П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 10 грудня 2016 року в 01 год. 00 хв. по бульвару Шевченка в м. Києві керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що про ухвалене судом рішення дізнався 20 березня 2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень та копію постанови суду до цього часу не отримав, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин. На думку апелянта, судом порушено його право на захист.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно досліджені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства. На його думку, суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що суд, приймаючи рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, посилався на протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам абзацу 2 п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції (далі - Інструкція), оскільки інспектор поліції вказав своє прізвище та ініціали нерозбірливо, що ускладнює його перевірку у відповідності до заповнених даних.

Апелянт зазначає, що 10 грудня 2016 року був зупинений працівниками поліції з невідомих причин та вони запропонували йому пройти тест на виявлення алкогольного сп'яніння, на що він відмовився, оскільки поспішав додому в м. Дніпро. Про свою незгоду з висновком інспектора він вказав в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що на електронну адресу суду відправив клопотання про направлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, проте суд ніяким чином не відреагував на це. На думку апелянта, з цих підстав суд першої інстанції повинен був повернути протокол до управління поліції на дооформлення.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд, розглядаючи справу щодо нього, порушив принципи повноти та об'єктивності судового розгляду, оскільки він не був присутнім при даному розгляді, не надав пояснення суду та доказів щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неприбуття свого не повідомив. Будь - яких клопотань до суду не подавав.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд зобов'язаний був повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вона відповідно до ст. 268 КУпАП має право брати участь у розгляді справи.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 не був присутнім під час розгляду справи 10 лютого 2017 року, дані про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи теж відсутні.

В такому випадку десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним постанови суду. Матеріали провадження даних про отримання ОСОБА_2 копії постанови суду також не містять.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не був присутнім при оголошенні постанови судді, а в матеріалах справи відсутні дані про дату отримання ним судового рішення, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив правила підсудності.

Апеляційний суд вважає такі доводи апелянта безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 цієї норми закону передбачено, що справа про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ст. 130 КУпАП, також розглядається за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання правопорушника.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, місцем його фіксування є бульвар Шевченка, який розташований в Печерському районі міста Києва. Отже, судом під час розгляду справи не було порушено правил підсудності, оскільки ч. 2 вказаної норми закону передбачено не обов'язковий, а можливий розгляд справи за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи за місцем реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам Інструкції з тих підстав, що інспектор поліції, який його склав, написав своє прізвище нерозбірливо.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 271274 від 10 грудня 2016 року (а.с. 1), в ньому наявні відомості про уповноважену особу, яка склала протокол, зокрема: посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім'я, по батькові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КупАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР Україниводій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 271274 від 10 грудня 2016 року (а.с. 1), ОСОБА_2 10 грудня 2016 рок в 01 год. 00 хв. керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 по бульвару Шевченка в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 2), відповідно до яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Ці докази є належними, допустимими та достатніми.

Крім того зазначені обставини узгоджуються не тільки з показаннями свідків, але й з рапортом працівника поліції (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з правами та обов'язками. Крім того, в протоколі наявний також запис ОСОБА_2 про те, що він не згоден з висновком інспектора.

В той же час ОСОБА_2 не заперечує факт відмови від проходження тесту на стан сп'яніння, пояснюючи це тим, що поспішав додому.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи ОСОБА_2 є необґрунтованими, а вказана обставина, на думку суду, не є поважною причиною невиконання законних вимог працівника поліції.

З огляду на викладене,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун