АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови, ОСОБА_2 29.11.2016 року об 11 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Нисан» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись а/д Київ - Чоп, на 281 км, поблизу населеного пункту с. Самостріли, Корецького р-ну Рівненської обл., не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, при виникненні перешкоди для руху, яку він об'єктивно міг виявити, не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, внаслідок чого не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з перешкодою, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року та постановити нову, якою провадження в справі відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на порушення вимог п. 2.13 Наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»; п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»; ст. 251 КУпАП, та вказує, що суд, в порушення вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, не навів в оскаржуваному рішення жодних доказів його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, не взяв до уваги пояснення свідків, а компетентні органи не довели факт наявності порушень ПДР України належними доказами.

Також у своїй скарзі апелянт посилається на порушення вимог КУпАП при складанні протоколу про адміністративні правопорушення та зазначає, що інспектор поліції, всупереч положень 255 КУпАП, склав відносно нього протокол за ч.1 ст. 122 КУпАП поза межами своєї компетенції.

Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, вислухавши його пояснення на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду даної справи ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що він 29.11.2016 року приблизно о 08 год. 00 хв., на власному автомобілі марки «Нисан» д.н.з. НОМЕР_1, разом зі своїми колегами по роботі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виїхали з м. Києва в напрямку м. Рівне та на 281 км а/д Київ - Чоп автомобіль почало заносити, внаслідок чого відбулось зіткнення з «відбийником», який розподіляє зустрічні смуги руху на даній дорозі.

Вказував, що суд дійшов помилкового висновку про те, що він не був уважним під час керування транспортним засобом та не вибрав безпечної швидкості з урахуванням дорожньої обстановки, оскільки він рухався з дозволеною швидкістю, був уважним, однак оскільки дорожнє покриття було вкрито льодом, його автомобіль понесло і він не мав реальної можливості уникнути зіткнення, а тому вважає, що його вина у виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди відсутня.

Незважаючи на заперечення своєї вини, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у порушенні ним п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №114170 від 07.07.2017 року (а.с. 1); даними, що містяться у копіях протоколу огляду місця події від 29.11.2016 року та долученої до нього план-схемі (а.с. 11-12), яка без зауважень підписана водієм ОСОБА_2 та понятими; поясненнями свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_2, (а.с. 15, 17), наданими на місці дорожньо-транспортної пригоди, в яких останній вказував, що рухаючись по а/д Київ-Чоп, на 281 км з незрозумілих причин автомобіль став некерованим і його занесло у відбійник.

Отже, досліджені судом першої інстанції дані, що містяться в матеріалах справи з достатньою повнотою підтверджують факт порушення ОСОБА_2 вищезазначених вимог правил дорожнього руху, і цим даним в оскаржуваному рішенні була надана належна правова оцінка, а тому його доводи про відсутність у постанові судді належних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також неврахування судом пояснень свідків є безпідставними та не приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, а саме пора року, період доби, атмосферні явища, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

Пунктом 12.3 ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Згідно положень п.2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення багажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися під час його керування у дорозі.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про відсутність його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, оскільки виходячи зі змісту положень п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 ПДР України, саме на водієві лежить обов'язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, який під час керування транспортним засобом повинен враховувати дорожню обстановку, в тому числі пору року, атмосферні явища, стан поверхні проїзної частини і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при цьому водій зобов'язаний бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, як в даному випадку, в умовах ожеледиці та незадовільного стану дорожнього покриття.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а тому постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/2142/2017 Категорія: ст.124 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.