АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/347/2017 Постанова винесена суддею Галась І.А.
Категорія: ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гавриша С.О. в інтересах ОСОБА_4 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 275 гривень 60 копійок.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_4 10.09.2016 року приблизно о 04 год. 00 хв., по пр. В. Маяковського м. Києві, керував автомобілем «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає ситуації. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду №004532 водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Гавриш С.О. в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі.

Вважає, що постанова суду першої інстанції від 9 грудня 2016 року є незаконною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду докази не є достатніми для визначення вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 у суді першої інстанції повідомляв, що фактично не виконував функції водія та не перебував за кермом під час руху. Дані покази були підтвердженні свідком ОСОБА_5 Про зазначені обставини ОСОБА_4 повідомляв суд на стадії розгляду у першій інстанції та клопотав про участь адвоката у судовому процесі. Однак, судом першої, всупереч законодавчим нормам та фактичним обставинам справи, не забезпечено права на захист та поверхово досліджено матеріали справи, що призвело до неправомірного притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

Також адвокат Гавриш С.О., посилаючись на Постанову пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.10.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вказує на те, що судом в оскаржуваній постанові не вказано на беззаперечні докази здійснення ОСОБА_4 керування транспортним засобом, а просто вказано на перебування його там вже після зупинки транспортного засобу, тобто не вказано критерій визначення поняття "керування транспортним засобом", що передбачений у вказаній Постанові Пленуму ВСУ.

Крім цього апелянт наголошує на те, що судом першої інстанції у постанові допущено некоректні висловлювання щодо свідка ОСОБА_5.

Адвокат Гавриш С.О. вважає, що судом першої інстанції поверхнево досліджено докази по справі, викривлені показання свідків, порушено відповідні правові норми, що призводить до неможливості встановлення події адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника Гавриша С.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_6, пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи убачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення адміністративного правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є правильним.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №048969 від 10.09.2016 року (а.с. 2), який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; висновком Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» №004532 від 10.09.2016 року (а.с. 4), згідно з яким під час медичного огляду ОСОБА_4 о 04 год. 00 хв. 10 вересня 2016 року було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння, чого жодного разу не заперечував і сам ОСОБА_4; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 10 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4

Огляд у закладі охорони здоров`я проведений у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС,МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а тому підстав ставити під сумнів висновок за результатами такого огляду не вбачається.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому доводи ОСОБА_4 про те, що він не керував транспортним , оскільки за кермом автомобіля була ОСОБА_8, а він лише після зупинки автомобіля пересів на місце водія, тому у працівників поліції були відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями допитаної у суді апеляційної інстанції інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, а також наданим та переглянутим під час апеляційного розгляду відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з яких вбачається, що автомобіль «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_2був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього Руху України, шляхом переслідування. Момент зупинки транспортного засобу чітко зафіксовано на відео. В цей момент за кермом зазначеного автомобіля знаходиться ОСОБА_4, на пасажирському сидінні знаходиться чоловік, а особа жіночої статі знаходиться на задньому сидінні.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються сукупністю вищенаведених доказів, які в свою чергу спростовують і показання свідка ОСОБА_5 Будь - яких доказів на спростування встановленого факту керування ОСОБА_4 автомобілем «Мерседес Бенз», ні ОСОБА_4 , ні його захисником надано не було.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

А відтак, твердження ОСОБА_4 про некерування транспортним засобом розцінюються судом як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_4 на правову допомогу, то такі доводи є слушними, адже, справа розглянута у відсутність захисника, за наявності його клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою. Проте, дане порушення не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки право на юридичну допомогу було реалізовано ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду справи, під час якого захисник разом з ОСОБА_4 заявляли клопотання, надавали пояснення, допитували свідків, брали участь при перегляді відеозаписів, та дослідженні всіх доказів, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Гавриша С.О. в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал