимогам ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити строк ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністравтивної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити, виключивши із резолютивної частини постанови посилання про накладення на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вважати, що відносно ОСОБА_2 накладено стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.

В іншій частині постанову судді районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.В. Городовенко