АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/877/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 643/7618/17 Поліщук Т.В.
Категорія: ч. 2 ст. 212-3 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Бездітко В.М., за участю секретаря Михайлюка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року по справі відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Головним спеціалістом відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Верховної ради України з прав людини ОСОБА_5 (далі за змістом - уповноважена особа) 26.04.2017 року був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

В протоколі уповноваженою особою зазначено, зокрема, наступне.

До Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою звернувся ОСОБА_4 щодо порушення Київським районним судом міста Харкова його права на доступ до публічної інформації.

У ході провадження було встановлено, що потерпілий звернувся до суду із трьома запитами від 13.07.2016 щодо надання інформації з декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік усіх суддів суду, а також копії декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 то 2015 роки судді ОСОБА_9

У відповідь на запит листом від 18.07.2016 вих. № 07-03/Н-57, Н-58, Н-59 за підписом голови суду ОСОБА_3 потерпілому було повідомлено, що з інформацією, яка міститься в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014-2015 рр., він може ознайомитись на офіційному веб-сайті суду.

У зв'язку з цим зазначаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-яким засобом та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством , або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1 с. 1 ст. 13 Закону розпорядниками інформації визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до положень ст. 3 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядником інформації надати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначвені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції на момент надання відповіді на запит потерпілого), крім відомостей, зазначених в абз. 2 ч. 2 ст. 12 вказаного Закону (ч. 6 ст. 6 Закону).

Вказані норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» кореспондуються з нормами Закону України «Про захист персональних даних».

Так відповідно, до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Персональні данні, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», не належать до інформації з обмеженим доступом, крім, відомостей, визначених Законом України України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних данних»).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, посилання у відповіді суду від 18.07.2016 вих. № 07- 03/Н-57.Н-58.Н-59 на можливість ознайомлення з інформацією на офіційному веб-сайті суду є посиланням на загальнодоступне джерело.

Отже, відповідь від 18.07.2016 вих. № 07-03/Н-57.Н-58.Н-59 за підписом голови Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 становить неправомірну відмову у наданні запитуваної інформації.

З огляду на вищезазначене та з метою поновлення права потерпілого на отримання запитуваної інформації до Київського районного суду міста Харкова було надіслано вимогу Представника Уповноваженого ОСОБА_7 від 01.09.2016 № 11/15-272267.16/20-56.

У відповідь листом від 12.09.2016 вих. № 07-07/К-117 за підписом голови суду ОСОБА_3 було повідомлено, що листом від 12.09.2016 вих. № 07-03/Н-57.Н-58.Н-59 право потерпілого було поновлено, зокрема, потерпілому було надано інформацію, запитувану в запитах від 13.07.2016.

З огляду на вказане, в діях голови Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме неправомірна відмова у наданні інформації.

Правопорушення вчинено за місцем роботи: вул. Валентинівська 7 Б, м. Харків, 61168.

Дата вчинення правопорушення: 18.07.2016 року.

Вказаний протокол з додатками був уповноважую особою направлений на розгляд до Київського районного суду м. Харкова, в якому зареєстрований 04.05.2017 року.

10.05.2017 року в Апеляційний суд Харківської області надійшло подання в.о. голови Київського районного суду м. Харкова про визначення підсудності даної адміністративної справи для врахування вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (а.с.26).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.05.2017 року була змінена підсудність даної справи і матеріали справи направлені для розгляду до Московського районного суду м. Харкова (а.с. 29).

26.06.2017 року Московським районним судом с. Харкова справа була розглянута, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП стосовно ОСОБА_3, закрите, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою в обґрунтування якої зазначила наступне. Вважає, що оскаржувана постанова суперечить вимогам законодавства. Закрив провадження на підставі ст. 38 КУпАП районний суд начебто встановив факт вчинення адміністративного правопорушення та закрив провадження з нереабілітуючих обставин. В порушення вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, районний суд не дотримався принципу всебічного повного та об'єктивного розгляду справи, не встановив чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, не врахував, що право ОСОБА_4 на отримання інформації порушено не було, суд необґрунтовано, закрив провадження у справі у зв'язку з збігом строку накладення адміністративного стягнення.

Також зазначила про неврахування судом її заперечень по суті складеного протоколу.

Просила поновити строк на подання апеляційної скарги, як пропущений з поважних причин. Копію постанови суду вона отримала лише поштою 03.07.2017 року, в судовому засіданні при розгляді справи участь не приймала.

Просить постанову Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи доводи ОСОБА_3 про поважність причини пропуску нею строку на апеляційне оскарження постанови районного суду у справі про адміністративне правопорушення необхідно задовольнити її клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Не погоджуючись з постановою Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року ОСОБА_4 звернуся з апеляційною скаргою в обґрунтування якої зазначив, що районний суд не виконав вимог Конституції України, допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків викладених в постанові фактичним обставинам справи. Районний суд належним чином не повідомив про місце, час судового розгляду, чим позбавив прав встановлених ст. 269 КУпАП.

Він був позбавлений можливості повідомити суду про причини пропуску уповноваженою особою строку направлення адміністративного протоколу.

Вказав, що у супровідному листі уповноважена особа просила повідомити її про час та місце розгляду справи, що судом не було виконано.

