Справа № 489/4370/17 28.12.2017 28.12.2017 28.12.2017
Номер провадження: 33/784/541/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 33/784/541/17 Суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 41 КУпАП Суддя апеляційного суду: Маркова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді Маркової Т.О.

за участю секретаря Клімової Л.В.

захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, визнаної винною за ч. 1 ст. 41 КУпАП , ОСОБА_3 ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, фізичну особу-підприємця, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень,

В с т а н о в и в:

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_3, являючись фізичною особою підприємцем, здійснюючи підприємницьку діяльність щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, щодо виплати всіх сум, що належить проводити при звільненні працівника в день звільнення від підприємства, установи, організації, письмового повідомлення працівникові при звільненні про нараховані суми при звільненні, допустила розрахунок зі звільненою, 31.03.2017 р., ОСОБА_4, 03.04.2017 р. та не видачу довідки про нараховані суми, а також в порушення, вимог ст.117 КЗпП України, допустила не невиплату вказаному працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.95, ст.33 Закону України "Про оплату праці", п.1, 4 Порядок, проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, допустила не нарахування індексації заробітної плати працівникам ФОП ОСОБА_3, за серпень 2017 року.

Не погодившись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2017 в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510грн. та закрити провадження у справі.

Стверджує, що при вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення суд не врахував наявність у справі доказів, які спростовують висновок про порушення нею вимог законодавства про працю.

Звертає увагу на те, що суд визнає винною ОСОБА_3 не у всіх правопорушеннях, вчинення яких їй інкримінується у протоколі про адміністративне правопорушення, а застосовує відповідальність лише за порушення приписів ст.116 КЗпП України щодо не проведення розрахунку з працівником ОСОБА_4 у день її звільнення 31.03.2017 і невиплату вказаному працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за не нарахування і не виплату індексації заробітної плати працівника за серпень 2017, чим порушується вимоги ч.5 ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці», однак за інші порушення, які відображені у протоколі, суд не застосовує відповідальність, враховуючи обґрунтованість заперечень захисника ОСОБА_3 та відсутність належних доказів, що доводили б скоєння порушень законодавства про працю.

Стверджує, що як ОСОБА_4, так і Вініченко отримали зарахування остаточного розрахунку на банківську картку шляхом безготівкового перерахування на рахунки суми заробітної плати за весь березень 28.03.2017. Вказує, що суд приймає до уваги, що відсутність підпису Вініченко у розрахунково-платіжній відомості від 03.04.2017 не дає підстав вважати, що з нею не було проведено остаточний розрахунок, відтак такий розрахунок було отримано нею саме завдяки відмітці у відомості від 28.03.2017 про зарахування зарплати на картку. Однак відносно Гарєєвої суд надає перевагу відомості від 03.04.2017 над відомістю від 28.03.2017.

За таких умов, апелянт вважає, що принаймні недоведеним є твердження про затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_4, та, як слідство, не може мати місце і порушення, повязане із розрахунком середньої заробітної плати за кожний день затримки розрахунку, оскільки такої затримки фактично не було, що означає неправомірним притягнення до адміністративної відповідальності.

Що стосується притягнення до адміністративної відповідальності за невиплату працівникам індексації заробітної плати за серпень 2017року, апелянт вважає хибним висновок суду щодо не прийняття до уваги нарахування та сплату індексації заробітної плати за серпень, вважаючи, що індексація була проведена після закінчення перевірки, оскільки індексація була нарахована та виплачена працівникам у межах строку, встановленого законом для виплати заробітної плати.

Вказує, що за серпень 2017 року заробітна плата, включаючи і індексацію, мала бути виплачена не пізніше 07.09.2017, а вона була фактично сплачена 04.09.2017 за розрахунково-платіжною відомістю № ШТ-0000013, про що вказує і суд у постанові. Відповідно, на переконання апелянта, у роботодавця не було порушено кінцевих строків розрахунків, встановлених законом, по сплаті заробітної плати, включаючи індексацію.

На переконання апелянта, з викладеного випливає, що адміністративна відповідальність застосована за не нарахування та невиплату складової заробітної плати працівникам (індексації зарплати) за серпень 2017року у той час, як матеріали справи про адміністративне правопорушення містять беззаперечні докази, що індексація за серпень 2017 була нарахована та сплачена без порушення граничного терміну сплати, встановленого законом.

За таких умов, апелянт вважає, що адміністративне провадження у справі підлягало закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вимог закону, передбачених ст. 280 КУпАП дотримався в повному обсязі, зясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Правильність такого висновку підтверджується: даними, що містяться в акті перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 14-01-151/0136 від 04.09.2017 р., відомостями про розірвання між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 трудового договору 31.03.2017, та нарахування їй грошових коштів лише 03.04.2017 р., не невиплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відсутністю відомостей про повідомлення працівнику при звільненні про нараховані суми, розрахунково-платіжними відомістями № ШТ-0000011, ШТ-0000012, ШТ-0000013 за серпень 2017 року, відповідно до яких, індексація заробітної плати працівників за серпень 2017 року проведена лише по закінченню проведення перевірки.

Наведене свідчить, що суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, зясував обставини, що підлягали зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постановив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Порушень норм матеріального і процесуального права, у тому числі, які могли б вплинути на правильність прийнятого рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи захисника про прийняття судом помилкового рішення є безпідставними і спростовуються наведеними у постанові суду доказами.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови судді суду першої інстанції вимогам КУпАП, ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_5