П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 16 березня 2017 року в 06 год. 30 хв. по вул. Потьє, буд. 82 в м. Києві, керував автомобілем «Газель», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння (відповідно до технічного засобу «Алкотестер Драгер» - 0,44 проміле).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В уточненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що копію постанови від 14 квітня 2017 року він отримав 21 червня 2017 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах провадження, а тому лише 29 червня 2017 року він звернувся із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно досліджені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства. На його думку, суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Він зазначає, що 16 березня 2017 року в 06 год. 30 хв. по вул. Потьє, буд. 82 в м. Києві був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння. Апелянт звертає увагу на те, що вживав алкоголь напередодні до його зупинення, тому погодився пройти огляд за допомогою технічного приладу «Драгер», оскільки був впевнений, що результати тесту будуть негативними.

ОСОБА_2 зазначає, що вину визнає та щиро розкаявся. Крім того, апелянт вказує на те, що до адміністративної відповідальності притягується вперше, на його утриманні перебуває сім'я та на даний час він користується автомобілем в робочих цілях, що підтверджується характеристиками за містам роботи, наданими його захисниками в суді апеляційної інстанції.

Крім того, апелянт зазначає, що єдиним джерелом його доходів є робота водієм, а без права керувати транспортними засобами він не зможе працювати та утримувати свою сім'ю.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просить звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на апеляційне оскарження, в той же час його апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 14 квітня 2017 року судом ухвалене рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Постанова суду отримана ним 21 червня 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с.17), а апеляційна скарга надана 29 червня 2017 року.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на оскарження постанови, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повній мірі.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За доводами апеляційної скарги та уточненнями до неї ОСОБА_2 не заперечує, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте вважає, що судом не в повній мірі враховано дані про його особу, зокрема, те, що на його утриманні перебуває вся сім'я, а автомобіль він використовує в робочих цілях.

Викладений у постанові суду висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наведеними в постанові доказами апелянтом не оскаржується.

На думку апеляційного суду, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, судом виконані вимоги ст.ст. 33, 34 КупАП.

Доводи ОСОБА_2 про накладення на нього надто суворого виду адміністративного стягнення не ґрунтуються на законі, оскільки санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення на водіїв стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортних засобів на один рік. Іншого виду та розміру адміністративного стягнення законом не передбачено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, вчинене ОСОБА_2 правопорушення не можна вважати малозначним, тому підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності немає.

Крім того, З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом призначено адміністративне стягнення, яке за своїм видом та розміром є законним, тому підстав для скасування постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун