Справа № 711/4499/17
Провадження № 3/711/1434/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 20 липня 2017 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкас Угорчук В.В. за участі ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, приватного підприємця, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, (моб. тел. 063-436-69-56),

до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 біля 01 год.48 хв. 30.04.2017 р. біля будинку № 425 по вул. Надпільній в м. Черкаси керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи ОСОБА_1 винним себе не визнав і пояснив, що керував автомобілем і зупинився біля будинку, де став пити пиво в автомобілі. Через 15 хв. прибули поліцейські та безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, незважаючи на його пояснення про те, що він випив пиво після зупинки автомобіля. Не пропонуючи пройти огляд на стан спяніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, поліцейський висунув вимогу про проходження такого огляду в закладі охорони здоровя. тому він змушений був підкоритись незаконній вимозі поліцейського та поїхати до Черкаського обласного наркологічного диспансеру (ЧОНД). В цьому закладі він пройшов відповідні тести, а лікар не виявив у нього ніяких ознак алкогольного спяніння, але на вимогу поліцейських провів його огляд з використанням якогось незрозумілого приладу, не надаючи на його вимогу сертифікату відповідності та свідоцтва про його повірку. Після цього лікар, не повідомивши про результати, які виявились при використанні цього апарату, склав акт про те, що він перебував у стані алкогольного спяніння. Його вимога здати кров чи сечу для проведення аналізів була проігнорована.

Вважає результати його огляду незаконними також з тих підстав, що медичний огляд проведено без письмового направлення поліцейського; висновок лікаря невстановленої форми про результати огляду не містить дати його складання; свідки вчинення ним адміністративного правопорушення не залучались; йому не дали акт огляду для ознайомлення і для підписання; у медичному висновку не зазначено кількості алкоголю в його організмі, а сам він складений після складення поліцейськими протоколу; у цьому висновку не зазначено звання поліцейського, який направив на огляд, часу та дати такого направлення, відсутній підпис поліцейського; в протоколі не зазначені виявлені у нього ознаки алкогольного спяніння.

Дослідивши надані докази, приходжу до наступних висновків.

З рапорту поліцейської ОСОБА_3 встановлено, що у водія ОСОБА_1, який не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, було виявлено ознаки алкогольного спяніння, тому огляд водія на стан спяніння проведено в закладі охорони здоровя, про що складено висновок № 456.

Цей рапорт є офіційним документом, який містить інформацію про правопорушення, його долучення до справи про адміністративне правопорушення передбачене п. 15 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 р. № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 р. за № 1496/2794.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Такий порядок огляду встановлений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкція), згідно з п. 6 та 7 якої огляд на стан спяніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Аналогічний порядок проходження огляду закріплений в ч.2,3 ст. 266 КУпАП.

Проаналізувавши докази, вважаю, що поліцейськими зазначеного порядку не було порушено.

Відділом поліції надано суду відеозапис події, зроблений за допомогою відеокамери, закріпленої на форменому одязі.

Посилання захисника на те, що відеозапис може бути наданий поліцією тільки на офіційний запит суду, оформлений ухвалою суду, що набрала законної сили, є необґрунтованим з огляду на таке.

Дійсно п. 5.4 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції № 100 від 03.02.2016 р. (далі Інструкція № 100), відеозаписи можуть надаватись на офіційні запити судових органів.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст. 251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, тобто на поліцейських, які за своєю ініціативою можуть збирати докази і надавати їх органу (посадовій особі), який розглядає справу про адміністративне правопорушення.

Цей орган (посадова особа) у відповідності до п.4 ст. 278 вказаного Кодексу також може витребувати додаткові матеріали, а законом не передбачено винесення суддею по справах про адміністративні правопорушення рішення у формі ухвали.

У звязку з цим посилання ОСОБА_1 і його захисника на те, що згідно із п. 4 Наказу Департаменту патрульної поліції № 14/1 від 24.11.2015 р. «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» фрагмент відеозапису може надаватись тільки на підставі ухвали суду, суперечить як законодавству, так і вказаному Наказу, оскільки в ньому зазначено, що такий відеозапис може надаватись і в інших випадках, передбачених діючим законодавством, за погодженням з начальником Управління патрульної поліції у відповідному місті або його заступниками, що мало місце в даному випадку, оскільки такий відеозапис надано судді у відповідності до зазначених вимог законодавства за підписом (погодженням) заступника начальника управління патрульної поліції в місті Черкаси.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною першою статті 251 КУпАП передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів у тому числі тими, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

З цього випливає, що законодавець не передбачає спеціальних вимог сертифікації та технічної повірки таких приладів, якими можуть бути планшети, мобільні телефони з вбудованими фото відеокамерами тощо, якими користуються не тільки поліцейські, а й пересічні особи.

