Справа № 127/1809/17
Провадження № 33/772/234/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Ковальська І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р. м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Вінницької області Ковальська І.А. за участю прокурора Каменяр С.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури на постанову судді про закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_3,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року закрите адміністративне провадження щодо ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, як виконуючий обов'язки начальника Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області на підставі наказів начальника управління від 14.03.2016 № 36, від 19.04.2016 № 53, від 22.06.2016 № 79, від 03.08.2016 № 103, тобто посадова особа юридичної особи публічного права - суб'єкт, визнаний п. «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» в приміщенні управління за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, шляхом видання наказів від 14.05.2016 № 21, від 25.04.2016 № 39, від 23.06.2016 № 81, від 11.08.2016 № 93, приймав рішення про преміювання всіх працівників управління, в тому числі самого себе, в умовах реального конфлікту інтересів, отримав на підставі власних наказів премій на загальну суму 8817 грн.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову скасувати та винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 вину у скоєному правопорушенні не визнав, заперечив проти апеляційної скарги прокурора, суду пояснив, що не має конфлікту інтересів. Вказав, що преміювання здійснювалося згідно кошторису. Вважає, що суб'єктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення характеризується виключно прямим умислом, який у нього відсутній, він діяв в межах своїх повноважень. Крім того всі накази про преміювання були завізовані, що узгоджується з вимогами Закону України "Про запобігання корупції".

Прокурор Каменяр С.В. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, вважає, що діях ОСОБА_3 присутній реальний конфлікт інтересів, тому просила суд скасувати постанову судді першої інстанції та постановити нову, якою визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти стягнення в межах санкції даної статті.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає у випадку вчинення дій чи прийняття рішень особою в умовах реального конфлікту інтересів, у встановлених законом випадках та порядку. Тобто, вимоги цього закону полягають в оприлюдненні невідомих чи можливо невідомих відомостей про конфлікт інтересів, який полягає в приватному інтересі особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень.

В даному випадку приватний інтерес ОСОБА_3 полягав в отриманні матеріальної вигоди в виді нарахування та виплати премій .

Закриваючи провадження за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, суд послався на відсутність у ОСОБА_3 реального конфлікту інтересів між його службовими повноваженнями та підписання наказів про нарахування та виплату премій.

При цьому, суд також послався на відсутність прямого умислу на незаконне збагачення та завдання шкоди державним інтересам.

З такими висновками суду не можна погодитися виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наказу начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області № 9 від 16.01.2014 року, ОСОБА_3 з 16.01.2014 року призначено на посаду заступника начальника управління з правових питань.

На підставі наказу начальника управління спільної комунальної власності від 14.03.2016 року № 36, ОСОБА_3, 14.03.2016 року виконував обов'язки начальника управління. 14.03.2016 року, в.о. начальника управління ОСОБА_3 видав наказ № 21 «Про преміювання працівників управління», згідно якого за виконання основних показників господарської діяльності за січень-лютий 2016 року було виплачено премію всім працюючим працівникам управління по виробничих результатах в розмірі 40% від посадового окладу за фактично відпрацьований період. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково платіжної відомості заробітної плати за 2016 рік в березні ОСОБА_3 отримав премію в сумі 1629 грн.

На підставі наказу начальника управління спільної комунальної власності від 19.04.2016 року № 53, ОСОБА_3 з 25.04.2016 року по 29.04.2017 року виконував обов'язки начальника управління. 25.04.2016 року, в.о. начальника управління ОСОБА_3 видав наказ № 39, згідно якого з нагоди свята Великодня було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за рахунок витрат управління. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково-платіжної відомості заробітної плати за 2016 рік в квітні ОСОБА_3 отримав премію в сумі 2414 грн.

На підставі наказу начальника управління спільної комунальної власності від 22.06.2016 року № 79, ОСОБА_3 з 13:00 22.06.2016 року по 24.06.2016 року виконував обов'язки начальника управління. 23.06.2016 року, в.о. начальника управління ОСОБА_3 видав наказ № 81, згідно якого з нагоди свята Дня Конституції України було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за рахунок витрат управління. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково-платіжної відомості заробітної плати за 2016 рік в червні ОСОБА_3 отримав премію в сумі 2414 грн.: 40% від посадового окладу 6035 грн.

На підставі наказу начальника управління спільної комунальної власності від 03.08.2016 року № 103, ОСОБА_3 з 10.08.2016 року по 23.08.2016 року виконував обов'язки начальника управління. 11.08.2016 року, в.о. начальника Управління ОСОБА_3 видав наказ № 93, згідно якого з нагоди свята Дня Незалежності України було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 25% від посадового окладу за рахунок фонду матеріального заохочення, згідно колективного договору. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково-платіжної відомості заробітної плати за 2016 рік в серпні ОСОБА_3 отримав премію в сумі 2360 грн.: 25% від посадового окладу 7941 грн. та доплати 1485,91 грн.

З приводу висновків суду щодо відсутності у ОСОБА_3 «прямого умислу (або необережності) на незаконне збагачення або збагачення інших осіб»; «завдання шкоди державним інтересам», варто зазначити, що згідно ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, то впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Примітка до ст. 172-7 КУпАП відсилає до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» якою наведені у статті терміни вживаються в такому значенні. Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у т.ч. зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень. Або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Вказаний закон не розрізняє дії осіб, уповноважених на виконання функцій держави, законні чи незаконні, які має право відповідна особа вчиняти, а які ні. Будь-який майновий чи немайновий інтерес особи зумовлений сімейними, особистими чи іншими позаслужбовими стосунками породжує приватний інтерес.

Відповідно до ч. 2 статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу комітету, комісії, колегії тощо, вона не має права брати участь у прийняття рішення цим органом.

Таким чином, до складу ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП не входить «прямий умисел (або необережність) на незаконне збагачення або збагачення інших осіб», навіть законні дії посадової особи вчиненні під час конфлікту інтересів є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП.

У відомості про ознайомлення працівників управління з Законом України «Про запобігання корупції», складеній спеціалістом І категорії служби кадрової роботи з юридичного забезпечення ОСОБА_4 за січень 2015 року, навпроти прізвища та ініціалів ОСОБА_3 є його підпис. Тобто ОСОБА_3 був обізнаний з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Однак, ОСОБА_3 не повідомляв про наявність у нього реального конфлікту інтересів голову Вінницької обласної ради в міжсесійний період, не вжив заходів для його уникнення, натомість сам особисто оцінював результати своєї роботи та преміював самого себе власними наказами.

Видача наказів про надання премії не входить в систему оплати праці та носить індивідуальний характер, який спрямований на задоволення матеріальної вигоди ОСОБА_3 Преміювання самого себе і є приватним інтересом ОСОБА_3, який об'єктивно може суперечити його службовим чи представницьким повноваженням.

Таким чином, видача наказів ОСОБА_3 про преміювання ОСОБА_3 є вчиненням дій в умовах реального конфлікту інтересів, тобто його дії підпадають під ознаки ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Тому посилання суду в своєму рішенні, що преміювання усіх працюючих працівників управління здійснювалось згідно кошторису та планово, а відомості про те, що ОСОБА_3 видає премію самому собі - відсутні є непереконливим.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховуючи характер скоєного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, вважаю, що на ОСОБА_3 слід накласти мінімальне стягнення, передбачене санкцією ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, яке буде справедливим, достатнім і необхідним для виховання особи та запобігання новим проступкам.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 294 КУАП,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3 про закриття провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

ОСОБА_3 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти стягнення в виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень в дохід держави.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: