Номер провадження: 33/785/1167/17
Номер справи місцевого суду: 496/1136/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши її апеляційну скаргу на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2017 року відносно:

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на хуторі Н. Левада Миколаївського району Одеської області, громадянки України, працюючої в.о. головного бухгалтера ДП ДГ «Южний інституту сільського господарства Причорномор'я», проживаючої на АДРЕСА_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2, працюючи головним бухгалтером інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України вчинила адміністративне правопорушення за таких обставин.

«На порушення вимог ст. 110 КЗпП України та ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», установа не повідомляє працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці. Крім того, в порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо забезпечення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, в установі не забезпечений достовірний облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці, а саме: наказом від 05.01.2015 року № 4-ос ОСОБА_3 зарахований на посаду юрист-консульта за сумісництвом з 05.01.2015 року, зазначена посада є у штатних розписах від 01.12.2015 року, 01.01.2016 року та 01.05.2016 року, наказом від 31.10.2016 року № 77-ос ОСОБА_3 звільнено з вказаної посади з 21.10.2016 року. Проте, при дослідженні табелів обліку використання робочого часу та книги по заробітній платі за 2015 рік та 2016 рік факт обліку відпрацьованого часу та нарахування заробітної плати ОСОБА_3 не встановлений. При дослідженні повідомлень про прийняття працівників на роботу, ОСОБА_4 прийнята 05.01.2017 року наказ № 1-ос, але при дослідженні наказів за 2016 рік та 2017 рік встановлено, що наказом від 26.12.2016 року № 108-ос ОСОБА_4 зараховано на посаду техніка з 07.01.2017 року та наказом від 08.02.2017 року № 18-ос ОСОБА_4 зараховано на посаду техніка з 16.02.2017 року по 11.03.2017 року».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що постанова суду не відповідає вимогам законодавства з наступних підстав:

1) суд розглянув справу за її відсутності, не повідомивши належним чином про час та дату судового розгляду, що позбавило її можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП;

2) суд відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, внаслідок чого не врахував той факт, що вона не порушувала вимог законодавства, адже заробітна плата нараховується на підставі табелю обліку використання робочого часу, а оскільки громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не працювали в установі, то вона не мала права нараховувати їм заробітну плату. За таких обставин, ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції не виконав приписи ст. 280 КУпАП, допустив істотну неповноту з'ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийнятого рішення, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції були досліджені письмові докази у справі, під час якого були встановлені наступні обставини.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за: порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та мотивувальної частини постанови суду першої інстанції можна дійти висновку, що правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_2 полягає у не виплаті заробітної плати ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, з копій табелів обліку робочого часу співробітників (а.с. 16-18) очевидно випливає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не виконували своїх трудових обов'язків, тому не були включені до табелів обліку робочого часу співробітників, а отже їм обґрунтовано не виплачувалась заробітна плата.

При цьому, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в постанові судді суду першої інстанції зазначеній обставині правова оцінка не надана, а висновок про наявність вини у діях ОСОБА_2 є суто формальним і не ґрунтується на матеріалах справи, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного право рушення, суд першої інстанції зазначив у постанові, що вона повністю доведена матеріалами справи, але якими саме - не зазначено.

Визнавши ОСОБА_2 винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, суд першої інстанції не навів у судовому рішенні ґрунтовних мотивів незгоди з її письмовим поясненням (а.с. 24), у яких вона ґрунтовно заперечувала свою вину.

Таким чином у судовому рішенні не наведено належних і достатніх мотивів його ухвалення, тому таке рішення не може вважатись законним і справедливим.

Пунктом першим статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до приписів п .1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца