Провадження № 3/761/5917/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П.,

за участі:ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Федоришина О.О., прокурора - відділу Генеральної прокуратури України - Благовісної А.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, працює начальником відділу країн Південно - Східної Азії та Океанії Департаменту країн АТР Міністерства закордонних справ України, проживає: АДРЕСА_1,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.07.2017, ОСОБА_1, будучи начальником відділу країн Південно - Східної Азії та Океанії Департаменту країн АТР Міністерства закордонних справ України, займаючи відповідальне становище, був зобов'язаний подати щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення електронної форми відповідного документу на веб - сайті Реєстру в період з 01 вересня до 30 жовтня 2016 року включно.

Опрацюванням відомостей з Реєстру встановлено, що лише станом на 10:51 04.11.2016 ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік.

Згідно протоколу, в період з 01.09.2016 по 30.10.2016 ОСОБА_1, усвідомлюючи обов'язок подання щорічної декларації за 2015 рік, мав можливість у визначений період подати щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але подав її лише 04.11.2016, тобто несвоєчасно та без поважних причин.

Таким чином ОСОБА_1, будучи службовою особою Міністерства закордонних справ України, відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду першого етапу декларування (з 01.09.2016 по 30.10.2016), а саме 04.11.2016 подав на офіційний веб - сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Датою вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, зазначено дату подання декларації ОСОБА_1 з порушенням ч.1 ст. 45 Закону несвоєчасно, а саме: 04.11.2016.

В суді ОСОБА_1 умисну вину у вчинені даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, заперечував. Вказав, що вважає, вжив всіх заходів для подання вчасно щорічної декларації за 2016 рік відповідно до Закону в строк до 30 жовтня 2016 року, тому пропустив строк для подання без наявності вини.Також заперечували, що ОСОБА_1 є спеціальним суб*єктом адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП за вказаних обставин. Звернули увагу на наявність обставин, що виключають провадження у справі - закінчення на момент розгляду справи строків для притягненя до адміністративної відповідальності, протокол складено не уповноваженою особою. Вважають, що під час складання протоколу було порушено порядок, встановлений п.12-1 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції».

Під час судового розгляду справи прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 пункту 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є зокрема: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Абзацами 2, 3 пункту 2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій приймається рішення Національного агентства.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088, зі змінами, визначено два етапи початку роботи системи.

Перший етап роботи системи розпочався з 00.00 год. 01.09.2016 року, зокрема для щорічних декларацій за 2015 рік службових осіб, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище; декларацій, передбачених абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01.09.2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб*єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону, службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб*єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.

Отже, 30.10.2016 року є кінцевою датою для подання щорічної декларації за 2015 рік службовими особами, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Приміткою до статті 50 Закону визначено, що до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, належать, зокрема, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «Б».

Приміткою до статті 50 вказаного Закону визначено перелік осіб, які як займають відповідальне та особливо відповідальне становище, серед яких розуміються особи, в тому числі посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б".

Статтею 6 Закону України «Про державну службу» встановлено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.

Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія "А" , 2) категорія "Б", серед яких посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, 3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Як зазначено в протоколі, обов*язок ОСОБА_1 подавати щорічну декларацію за 2015 рік в період з 01 вересня по 30 жовтня 2016 року відповідно до Закону строком до 30.10.2016 пов*язується з тим, що він, обіймаючи посаду начальника відділу країн Південно - Східної Азії та Океанії Департаменту країн АТР Міністерства закордонних справ України є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка займає відповідальне становище.

Наказом № 273-ос від 13.02.2015 заступника Міністра Міністерства закордонних справ - керівника апарату ОСОБА_1 переведено з 17.02.2015 на посаду начальника відділу країн Південно - Східної Азії та Океанії Департаменту країн АТР, встановлено дипломатичний ранг радника першого класу.

Таким чином, в розумінні наведених положень віднесення ОСОБА_1 до категорії спеціального суб*єкта є можливим виключно за умови обіймання ним посади керівника або заступника керівника структурного підрозділу МЗС України.

Однак такі обставини не підтверджуються матеріалами справи, не доведені вони також прокурором в суді. Фактичні дані про те, що посада ОСОБА_1 станом на 01.09.2016 року за порядком призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності віднесена беззаперечно до посад службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, категорії «Б» - в матеріалах справи відсутні. Суду не надано відомості про те, що відповідно до організаційної структури Міністерства відділ, який очолює ОСОБА_1, є структурним підрозділом Міністерства, такі твердження є припущеннями, і не визначені в справі чіткими критеріями.

Одночасно необхідно врахувати, що відповідно до Наказу МЗС 13 червня 2016 № 174 «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату МЗС», була введена в дію структура апарату, де Департамент країн Азіатсько- Тихоокеанського регіону є структурним підрозділом Міністерства, при цьому відділ, який очолює ОСОБА_1, станом на 01.09.2016 не включений Наказом до переліку самостійних підрозділів МЗС України.

Наряду з цим одночасно в протоколі зазначається, що ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за іншим критерієм - як службову особу Міністерства, яка віднесена відповідно до підпункту «и» пункту1 частини 1 статті 3 Закону «Про запобігання корупції» до осіб, на яких поширюється дія закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «и» пункту1 частини 1 статті 3 Закону «Про запобігання корупції» суб*єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі - посадові та службові особи інших державних органів, органів Автономної Республіки Крим. Проте за таким критерієм особи не віднесені до таких, що зобов*язані подавати декларацію в електронному вигляді за 2015 рік в перший етап декларування у відповідності до Рішення Національного агентства від 10.06.2016 № 2

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою чітко не визначено, за якими саме критеріями ОСОБА_1 віднесено до спеціальних суб*єктів, які несуть адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Проте лише з обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, може виходити суд при вирішенні справи про адміністративне правопорушення.

Одночасно суд враховує правові позиції рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», якими визначено концепцію якості закону з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне множинне тлумачення прав та обов*язків осіб, національні органи зобов*язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як убачається з наданих доказів стороною захисту, з метою централізованого отримання послуг працівниками МЗС України з оформлення електронного цифрового підпису в Акредитованому центрі сертифікації ключів органів юстиції (надалі - ЛЦСК). наказом т.в.о. Міністра № 269 від 22.09.2016 було призначено відповідальних осіб, на яких покладені обов'язки щодо забезпечення виготовлення електронного цифрового підпису в МЗС України.

Департаментом менеджменту персоналу МЗС України 30.09.2016 р. засобами електронної пошти на електронні адреси працівників Міністерства, в тому числі ОСОБА_1, було розіслано службову записку, якою повідомлено про необхідність подання декларації. У зв'язку з цим до 05.10.2016 р. був встановлений обов'язок для працівників щодо передачі до департаменту персоналу засвідчені власним підписом копії сторінок паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду, а також власноруч заповнену друкованими літерами заяву.

У відповідності до вимог наведеного циркулярного доручення, ОСОБА_1 були зібрані та передані в повному обсязі до Департаменту менеджменту персоналу МЗС України всі документи, необхідні для оформлення електронного цифрового підпису.

За внутрішньою процедурою зібрані Департаментом менеджменту персоналу документи невідкладно передавалися до Сектору інформаційних технологій Департаменту розвитку та забезпечення дипломатичної служби для подальшої обробки та передачі їх до АЦСК.

Таким чином, відповідно до внутрішнього порядку, що був встановлений у МЗС України, обов'язок працівника зводився до підготовки та передачі необхідних документів для оформлення електронного цифрового підпису до Департаменту менеджменту персоналу.Вчинення будь-яких інших дій від працівників міністерства, в т.ч. від ОСОБА_1, не вимагалося.

Директором Департаменту розвитку та забезпечення дипломатичної служби 27.10.2016 р. розіслано повідомлення працівникам міністерства про те, що 24.10.2016 до АЦСК було передано останню партію необхідних документів, за результатами розгляду яких протягом 2-3 днів будуть виготовленні сертифікати ключів.

Враховуючи відсутність очікуваного результату протягом 27-30 жовтня 2016 р., ОСОБА_1 зателефонував до АЦСК з метою з'ясування ситуації та отримав відповідь, що його документи взагалі відсутні в АЦСК.

Одразу ж після телефонної розмови ОСОБА_1 звернувся до Сектору інформаційних технологій Департаменту розвитку та забезпечення дипломатичної служби для отримання інформації щодо підстав для затримки передачі його документів, які. як вдалося встановити, в результаті були просто втрачені.

У терміновому порядку ОСОБА_1 31.10.2016 р. підготовлено новий пакет документів, які невідкладно були передані до АЦСК.

За результатами отримання ключів 02.11.2016 р. АЦСК було сформовано посилені сертифікати ключів для підписувана ОСОБА_1, використовуючи які останнім було несвоєчасно подано декларацію 04.11.2016.

Таким чином, в суді з наведених обставин встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, оскільки останній здійснив усі можливі дії для відведення негативних наслідків.

Доводи ОСОБА_1 не спростовані в суді про відсутність його вини в порушенні строку подання щорічної декларації у відповідності до Закону. Будь - яких доказів тому, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки в суді не доведено обставини, що ОСОБА_1 є спеціальним суб'єктом адміністративного правопорушення у розумінні диспозиції ч.1 статті 172-6 КУпАП, не доведено наявність в діях ОСОБА_1вини, такі обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна