А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участі представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Іршава, вул. Шевченка, 31 / 30, Закарпатської області, гр. України, українець, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 11 травня 2017 року о 00 годин 10 хвилин по вул. Шевченка в м. Іршава, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2101, державний номерний знак «Е 80-20 ІК», у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що постановлена з істотними процесуальними порушеннями, що викладені в ній висновки щодо доведеності його вини є передчасними. Посилається на те, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки справа розглянута без його участі, а копію постанови отримав лише 24.06.2017, після чого, 30.06.2017 здав на пошту апеляційну скаргу. Вважає, що, розглянувши справу без його участі, суд позбавив його можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права, що у свою чергу тягне безумовне скасування постанови. Крім того, вказує на те, що всупереч вимог ст. 280 КУпАП, суд належним чином не зясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, і чи він винний у його вчиненні, що мотивувальна частина постанови не містить викладення обставин щодо події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування доводів посилається на те, що суд, взявши до уваги протокол про адміністративне правопорушення як доказ його вини, не врахував, що викладені у ньому обставини не узгоджуються з фактичними обставинами, оскільки він був зупинений працівниками поліції 10.05.2017 о 10-й годині, а направлення його працівником поліції до медичного закладу не містить даних про час вчинення таких дій, а тільки дату, що у свою чергу свідчить про помилкове встановлення дати та часу вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, посилається й на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про витребування доказів з ВОЗ Іршавської РДА, на підставі адвокатського запиту від 13.06.2017, які є важливими для прийняття законного та обґрунтованого рішення, чим порушив встановлені законом принципи диспозитивності та змагальності. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1, неявка якого з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом ОСОБА_1 неодноразово надсилались повідомлення, у яких вказувалось про час та місце розгляду справи, і які останній отримував, про що свідчать його розписки в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, які повернулись до апеляційного суду. При цьому враховується те, що даних про поважність причин неявки ОСОБА_1 до апеляційного суду в справі немає; що заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від нього не надходило; що у розгляді справи приймав приймав представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, який вказував на те, що ОСОБА_1 відомо про час та місце розгляду справи, однак, останній просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається з постанови судді, ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи та оголошенні постанови, а з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію оскаржуваної постанови отримав 24 червня 2017 року, що підтверджується його розпискою (а. с. 39).

Зазначені обставини перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, тому причини пропуску строку на внесення апеляційної скарги визнаються поважними, строк поновлюється, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що постановлена з істотними процесуальними порушеннями, а викладені в ній висновки щодо доведеності його вини є передчасними, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 11 травня 2017 року о 00 годин 10 хвилин по вул. Шевченка в м. Іршава, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак «Е 80-20 ІК», у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані; від пояснень відмовився у присутності двох понятих (а. с. 1).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 76 від 11.05.2017, який складений лікарем Іршавської РЛ ОСОБА_3, убачається, що 11.05.2017 о 00 год. 35 хв. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння. З указаного висновку також убачається, що з результатами огляду ОСОБА_1 ознайомлений, що підтвердив своїм підписом (а. с. 2).

З письмових пояснень громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що в їх присутності щодо водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3-4).

З наявної в матеріалах справи копії направлення ОСОБА_1 на проведення медичного огляду для встановлення ступеню алкогольного спяніння, вбачається, що 11.05.2017 інспектор СРПП № 1 Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до чергового лікаря Іршавської РЛ для встановлення ступеню алкогольного спяніння ОСОБА_1, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння (а. с. 18).

З наявної в матеріалах справи копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 76, який складений лікарем ОСОБА_3, убачається, що за результатами обстеження ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного засобу «Алконт 0,1 № 1460-09», датою повірки якого є 16.02.2017, встановлено, що останній перебував у стані алкогольного спяніння, що в його організмі виявлено 0.4 % алкоголю (а. с. 19).

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор СРПП № 1 Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП й, що в нього були підстави фальсифікувати такий, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2, під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря Іршавської районної лікарні ОСОБА_3, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та склала висновок про перебування останнього в стані алкогольного спяніння, були підстави для фальсифікації висновку щодо ОСОБА_1, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2, під час розгляду апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані які би свідчили про наявність у вищевказаних інспектора та лікаря підстав для обмови ОСОБА_1 чи їх зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2, під час розгляду апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обовязків діяли у межах наданих їм повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що, розглянувши справу без участі ОСОБА_1, суд позбавив його можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права, що тягне безумовне скасування постанови, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем у зазначені в протоколі час та місці в стані алкогольного спяніння й не являються підставами для скасування постанови. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і апеляційному суді приймав участь представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, що свідчить про те, що ОСОБА_1, не зявляючись у судові засідання, реалізував передбачені ст. 268 КУпАП права через свого представника й добровільно позбавив себе можливості надати пояснення.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч ст. 280 КУпАП, суд належним чином не зясував чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи він винний у його вчиненні, а мотивувальна частина постанови не містить викладення обставин щодо події і складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, і повністю спростовуються матеріалами справи, у тому числі й змістом оскаржуваної постанови. При оцінці цих доводів враховуються вимоги ст. 283 КупАП, з урахуванням яких у мотивувальній частині постанови міститься опис обставин, установлених судом, зазначено нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення й прийняте у справі рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дату та час вчинення правопорушення встановлено помилково, оскільки він був зупинений працівниками поліції 10.05.2017 о 10-й годині, а направлення його працівником поліції до медичного закладу не містить даних про час вчинення таких дій, а тільки дату, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведених обставин, до уваги не приймає з огляду на те, що матеріалами справи достовірно встановлено факт керування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння саме 11.05.2017 о 00 год.10 хв., а медичний огляд на стан алкогольного спяніння проводився 11.05.2017 о 00 год. 35 хв., у звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині, зокрема про те, що він був зупинений працівниками поліції 10.05.2017 о 10-ій годині, не підтверджені жодними доказами й спростовані матеріалами справи, що дає підстави вважати їх надуманими й спрямованими на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

У звязку з вищенаведеним, як такі, що не спростовують висновку суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє й доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про витребування доказів із ВОЗ Іршавської РДА, на підставі адвокатського запиту від 13.06.2017, які є важливими для прийняття законного та обґрунтованого рішення, чим порушив встановлені законом принципи диспозитивності та змагальності.

Крім того, твердження представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про те, що лікар ОСОБА_3 не має права на проведення медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння, оскільки згідно довідки начальника відділу охорони здоровя Іршавської РДА в даному відділі відсутні сертифікати про проходження тематичного удосконалення за спеціальністю «Наркологія» на лікарів приймального відділення, апеляційний суд відхиляє. При оцінці цих доводів та прийнятті рішення апеляційний суд вважає, що відсутність сертифікатів у відділі охорони здоровя, не свідчить про відсутність їх взагалі, а також не свідчить про те, що лікар ОСОБА_3, яка являється лікарем Іршавської РЛ і виконує покладені на неї функціональні обовязки, не має права на проведення огляду осіб з метою встановлення стану алкогольного спяніння.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить направити справу на новий судовий розгляд, при цьому, не врахувавши, що апеляційний суд, відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, не наділений повноваженнями за наслідками розгляду апеляційної скарги повертати справу про адміністративне правопорушення до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Воробканича В.І. обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та які б свідчили про незаконність постанови надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

подане ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити й поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 320,00 грн., залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан