Єдиний унікальний номер 235/1538/17
Провадження №3/235/428/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м.Покровськ

Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Бородавка К.П. за участю прокурора Філонова О.О., розглянувши матеріали про адміністративні правопорушення, які надійшли з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції в Донецькій області, у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м.Новогродівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3, пров.Затишний, 9/2, громадянина України, працюючого секретарем Новогродівської міської ради, одруженого,

за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення №60 від 30.01.2017 ОСОБА_1, будучи депутатом Новогродівської міської ради сьомого скликання, 05.12.2015 у денний час, перебуваючи в приміщенні Новогродівської міської ради за адресою: Донецька область, м.Новогродівка, вул.Кошового, 46, в порушення вимог ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» публічно не повідомив про реальний конфлікт інтересів колегіальний орган, в якому працює - сесію міської ради, а саме, про прийняття участі у голосуванні з обрання себе на посаду секретаря Новогродівської міської ради (рішення № 7/2-41 «Про обрання секретаря Новогродівської міської ради», відповідно до якого його обрано секретарем Новогродівської міської ради сьомого скликання).

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення №63 від 30.01.2017 ОСОБА_1, будучи депутатом Новогродівської міської ради сьомого скликання,29.01.2016 у денний час, перебуваючи в приміщенні Новогродівської міської ради за адресою: Донецька область, м.Новогродівка, вул.Кошового, 46, в порушення вимог ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, проголосував «за» передачу в оренду земельної ділянки по вул.Риночна, 107 у м.Новогродівка Донецької області ОСОБА_1, тобто собі.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення №64 від 30.01.2017 ОСОБА_1, будучи депутатом Новогродівської міської ради сьомого скликання,29.01.2016 у денний час, перебуваючи в приміщенні Новогродівської міської ради за адресою: Донецька область, м.Новогродівка, вул.Кошового, 46,в порушення вимог ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» публічно не повідомив про реальний конфлікт інтересів колегіальний орган, в якому працює - сесію міської ради, а саме, про участь у голосуванні з питання «про передачу в оренду земельної ділянки по вул.Шевченка, 29 «а» в м.Новогродівка Донецької області ОСОБА_1», тобто собі.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення №65 від 30.01.2017 ОСОБА_1, будучи депутатом Новогродівської міської ради сьомого скликання,29.01.2016 у денний час, перебуваючи в приміщенні Новогродівської міської ради за адресою: Донецька область, м.Новогродівка, вул.Кошового, 46,в порушення вимог ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, проголосував «за» передачу в оренду земельної ділянки по вул.Шевченка, 29 «а» в м.Новогродівка Донецької області ОСОБА_1, тобто собі.

На обґрунтування наведених звинувачень ОСОБА_1 в згаданих протоколах зазначено, що згідно зі ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Водночас, ОСОБА_1 жодним чином не заперечував проти його висунення кандидатом на посаду секретаря ради, проти передачі йому в оренду земельних ділянок по вул. Риночна, 107 у м. Новогродівка та по вул. Шевченка 29 «а» у м. Новогродівка, чим надав згоду на це.

В судовому засіданні 20.04.2017 ОСОБА_1 заявлено клопотання про відкладення розгляду справи задля пошуку захисника, з приводу чого суддя зазначає таке.

В судовому засіданні 11.04.2017 ОСОБА_1 заявив, що для вирішення питання щодо необхідності мати захисника йому необхідний час для ознайомлення з адміністративними справами за складеними відносно нього протоколами про адміністративне правопорушення за ст.172-7 КУпАП, у звязку з чим розгляд справи був відкладений на 18.04.2017.

18.04.2017 ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у звязку із потребою правової допомоги, у звязку з чим провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 було зупинене до 20.04.2017, а ОСОБА_1 наданий час для вибору захисника.

20.04.2017 після поновлення провадження у справі ОСОБА_1 знову заявив клопотання про надання йому часу для вибору захисника.

Суддя зауважує, що незважаючи на те, що право на захист, хоч і є одним із фундаментальних прав у судочинстві, в тому числі з розгляду справ про адміністративні правопорушення, однак воно не може бути безмежним та має узгоджуватись із загальноправовим принципом заборони зловживання правом, який поширюється на всі галузі права.

Заборона зловживання правом закріплена у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, згідно з якою жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Під зловживанням правом на захист слід розуміти винне діяння особи чи їх захисника з приводу реалізації наданих їм прав при здійсненні захисту, зокрема від обвинувачення, яке хоч формально відповідає змісту наданого їм субєктивного права, однак виходить за межі його здійснення і спрямоване проти інтересів правосуддя та/чи процесуальних прав інших учасників процесу. Наслідком зловживання правом є відмова у захисті здійснення права, яке спрямоване на зловживання, та дії із припинення зловживання ними.

Враховуючи, що клопотання ОСОБА_1 про надання часу для ознайомлення з адміністративними матеріалами та вибору захисника було двічі задоволено суддею, але ОСОБА_1 не вжив ніяких заходів задля пошуку захисника, суддя не вбачає підстав для задоволення чергового клопотання ОСОБА_1 про надання часу задля вибору захисника, оскільки розцінює його як зловживання останнім своїм процесуальним правом на захист, яке в даному випадку спрямоване проти інтересів правосуддя.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зазначивши про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.127-7 КУпАП, та просив накласти адміністративне стягнення з урахуванням приписів ст.36 КУпАП в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень не визнав, зазначивши, що в голосуванні за обрання себе секретарем ради участі не приймав і взагалі був проти зайняття такої посади, але інші депутати вмовили його погодитись. Чи приймав він участь в голосуванні за надання йому в оренду земельних ділянок він не памятає, може й виходив з сесійної зали, разом з тим, він вважає, що в даних випадках реальний конфлікт інтересів відсутній.

Старший оперуповноважений ОВС Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 та поняті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 отримати примірники протоколів про адміністративні правопорушення №№60, 63, 64 та 65.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив пояснення, надані ним в письмовому вигляді згаданих протоколів, та зауважив, що такі пояснення, зокрема, стосовно кількості осіб, які приймали участь в голосуванні та як вони голосували, він зазначав на підставі даних Протоколів лічильної комісії, листка участі депутатів у пленарних засіданнях міської ради та відповідних протоколів засідання другої та четвертої сесії Новогродівської міської ради сьомого скликання.

Заслухавши прокурора, особу, стосовно якої складені протоколи про адміністративне правопорушення - ОСОБА_6, свідка ОСОБА_5 та вивчивши матеріали справ, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з постанови Новогродівської міської виборчої комісії Донецької області від 10.11.2015 №76, ОСОБА_6 обрано депутатом Новогродівської міської ради.

Приписами ст.172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, за ч.1 ст.172-7 КУпАП - за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; за ч.2 ст.172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції»; у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до п.п«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, депутати місцевих рад.

Наведене в примітці до ст.172-7 КУпАП визначення реального конфлікту інтересів співпадає з відповідною дефініцією в ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» під приватним інтересом розуміється будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Отже, можна визначити наступний склад адміністративного правопорушення за ст.172-7 КУпАП: - обєктом правопорушення є суспільні відносини у сфері державного управління щодо порушення вимог повідомлення про наявність конфлікту інтересів особою, яка є субєктом корупційного правопорушення; - обєктивна сторона правопорушення характеризується бездіяльністю особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обовязків, тому зобовязана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього, та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів; - суб'єктом адміністративного корупційного правопорушення є особи, зазначені у п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції; - субєктивна сторона правопорушення характеризується умисною формою вини.

Зміст наданого законодавцем поняття «реального конфлікту інтересів» дозволяє констатувати, що для висновку про наявність у особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити одночасну наявність декількох аспектів: - наявність у особи приватного інтересу; - наявність суперечності між приватним інтересом особи та її службовими/представницькими повноваженнями; - наявність впливу такої суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; - наявність повноважень на прийняття рішення.

Відтак, на підтвердження наявності обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП, має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи; в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Між тим, ані в протоколах про адміністративне правопорушення від 30.01.2017 №60, №63, №64, №65, ані в судовому засіданні прокурором не зазначено й не розкрито змісту зазначених вище факторів, без яких реальний конфлікт інтересів відсутній.

Суддя відмічає, що відповідно до ч.1, ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ч.6 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради має право обирати і бути обраним до органів відповідної ради.

Тобто, голосування депутата за обрання секретаря міської ради є його правом та обовязком і участь в такому голосуванні є здійсненням депутатом представницьких повноважень, а не проявом чи реалізацією її приватного інтересу, незалежно від того, за кого голосує депутат.

За змістом ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) секретар міської ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо, зокрема, рада не підтримала кандидатуру на посаду секретаря ради, запропоновану міським головою. Як вбачається, зі змісту протоколу засідання другої сесії Новогродівської міської ради сьомого скликання від 05.12.2015, кандидатура ОСОБА_1 на посаду секретаря міської ради була запропонована депутатами міської ради у кількості 13 осіб.

Як зазначив ОСОБА_1 в судовому засіданні, він проти своєї кандидатури на посаду секретаря взагалі заперечував, але його вмовили інші депутати бути секретарем.

Враховуючи викладене, суддя зазначає, що наведені приписи Закону України «Про місцеве самоврядування» прямо передбачають, що кандидатом на посаду секретаря ради може бути лише депутат цієї ради, у звязку з чим необхідність публічного повідомлення кандидатом сесії про ці обставини позбавлена будь-якого сенсу і правового значення у звязку з їх очевидністю і необхідністю виконання цієї норми закону. Тобто, виходячи з наведених положень закону, висунення певного депутата міської ради кандидатом на посаду секретаря ради повязане з необхідністю виконання радою своїх повноважень та обовязків як органу місцевого самоврядування, отже, є публічним, а не приватним інтересом.

Більш того, відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат має право обирати і бути обраним до органів відповідної ради, і в разі обрання депутата до органів ради, зокрема, секретарем ради, він має виконувати відповідні функції, повноваження та обовязки, передбачені ст.50 «Про місцеве самоврядування в Україні» в інтересах ради і громади селища.

Відтак є неспроможними та необґрунтованими посилання особи, яка складала протокол №60, та прокурора на те, що приватний інтерес ОСОБА_1 полягав в тому, що в разі обрання його секретарем ради він набуває посаду, певні повноваження, статус посадової особи органу місцевого самоврядування, можливість отримання заробітної плати, відпустки, рангів та категорій посадової особи відповідного органу.

З приводу прийняття участі ОСОБА_1 в голосуванні 29.01.2016 з приводу передачі в оренду земельних ділянок по вул.Шевченка, 29 «а» та по вул. Риночна, 107 в м.Новогродівка Донецької області, суддя зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, зазначено свідком ОСОБА_5, підтверджено ОСОБА_1 та не спростовано прокурором, інших кандидатур на отримання вказаних земельних ділянок в оренду, окрім ОСОБА_1 не було, між тим, на вказаних земельних ділянках розміщенні будівлі, які на праві власності належать ОСОБА_1, у звязку з чим означені земельні ділянки перебували у нього в оренді як у фізичної особи-підприємця, якого припинено у звязку зі набуттям ОСОБА_1 посади секретаря ради.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької або інших видів діяльності.

Згідно з ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Зі змісту рішень від 29.01.2016 №7/4-12 «Про передачу в оренду земельної ділянки по вул.Шевченка, 29 «а» у м.Новогродівка ОСОБА_1» та №7/4-13 ««Про передачу в оренду земельної ділянки по вул.Риночна, 107 у м.Новогродівка Мусейку ОСОБА_7» вбачається, що ОСОБА_1 подані заяви про передачу відповідних земельних ділянок в оренду у звязку з припиненням підприємницької діяльності.

За прийняття таких рішень також голосував ОСОБА_1, що вбачається з протоколів засідання четвертої сесії Новогродівської міської ради та з протоколів лічильної комісії.

За змістом вказаних рішень щомісячний розмір орендної плати, який має сплачувати ОСОБА_1 до місцевого бюджету складає 1619,99 гривень за земельну ділянку по вул.Шевченка, 29 «а» в м.Новогродівка, та 1086,82 гривень за земельну ділянку по вул.Риночна, 107 в м.Новогродівка.

Отже, суддя доходить до висновку, що при прийнятті рішень щодо передачі в оренду земельної ділянки та укладення договору, міська рада набула права на отримання впродовж наступних 49 років та 5 років відповідно орендної плати від переданих в оренду земель, при цьому орендар ОСОБА_1, в свою чергу, набув право на володіння та користування чужою земельною ділянкою, однак зобовязаний сплачувати орендну плату впродовж усього строку дії договору.

