П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2017 Справа №607/3062/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Держпраці у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого директором ТзОВ «Совр-1», ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Громадянин ОСОБА_1 протягом листопада-грудня 2016 року, лютого 2017 року вчинив порушення вимог законодавства про працю, а саме:

- всупереч вимогам ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата у товаристві виплачується із затримкою більше як на один місяць без виплати заробітної плати за першу половину місяця. Так, покрівельнику ОСОБА_2 належало до виплати за листопад 2016 року 3964,63 гривень. Частину заробітної плати в сумі 1942,00 гривень йому було виплачено 29 грудня. У січні 2017 року заробітна плата за грудень 2016 року йому не виплачувалась. Станом на 01 лютого 2017 року сума невиплаченої ОСОБА_2 заробітної плати становила 6218,89 гривень. Належна йому заробітна плата за листопад, грудень, січень була виплачена 02 лютого 2017 року;

- всупереч вимогам ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до її початку. Наказом від 16 січня 2017 року покрівельнику ОСОБА_2 надано відпустку з 17 січня, а відпускні йому виплачені 02 лютого;

- оплата праці працівників товариства впродовж листопада грудня 2016 року, січня лютого 2017 року в першочерговому порядку не здійснювалась. В той же час товариство проводило інші платежі, що є порушенням ч. 5 ст. 97 КЗпП України і ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці»;

- всупереч вимогам ч. 1 ст. 47 і ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата належних звільненому працівникові сум у день звільнення не проводиться. Так, згідно поданої 03 січня 2017 року заяви, наказом від 03 січня 2017 року № 1 ОСОБА_3 був звільнений з роботи за власним бажанням 03 січня, однак виплата належних йому від товариства сум була здійснена не у день звільнення, а 02 лютого 2017 року;

- звільненому ОСОБА_3 не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порушення є триваючим, оскільки зазначена виплата на день перевірки не проведена, що є порушенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення визнав та щиро розкаявся, просить його суворо не карати.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доводиться матеріалами справи, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, а саме: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення №19-01-37/059 від 24 лютого 2017 року; актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 19-01-037/087; розрахунково-платіжною відомістю ТзОВ «Совр-1» за листопад-грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року; відомостями розподілу заробітної плати ТзОВ «Совр-1» від 29 грудня 2016 року, від 02 лютого 2017 року; наказом ТзОВ «Совр-1» № 6 від 16 січня 2017 року про надання відпустки; наказом ТзОВ «Совр-1» № 11 від 03 лютого 2017 року про звільнення з роботи; наказом ТзОВ «Совр-1» № 1 від 03 січня 2017 року про звільнення з роботи.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, тобто порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, а також інші порушення вимог законодавства про працю, і тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення, беру до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, ступінь вини, особу порушника, його майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, визнання особою, яка притягується до адміністративної відповідальності своєї вини, що є обставиною, що помякшує відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 41, 268, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 510 (пятсот десять) гривень.

Стягнути ізОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_4