Враховуючи думку про те, що такий технічний засіб, як «відеокамера, закріплена на форменому одязі», відсутній в «Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху», затвердженої наказом МВС № 33 від 01.03.2010 року (далі Інструкція № 33), слід відмітити, що такий технічний засіб передбачений як Інструкцією № 100, яка прийнята значно пізніше Інструкції № 33, так і законом, а саме статтею 251 КУпАП та статтею 40 Закону України «Про національну поліцію».

З огляду на викладене інформація, яка міститься на дисках з відеозаписом, що зроблений працівниками поліції, визнається не тільки доказом, а й належним та допустимим доказом.

Дослідженням цього доказу, який вівся безперервно, встановлено, що поліцейський, запідозривши водія ОСОБА_1 в тому, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, попередивши його про проведення відео зйомки, неодноразово (мінімум двічі) пропонував йому пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу (так званого «Драгера»), так і в закладі охорони здоровя, на що ОСОБА_1, визнавши, що вживав спиртні напої за декілька годин до зупинки його поліцейським (а не через кілька хвилин після зупинки транспортного засобу), погодився пройти огляд не на місці зупинки транспортного засобу, а в закладі охорони здоровя.

Протокол про відмову в проходженні огляду в даному випадку не повинен складатись, тим більше в присутності свідків, тому що порядок огляду визначений законом та відповідною Інструкцією, про що зазначено вище, а водій ОСОБА_1 вибрав один із способів проведення його огляду в закладі охорони здоровя, тобто не відмовився від проходження огляду.

З наданого відеозапису встановлено, що такий огляд проведено на підставі письмового направлення поліцейського, що також зазначено як в акті, так і у висновку № 456, де вказані дані посадової особи, яка звернулась із направленням (поліцейська ОСОБА_3, номер її службового посвідчення, час та дата направлення).

Результати огляду водія ОСОБА_1 зафіксовані в зазначених документах, які складені у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та зареєстровані у відповідному журналі.

За результатами огляду ОСОБА_1 складено однозначний висновок про те, що він на момент огляду (біля 02 год. 30 хв. 30.04.2017 р.) перебував у стані алкогольного спяніння.

Вказаною Інструкцією не передбачено зазначення у висновку кількісних показників спирту в організмі особи (проміле), ці показники зазначені у акті. Твердження ОСОБА_1 про те, що його не ознайомлювали з цими показниками, що він без помилок виконав необхідні тести, що наполягав на здачі біологічних зразків для аналізу, що лікар склав висновок не при ньому і не дав можливості ознайомитись із цим документом та ін. спростовується як даними акту № 456 про те, що діагноз «алкогольне спяніння» ОСОБА_1 виставлено не тільки за результатами використання спеціального технічного засобу, а й за результатами різноманітних тестів, а також вказаним відеозаписом, з якого встановлено, що ОСОБА_1 невпевнено виконував пальце-носову пробу; визнавав вживання спиртних напоїв, після чого, як він виразився, «акуратно їхав»; не вимагав надання документів на право використання спеціального технічного приладу; намагався незаконно вплинути на поліцейського та лікаря з метою уникнути відповідальності; відмовився на дві пропозиції лікаря здати біологічні зразки для аналізів; відмовився підписувати висновок та отримувати його копію, хоча поліцейський розяснював йому, що його підпис не буде означати визнання ним своєї провини.

Таким чином, вважаю доведеним, що ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУАП, і його вина в цьому доведена. Його показання при розгляді справи з перекрученням очевидних фактів потрібно розцінювати як спробу уникнути відповідальності за фактично скоєне правопорушення.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив зазначене адміністративне правопорушення приблизно о 01 год.48 хв. 30.04.2017 р., але в протоколі про адміністративне правопорушення помилково зазначено час біля 00 год. 48 хв. цього дня, що визнається опискою, яка не впливає на висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки його огляд на стан спяніння проведено не пізніше визначеного Інструкцією терміну.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 280, 283 КУАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУАП у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 грн.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до апеляційного суду Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_4