При цьому суддя зауважує, що на таких земельних ділянках знаходиться нерухоме майно, котре належить на праві власності ОСОБА_1 та звертає увагу, що з матеріалів справи та в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти наявності інших претендентів на право оренди земельних ділянок, на які претендував ОСОБА_1, отримання ним, як орендарем, нижчої ставки орендної плати, ніж інші особи, або будь-яких інших переваг.

Враховуючи викладене, суддя доходить до висновку, що в даному випадку немає суперечності між приватними інтересами депутата міської ради щодо передачі йому як фізичній особі в оренду земельних ділянок, на яких розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно, та його представницькими повноваженнями, оскільки укладення на підставі прийнятих рішень договорів є взаємовигідним для обох сторін та створює для обох сторін як права, так і обовязки.

Суддя вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи прокурора з приводу того, що вказані будівлі та земельні ділянки використовуються членами сімї ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності, а отже, для отримання прибутку, а відтак наявності реального конфлікту інтересів, з огляду на наступне. За змістом ст.42 Господарського кодексу України підприємницька діяльності хоч і є діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, однак здійснюється на власний ризик, отже, одержання прибутку від підприємницької діяльності є припущенням, на відміну від реального обовязку щороку сплачувати орендну плату в зазначених вище розмірах, незалежно від наявності доходів від діяльності на орендованій ділянці.

Також суддя відмічає таке. Відповідно до ч.1 ст. 59-1 «Конфлікт інтересів» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

По-перше, наведена норма ч.1 ст.59-1 вказаного Закону не містить терміни «реальний конфлікт інтересів» чи «потенційний конфлікт інтересів», по-друге, вказані положення не містять заборони депутату місцевої ради брати участь у прийнятті рішень, а навпаки, передбачають, що депутат бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою.

Отже, суддя зауважує, що в матеріалах справи не міститься і прокурором не надано будь-яких даних, які б свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між приватними інтересами ОСОБА_1 та його службовими чи представницькими повноваженнями як депутата Новогродівської міської ради в момент голосування: - з питання обрання ОСОБА_1 на посаду секретаря Новогродівської міської ради; - з питання передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки по вул.Шевченка, 29 «а» в м.Новогродівка; - з питання передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки по вул.Риночна, 107 в м.Новогродівка, та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось в розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», де зазначено, що корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною в ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - це використання особою, зазначеною в ч.1 ст.3 цього Закону наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в ч.1 ст.3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Окрім того, відсутні й докази на підтвердження субєктивної сторони правопорушення за ст.172-7 КУпАП, а саме, вчинення відповідних правопорушень умисно, що відповідно до ст.10 КУпАП визнається таким, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У судовому засіданні не доведено, що неповідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку про наявність зазначеного в протоколах реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах такого реального конфлікту інтересів, вчинено ним умисно, коли він усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Отже, відсутня й субєктивна сторона даного правопорушення, яка є обовязковою складовою будь-якого правопорушення.

Враховуючи, що відповідальності за ст.172-7 КУпАП підлягає особа, яка не повідомила у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та вчинила дії чи прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, беручи до уваги те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом наявності складу правопорушення, зокрема, обєктивної та субєктивної сторони того чи іншого діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини № 39598/03 від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» та рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), а інші належні докази як обєктивної, так і субєктивної сторони, зазначених в протоколах правопорушень, відсутні, суддя, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить до висновку, що в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Суддя вважає, що невірне зазначення в протоколі №60 від 30.01.2017 назви ради «сільської ради» замість «міської ради» є суто технічною помилкою, що підтвердив в судовому засіданні і старший оперуповноважений ОВС Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2, яка підлягає виправленню і жодним чином не впливає на обєктивність та безсторонність судового розгляду.

Враховуючи, що справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 розглядаються одночасно, суддя вважає необхідним обєднати їх в одне провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги наведене, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283-284 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Обєднати в одне провадження справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП та справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП, присвоїти номер провадження 3/235/428/17 (єдиний унікальний номер 235/1538/17).

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К.П. Бородавка