ПОСТАНОВА

Іменем України

19.04.2017 м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А., розглянувши адміністративний матеріал ( протокол серія №08-13-0010/0100 від 28.02.2017 року), що надійшов з Головного управління держпраці у Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1), українця, громадянина України, працює на посаді директора КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,- за ч.7 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

28.02.2017 головним державним інспектором праці ОСОБА_2, при перевірці КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради щодо додержання законодавства про працю, встановлено, що під час виконання ОСОБА_1, як директором цієї установи, своїх посадових обовязків, він, маючи організаційно-розпорядчі функції, допустив порушення законодавства про працю, а саме:

19.07.2016 року наказом №157-осн. ОСОБА_3 був увільнений від роботи у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом на особливий період. Трудова книжка працівника знаходиться у відділі кадрів закладу, однак, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 з жовтня 2016 року по лютий 2017 року не виплачується, що є порушенням ч. 3 ст.119 КЗпПУ.

В судове засіданні ОСОБА_1 не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. При цьому, він надав суду письмові заперечення, в яких вважає протокол, який є предметом даного розгляду, безпідставними та надуманим.

Суддя вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності правопорушника, що передбачено ст.268 КУпАП.

В судове засідання не зявилась також ОСОБА_2, однак, відповідно до телефонограми, яка є у справі, просить суд розглянути справу у її відсутності, протокол підтримує.

Суддя вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у її відсутності.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.

Суддя вважає, що зібрані у даній справі та досліджені в судовому засіданні докази, являються допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та підстав їм не довіряти, не має, як не має й підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_1, або для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпПУ в редакції за період, який є предметом даного розгляду, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському

виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (діє з січня 2017 року по теперішній час), а також : За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (діяла до січня 2017 року).

За ч.7 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає відповідальність за порушення встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України "Про військовий обовязок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у вигляді штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 року Рішенням Запорізької обласної ради №2, ОСОБА_1 призначений на посаду директора КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради.

Як вбачається з вищевикладених вимог ч.7 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також зі Статуту КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради, зокрема, розділів VIII та IX, Закону України «Про оплату праці», директор наділений не тільки повноваженнями, а й обовязками, у тому числі, щодо дотримання трудового законодавства України, та несе персональну відповідальність за його порушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_4 працював в КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради на посаді «сторожа». Наказом директора ОСОБА_1 №133-осн. від 01.07.2016 року з 01.07.2016 року виведено зі штатного розпису посаду «сторож» (чотири одиниці) та введено посаду «охоронник» (чотири одиниці), про що, у тому числі, ОСОБА_3 був повідомлений 05.07.2016 року під підпис.

ОСОБА_3 повідомлявся про наступне звільнення з посади «сторожа» на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ з 01.09.2016 року, однак, наказ про звільнення ОСОБА_3 не видавався. Його трудова книжка знаходиться в КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради.

19.07.2016 року було видано наказ №157-осн. про увільнення ОСОБА_3 з 13.07.2016 року від роботи у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, укладено короткостроковий контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на особливий період або до рішення про демобілізацію під час мобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня практичної демобілізації. Наказано бухгалтерії за результатами розяснень Запорізької обласної ради та Департаменту культури, туризму, національностей та релігії провести повний розрахунок сторожу ОСОБА_3

Таким чином, зазначеним наказом директор КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради ОСОБА_1 підтвердив те, що за ОСОБА_3 зберігається місце роботи, посади та середній заробіток на строк до закінчення особливого періоду або до дня практичної демобілізації.

Разом з тим, середній заробіток ОСОБА_3 не виплачувався з жовтня 2016 року по лютий 2017 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що середній заробіток ОСОБА_3 не виплачувався у звязку з тим, що ОСОБА_3 прийнятий на військову службу за контрактом не під час мобілізації та не під час особливого періоду, не в порядку призову, забезпеченого заходами державного примусу, а добровільно, що звільняє, на його думку, КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради від сплати ОСОБА_3 середнього заробітку за період служби, є безпідставними, вони суперечать вимогам Законів України: "Про військовий обовязок і військову службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію","Про альтернативну (невійськову) службу", «Про оборону України», Положенню про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», ст.119 КЗпПУ, а також вищезазначеному наказу №157-осн. від 19.07.2016 року.

При цьому, як вбачається з Контракту від 13.07.2016 року, Витягу з наказу №185 від 13.07.2016 року, довідки №199 від 13.07.2016 року, ОСОБА_3 прийнятий на військову службу за Контрактом про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Посилання ОСОБА_1 на те, що середній заробіток ОСОБА_3 не виплачувався у звязку з тим, що КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради не отримував на ці виплати кошти з державного бюджету України відповідно до « Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України

від 4 березня 2015 р. № 105, є безпідставними, оскільки, відповідальність за недотримання вимог ст.119 КЗпПУ, несе саме керівник, в даному випадку - ОСОБА_1, відсутність коштів не звільняє його від відповідальності за ч.7 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є підставою для невиконання вимог трудового законодавства.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені законодавчі норми, обставини справи та докази в їх сукупності, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, суддя приходить до висновку про обґрунтованість вини ОСОБА_1 у правопорушенні, яке є предметом даного розгляду.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень, ОСОБА_1 не надав.

Отже, суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин адміністративної справи, керуючись законом, оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.

Суддя кваліфікує дії ОСОБА_1 ч. 7 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кваліфікуючими ознаками якого є: порушення встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України "Про військовий обовязок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

При призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані, які характеризують особу правопорушника, стан його здоровя, матеріальний та сімейний стан.

Отже, суддя вважає необхідним та достатнім застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який передбачений санкцією ч. 7 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41 ч.7, 221, 283, 284 КУпАП,суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 850,00 (вісімсот пятдесят) гривень.

Одержувач: УК у Василівському районі Запорізької області код платежу Р/Р 0044, код платежу 21081100 , , банк одержувача: ГУДКСУ в Василівському районі МФО 813015

Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 340 грн. 00 коп. (№ 0001 банк ГУДКСУ у м.Києві, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 код за (п.5), Код банку отримувача 820019 Код класифікації доходів бюджету - 22030106.)

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_5