Просить постанову Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року змінити.

В клопотанні про поновлення строку ОСОБА_4 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду посилаючись, що справа була розглянута за його відсутності без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, постанову районного суду отримав рекомендованим відправленням 07.07.2017 року.

Враховуючи доводи ОСОБА_4 про поважність причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови районного суду у справі про адміністративне правопорушення необхідно задовольнити його клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4 про підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню виходячи з наступного.

У відповідності зі ст.1 КпАП України завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП виражається у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», «Про доступ до судових рішень» та «Про засади запобігання і протидії корупції» (склад - формальний).

Відповідальність за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП настає у разі порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

2. До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

3. На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

4. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік Президента України, Голови Верховної Ради України, народних депутатів України, Прем'єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України, Голови та суддів Конституційного Суду України, Голови та суддів Верховного Суду України, голів та суддів вищих спеціалізованих судів України, Генерального прокурора України та його заступників, Голови Національного банку України, Голови Рахункової палати, Голови та членів Вищої ради юстиції, членів Центральної виборчої комісії, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Голови та членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, перших заступників та заступників міністрів, заступників міністрів - керівників апаратів, керівників інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та їх заступників, членів колегіальних державних органів (комісій, рад), сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті (у разі її утворення), районної, обласної ради та їх заступників, керівників виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та їх заступників, секретаря сільської, селищної, міської ради, підлягають оприлюдненню протягом 30 днів з дня їх подання на офіційному веб-сайті відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування на строк не менше одного року.

У разі відсутності офіційного веб-сайту такі відомості оприлюднюються шляхом опублікування в офіційних друкованих виданнях відповідних державних органів та органів місцевого самоврядування протягом 30 днів з дня подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру. Оприлюдненню підлягають усі відомості, зазначені в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, крім відомостей, що віднесені цим Законом до інформації з обмеженим доступом.

Відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також щодо місця проживання та реєстрації декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, є інформацією з обмеженим доступом та оприлюдненню не підлягають.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Відповідно до ч. ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов'язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_3 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП оскільки, згідно з відповідю на запит від 18.07.2016 вих. № 07-03/Н-57, Н-58, Н-59 за підписом голови Київського районного суду ОСОБА_3 було ОСОБА_4 повідомлено, що з інформацією, зазначеної в деклараціях суддів Київського районного суду м. Харкова за 2014-2015 року, доступ до якої не обмежено, Ви можете ознайомитись на Веб-сайті Київського районного суду м. Харкова.

Листом за підписом голови Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 вих. № 07-03/Н-57.Н-58.Н-59 ОСОБА_4 було надано запитувану інформацію (а.с. 12).

Ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює вичерпний перелік повноважень голови суду, відповідно до якого, голова місцевого суду:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв'язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду;

7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду;

9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів;

10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

2. Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

3. У разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

Відповідно до п. 16 Розділу ІV «Порядку формування, ведення, обліку та зберігання справ суддів» (далі - Порядок) погодженого рішенням Ради суддів України 04.02.2016 року № 5 та затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 20.05.2016 року № 97, декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік подається в порядку та за формою, передбаченими Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно до п. 20 розділу V Порядку, відповідальність за формування, введення, облік та зберігання особових справ суддів покладається на керівника апарату відповідного суду.

Згідно зі статтею 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що голова суду не є розпорядником інформації стосовно декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язань фінансового характеру за 2015 рік. усіх суддів суду, а також декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014, 2015 роки судді ОСОБА_9 та, відповідно не є суб'єктом відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП, а саме неправомірна відмова у наданні інформації.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам передбаченими статтями 283 і 284 КпАП України, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З матеріалів справи вибочаться, що 21.06.2017 року ОСОБА_3 подано до суду заперечення на протокол (а.с.36-38).

Дане заперечення районний суд залишив поза увагою, жодним чином не надав запереченню правової оцінки.

Вказане є порушенням вимог КУпАП, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини Рішення у справах «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року» Гуренко проти України», в яких суд нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районний суд не виконав вимоги ст. 280 КУпАП, а саме не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суд не врахував належним чином положення ст. 247 КУпАП, які містить дев'ять самостійних підстав, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в судовому засіданні не було доведено наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, адміністративне провадження відносно неї підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно, постанова районного суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про неповідомлення районним судом про місце, час судового розгляду не є підставою для задоволення його апеляційної скарги.

Суд вжив заходи для повідомлення ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення про, що свідчить рекомендоване поштове відправлення за № 127, яке повернулося на адресу суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання. (а.с. 34-35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на не виконання районним судом вимог ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 24, 28, 55, 64, 68, 129 Конституції України, допущення неповноти судового розгляду та невідповідність висновків викладених в постанові фактичним обставинам справи, не свідчать про можливість продовження або поновлення строку направлення адміністративного протоколу.

Діючий КУпАП не передбачає таку процесуальну дію як продовження або поновлення, як пропущеного з поважних причин, строку для направлення протоколу.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 його посилання на судову практику, оскільки при розгляді судових справ встановлювались обставини, які стосуються інших конкретних подій та осіб.

Керуючись ст.ст. 247, 287, 288, 289, 294, 295 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року.

Поновити ОСОБА_4 строк на оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко