АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/630/17 Головуючий суддя І інстанції Губська Я.В.
Провадження № 33/790/359/17 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Харків

Суддя Апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., за участю представника Харківської митниці ДФС Тиндика М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 7 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_2, 1958 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова, -

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та піддано адміністративному стягненню у виді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - запчастин до сільськогосподарської техніки 13-ти найменувань у кількості 290 шт., загальною вартістю 73781,90 грн. та штрафу на користь держави у розмірі 73781,90 грн.

Судом встановлено, що 28.10.2016 року о 23.30 год. на митному посту «Харків-Пасажирський» Харківської митниці ДФС під час здійснення митного контролю поїзду № 74 сполученням «Кривий Ріг - Москва», була усно продекларована пасажир вагону № 16, гр-ка України ОСОБА_2, яка заявила, що крім особистих речей, ніяких товарів та предметів, які підлягають обов'язковому декларуванню або заборонених, не переміщує.

Однак, при подальшому митному огляді вагону, в між стельовому просторі купе №№ 4, 5 було виявлено товари: запчастини до сільськогосподарської техніки 13-ти найменувань у кількості 290 шт., які гр.-ка ОСОБА_3 намагалась перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю способом, що утруднює їх виявлення.

По даному факту у відношенні гр.-ки ОСОБА_2 був складений протокол про ПМП за ознаками ст. 483 ч.1 МК України, вищезазначений товар на підставі ст. 511 МК України вилучений та переданий на зберігання до комори Харківської митниці ДФС.

Згідно висновку експерта Харківського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД ДФС № 195 від 21.12.2016 року, загальна вартість товарів складає 73781,90 грн.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 27.02.2017 року подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 7 лютого 2017 року скасувати. На думку апелянта висновок про наявність об'єктивної сторони зроблений виходячи з припущень і не ґрунтується на точних документально підтверджених даних. Вважає, що судом першої інстанції провадження у справі здійснено неповно та не об'єктивно і що маються порушення норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим ОСОБА_2, по суті, просить поновити їй строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки в судовому засіданні участі не приймала, а постанову суду отримала лише 21.02.2017 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Апеляційний розгляд вже переносився за клопотанням ОСОБА_2 у зв'язку з посиланням її на захворювання гострою респіраторно-вірусною хворобою на 5.04.2017 року.

5.04.2017 року ОСОБА_2 повторно не прибула на апеляційний розгляд справи.

ОСОБА_4 що вважав себе представником ОСОБА_2 який прибув 5.04.2017 року на апеляційний розгляд підтверджуючих документів респіраторно-вірусної хвороби не надав до апеляційного суду.

Натомість заявив про знаходження ОСОБА_2 5.04.2017 року на стаціонарному лікуванні проте жодних медичних документів згаданого до апеляційного суду не надав.

При апеляційному розгляді 5.04.2017 року ОСОБА_4 повідомив що не має статусу адвоката, документально наявність юридичної освіти не підтвердив, а отже в силу вимог ст.271 КУпАП не є захисником ОСОБА_2

Апеляційний розгляд було перенесено на 19.04.2017 року про що ОСОБА_2 була своєчасно повідомлена телефонограмою, а ОСОБА_4 було надано час для пред'явлення належної довіреності від ОСОБА_2 щодо підтвердження його процесуальних повноважень, оскільки довіреність від 15.11.2016 року не визначає що він є представником особи що притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а також власників товарів зазначених у п.3 ст.461 Митного Кодексу України як це регламентують ч.1,2 ст.499 Митного Кодексу України та ст.270 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд роз'яснив ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 має право скористатись послугами захисника.

Це ж право було ОСОБА_2 роз'яснено телефонограмою і згідно доповідної співробітника суду ОСОБА_5 ОСОБА_2 йому повідомила що 19.04.2017 року прибуде її адвокат, а вона знаходиться на стаціонарному лікуванні про що її адвокат надасть документи, а тому на розгляд апеляції не прибуде.

Натомість 19.04.2017 року ОСОБА_2 на апеляційний розгляд справи знову не з'явилась і 16.04.2017 року направила в електронному вигляді копію пояснення по справі, копію клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, копію клопотання про допуск ОСОБА_4 до участі в справі в якості її представника, копію довіреності на ОСОБА_4 від 15.11.2016 року та копію медичної довідки від 14.04.2017 року.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах даної категорії врегульований КУпАП.

Згідно зі ст. 19 ч. 2 Конституції України посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дана правова норма розповсюджується в тому числі на суддів всіх судових інстанцій без виключення.

Проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції чинним КУпАП не передбачено, а тому апеляційний суд вважає клопотання про це ОСОБА_2 з посиланням на вимоги ст.122-1 КАС України безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.

З аналогічних підстав клопотання про допуск ОСОБА_4 до участі в справі в якості представника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення з посиланням на вимоги ст.58 КАС України апеляційний суд вважає безпідставним, таким, що суперечить вимогам ч.1,2 ст.499 Митного Кодексу України та ст.270 КУпАП, а тому відмовляє в задоволенні клопотання.

Ксерокопія довіреності від 15.11.2016 року, що не завірена належним чином, приєднується до матеріалів справи.

Ксерокопія медичної довідки від 14.04.2017 року свідчить про те, що ОСОБА_2 лише обслідувана та проконсультована в медичному закладі.

Між тим, довідка належним чином не завірена, містить подвійний відтиск печатки та не підтверджує наявність у ОСОБА_2 станом на 20.03.2017-22.03.2017 року захворювання гострою респіраторно-вірусною хворобою та перебування на стаціонарному лікуванні 5.04.2017 року.

ОСОБА_4 та адвокат на апеляційний розгляд не прибули.

Вищенаведені обставини апеляційний суд розцінює як нехтування своїми процесуальними правами з боку ОСОБА_2 та свідоме ігнорування судових викликів до апеляційного суду.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала, що в силу вимог ст.294 КУпАП не є перепоною для розгляду справи за відсутності ОСОБА_2

Вислухавши заперечення представника Харківської митниці ДФС Тиндика М.В. проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на норми КАСУ, що апеляційний суд залишає поза увагою, оскільки розгляд даної справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, 486,489 МК України, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Виносячи постанову суд першої інстанції дотримався вищенаведених норм.

Відповідно до ч.1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При цьому, підпункти «а, б, г, д» п.5 ст.257 Митного Кодексу вказують на те, що декларант зобов'язаний вносити до митної декларації точні відомості про товари, їх найменування, код товару з УКТЗЕД, кількість, торгівельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар.

Як визначено ст. 266 МК України декларант забов'язаний здійснювати декларування товарів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, а саме на вимогу митного органу пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

Так, протокол про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 МК України (а.с.5,6) складений відносно ОСОБА_2

Цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_2 не оскаржувались.

Крім того, згідно пояснень ОСОБА_2 (а.с.7) вбачається, що вона визнала те, що приховала від митного контролю одинадцять сумок з запчастинами до сільськогосподарської техніки.

Враховуючи наведене, апеляційна інстанція не бере до уваги пояснення ОСОБА_2 на те, що усі товари їй не належать, оскільки розцінює їх як її позицію захисту з метою уникнення передбаченої законодавством відповідальності.

Також ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції пояснення, в яких зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення складений не належним чином, а саме відсутній підпис особи, яка його складала.

Однак, оглянувши цей протокол, вбачається що він підписаний посадовою особою органу доходів і зборів, що склала протокол, а саме головним державним інспектором м/п «Харків-Пасажирський» Харківської митниці ОСОБА_6, а тому це твердження ОСОБА_2 є неспроможнім.

Посилання в апеляції на те, що суд першої інстанції зазначив про те, що вона надала умисно документи митним органам, які містять неправдиві дані - безпідставні, суд лише процитував ч.1 ст. 483 Митного кодексу України.

Зазначення свідків в протоколі проводиться згідно п.6 ч.2 ст.494 Митного кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав в діях ОСОБА_2 наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 Митного кодексу України.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП та в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 483 Митного кодексу України.

Посилання в апеляції на ст.ст.69,81,138,185 КАС України безпідставне, суд розглядав справу в межах наданих матеріалів та в порядку регламентованому МК України та КУпАП.

Ст.124 КУпАП зазначена в апеляції взагалі не має відношення до даної справи.

Враховуючи викладене, підстав для скасування постанови суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не вбачається.

Керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.527-531 МК України, ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 7 лютого 2017 року щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 483 МК України залишити без змін.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області Я.В. Чопенко