1Справа № 335/6582/17 3/335/1093/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Калюжної В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого футболістом ФК «Зоря», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БР № 217036 від 26.05.2017, ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у звязку з порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Зокрема, у протоколі вказано, що 26.05.2017 о 05:30 год. по вулиці Перемоги, 4 у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Hyundai ІХ 35», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови). Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків. Свідками правопорушення у протоколі вказані ОСОБА_2, ОСОБА_3

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав. Зазначив, що працівниками поліції упереджено було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та зазначені у ньому обставини, які не відповідають дійсності.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого діяння.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Згідно зі ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтями 9 та 247 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

При цьому, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п.п. 6, 7 р. І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за 1413/27858 (далі за текстом Інструкція № 1452/732), огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки.

Так, у матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням технічних засобів (далі акт огляду), який не містить його дати та часу складання.

Також вказаний акт містить у графі «результати огляду на стан спяніння» запис «відмовився», з чого слідує, що огляд водія все ж таки не проводився. Відмова водія від проходження огляду взагалі унеможливлює складання поліцейським саме акту огляду.

Слід також зауважити й на тому, що у акті огляду наявні інші ознаки стану алкогольного спяніння, ніж ті, що вказані безпосередньо у протоколі (зокрема, у протоколі відсутні такі ознаки стану спяніння як «розширені зіниці очей», «млява» мова).

З долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 випливає, що вони пояснювали інспектору поліції про те, що 26.05.2017 о 05:35 год. у їх присутності громадянин ОСОБА_1, перебуваючи з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення координації рухів, млява мова) відмовився від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotester» та у закладі охорони здоровя КУ «ЗОНД» ЗОР. Ці пояснення практично повністю викладені друкованим текстом на заздалегідь підготовленому бланку.

При цьому, вказані пояснення свідків містять їх власноручні записи. А саме, свідок ОСОБА_2 зазначив, що «отказался пройти тест в моем присутствии, данные подтверждаю», а свідок ОСОБА_3 вказав, що «отказался от освидетельствования в моем присутствии. Мною прочитано. Вышеуказанные данные верны».

З метою усунення суперечностей у даних, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та у письмових поясненнях свідків, зокрема, щодо фактичних ознак стану алкогольного спяніння, за наявності яких водій взагалі підлягав би медичному огляду, а також того, від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 (на місці зупинки чи у медичному закладі), судом неодноразово викликались зазначені свідки у судове засідання, проте, у судове засідання не зявились.

Враховуючи, що поліцейським, який відбирав від свідків письмові пояснення, останні не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд позбавлений можливості посилатися у постанові суду на письмові пояснення цих свідків як на доказ вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Слід також звернути увагу й на те, що письмові пояснення свідків не містять посилань на документи, на підставі яких поліцейський встановив їх особи, що взагалі викликає сумнів у достовірності таких пояснень. Також у цих письмових поясненнях не зазначено повністю назви та моделі спеціального технічного засобу, який пропонувалось застосувати при огляді ОСОБА_1

Серед інших доказів, до матеріалів справи долучені письмові пояснення ОСОБА_1, які взагалі не містять даних щодо відмови ним від проходження огляду на стан спяніння, а стосуються того, що він передав автомобіль під керування іншій особі. Тому, ці пояснення не можуть братися судом до уваги як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Долучений до матеріалів справи ДВД-диск з відеозаписом також не містить фактичних даних, з яких суд міг би встановити наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Відеозапис на диску є уривчастим, та у повній мірі не відображає хід подій.

Відтак, з урахуванням доказів, досліджених безпосередньо у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що дії працівників поліції не відповідали вимогам Інструкції № 1452/732, оскільки в матеріалах справи відсутнє обґрунтоване належними та допустимими доказами підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, з огляду на що в працівника поліції були відсутні підстави для направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу.

До речі, матеріали справи також не містять даних, що ОСОБА_1 взагалі направлявся до встановленого законом медичного закладу для проведення огляду. Долучений до матеріалів справи оригінал (а не копія) направлення на такий огляд із зазначенням назви закладу як «ЗОНД», на переконання суду, не може бути використаний як доказ з огляду на вимоги п.п. 8, 12 р. ІІ Інструкції № 1452/732. Крім того, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 не є мешканцем м. Запоріжжя. Проте, даних, що останньому було розяснено використану поліцейським абревіатуру медичного закладу «ЗОНД» у направленні, суду не надано.

В цей же час, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, отже, за відсутності відповідних клопотань, самостійне витребування доказів судом є неможливим.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння поза розумним сумнівом, з огляду на що провадження у справі підлягає закриттю за п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 27, 34, 35, 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Калюжна