П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2017 Справа №607/12432/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович розглянувши матеріали, які надійшли з Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних сил України про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, водія 10 гарматної артилерійської батареє 4 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ,
за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
04 липня 2017 року солдат ОСОБА_1 не прибув в розташування військової частини. З 04 липня 2017 року знаходився в м. Калуш Івано-Франківської області за місцем проживання. На телефонні дзвінки солдат ОСОБА_1 не відповідав та про причини неприбуття нікому не повідомляв. 10 липня 2017 року солдат ОСОБА_1 повернувся до розташування військової частини та приступив до виконання своїх службових обов`язків. Таким чином, водій 10 гарматної артилерійської батареї 4 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 13, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України 04 липня 2017 року не прибув в розташування військової частини після відпочинку та був відсутнім в розташуванні військової частини НОМЕР_1 до 10 липня 2017 року впродовж 6 (шести) діб.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься клопотання ОСОБА_1 , в якому останній просить розглянути справу без його участі, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП визнає повністю. Приймаючи до уваги вимоги ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розгляд справи у його відсутності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, а саме: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № 18 від 01 серпня 2017 року; витягами з Наказу командира військової частини п/п В 1428 від 21 липня 2016 року та № 156 від 20 липня 2016 року; витягом з Наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 04 липня 2017 року; витягом з Наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 10 липня 2017 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 01 серпня 2017 року, з яких вбачається, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, він визнає.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової військової служби), тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.

При цьому, кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а саме з кваліфікуючою ознакою вчинення дій в умовах особливого періоду, суд вважає правильною, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

17 березня 2014 року в.о. Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII.

Згідно п. 8 вказаного Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон № 1126-VII набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18 березня 2014 року.

Таким чином, з 18 березня 2014 року у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні настав особливий період.

Разом з тим, Президентом України у відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не приймалося та не подавалося на затвердження Верховної Ради України Указу про демобілізацію. А виходячи з системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» лише з набранням чинності відповідним Законом почнеться демобілізація, з початком якої і пов`язано закінчення особливого періоду.

Указом Президента України №411/2016 від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» хоча і закінчилося звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період (останньої черги мобілізованих), однак вказаний Указ не подавався на затвердження Верховної Ради України, тому не може вважатися Указом про демобілізацію.

При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу порушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, визнання ним вини у вчиненому, що є обставиною, яка пом`ягшує відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 172-11, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Копію постанови направити ОСОБА_1 .
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня її винесення.

СуддяВ. М. Позняк