Справа №580/245/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 33/788/161/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Осмоловського В.А., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол не відповідає вимогам закону та є недопустимим доказом у справі, докази були досліджені неповно, зазначені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, вказана в ній дата його народження є невірною, копія протоколу йому не вручалася та не надсилалася, не всі свідки були допитані, суддею не були взяті до уваги докази того, що він не керував автомобілем і його доводи з цього приводу не спростовані жодними доказами, працівники поліції не пропонували йому у присутності двох свідків пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а тому вимога їхати до лікарні була незаконною, у працівників поліції були відсутні законні підстави для проведення огляду на стан сп'яніння, протокол був складений на території Лебединського району працівником Сумського РВП ГУНП в Сумській області, при цьому він перебував на приватному автомобілі.

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді ОСОБА_3 27.01.2017 близько 21-40 години керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Будильській в м. Лебедині з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5а Правил дорожнього руху України.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Осмоловського В.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України (в редакції постанови КМУ № 161 від 22.03.2017), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР України, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності 2-х свідків. Результати огляду зазначаються у відповідному акті. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд осіб на стан алкогольного сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і проводиться в присутності поліцейського.

Як було встановлено в ході апеляційного розгляду даної справи про адміністративне правопорушення автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 був зупинений інспектором поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 разом з іншими двома працівниками поліції цього райвідділу ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які запропонували пройти йому огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, на що останній відмовився.

Зазначені вище обставини об'єктивно підтверджуються дослідженими в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення;

- показаннями свідка ОСОБА_8, наданих ним в суді першої та апеляційної інстанціях, згідно яких ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля і відмовився проходити огляд на стан сп'яніння, а також відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення;

- показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, наданих останніми в суді першої інстанції, згідно яких ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, а свідок ОСОБА_9 також підтвердила факт знаходження ОСОБА_3 за кермом транспортного засобу в балаклаві;

- показаннями свідка ОСОБА_5 в суді першої інстанції, згідно яких саме ОСОБА_3 керував автомобілем, після зупинки транспортного засобу і до приїзду слідчо-оперативної групи знаходився весь час за кермом і в послідуючому відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, після чого і був складений протокол про адміністративне правопорушення;

- відеозаписом подій від 27.01.2017 (а.с.30), виготовлених працівниками поліції, згідно якого 27.01.2017 близько 21-40 години саме ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, який на час зупинки транспортного засобу працівниками поліції знаходився за кермом у балаклаві.

Зазначені відеозаписи слід вважати належними, допустимими і достовірними доказами у даній справі, оскільки у відповідності до приписів ч.1 ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які зокрема встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки.

Вказаний доказ був наданий працівником поліції та долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб і будь-яких даних, які б вказували на те, що ці відеозаписи були отримані з істотним порушенням встановленого законом порядку та свідчили б про їх недопустимість матеріали справи не містять.

Крім того, згідно вказаної вище норми закону (ст.251 КУпАП), фактичні дані у справі також встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта тощо.

В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що саме через відмову водія ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку працівником поліції ОСОБА_5 на останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520427 від 27.01.2017, який на думку апеляційного суду відповідає вимогам ст.256 КУпАП, згідно якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Аналізуючи вказані вище положення закону, прихожу до переконання, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права останнього, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невідповідності цього протоколу вимогам закону, відсутності повноважень працівників поліції на його складання і недопустимості його як доказу у справі є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При цьому, слід враховувати, що у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.1 ст.130 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, керуючись законом, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 щодо обставин правопорушення, які в судових засіданнях під час розгляду в суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду справи заперечили факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом і відмови останнього у проходженні огляду на стан сп'яніння.

Зазначені показання не можуть бути узяті до уваги, оскільки повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами по справі, а тому вони є недостовірними доказами захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що докази були досліджені судом першої інстанції неповно, а зазначені в постанові висновки судді не відповідають фактичним обставинам, то вони також є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Твердження ОСОБА_3 про невручення йому протоколу про адміністративне правопорушення не може бути узято до уваги, оскільки останній сам відмовився від підпису в даному протоколі та в отриманні його копії, що було підтверджено дослідженими в установленому законом порядку доказами в ході розгляду апеляційної скарги.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 і щодо відсутності доказів керування ним транспортним засобом та відсутності у працівників поліції законних підстав для проведення огляду на стан сп'яніння, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наведеними вище доказами, перевіреними під час апеляційного розгляду.

Не можуть бути узяти до уваги твердження апеляційної скарги про те, що працівниками поліції був порушений порядок огляду на стан сп'яніння, оскільки вказані вище положення законодавства України про адміністративні правопорушення щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду не передбачають обов'язковості дотримання черговості проходження огляду на стан сп'яніння, що може потягти за собою недійсність такого огляду.

При цьому, апеляційний суд враховує і поведінку водія ОСОБА_3, який відмовився взагалі проходити огляд на стан сп'яніння як особа, що керувала транспортним засобом, як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров'я, порушивши тим самим в даному конкретному випадку п.2.5 ПДР України, згідно якого він як водій зобов'язаний був на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Встановити достовірно на час ухвалення апеляційним судом свого рішення по даній справі, чи пропонувалося ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу «Алкотестера 6810 «Драгер» не видається за можливе.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу норм вищевказаного законодавства України про адміністративні правопорушення та досліджених в суді доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшла своє підтвердження.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію суддею суду першої інстанції дій ОСОБА_3 стосовно порушення ним вимог п.2.5а ПДР України, оскільки Правила дорожнього руху України не містять такого пункту, внаслідок чого рішення судді підлягає скасуванню через неправильне застосування норми матеріального права, так як диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП, як зазначалося вище, є бланкетною і відсилає в даному випадку до конкретного пункту Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (із послідуючими змінами), які безпосередньо встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_3, наведену працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення, то вона визначена правильно, а саме п.2.5 ПДР України.

Крім того, суддя суду першої інстанції дещо по-іншому виклав у своїй постанові фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 правопорушення, ніж вони були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не вмотивувавши своє рішення з цього приводу.

Неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Той факт, що у протоколі про адміністративне правопорушення невірно були вказані серія та номер паспорту ОСОБА_3, в даному конкретному випадку, на думку апеляційного суду, не впливає істотно на недопустимість чи недостовірність протоколу як доказу по справі, оскільки у відповідності до вимог ст.280 («Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо, тобто ті обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Є обґрунтованими і доводи сторони захисту про те, що у постанові судді неправильно був зазначений рік народження ОСОБА_3 - 1987 рік, замість 1982 року, хоча цей факт також з огляду на вимоги ст.280 КУпАП суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення і його слід вважати технічною помилкою.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незважаючи на наявність підстав для скасування постанови судді суду першої інстанції через неправильне застосування норми матеріального права, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги, а тому вважаю за необхідне визнати останнього винним у вчиненні даного правопорушення.

Однак, зважаючи на те, що адміністративне правопорушення було вчинене 27.01.2017, то строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 сплинув 27.04.2017, внаслідок чого після скасування постанови судді від 04.04.2017 провадження по справі у відношенні ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст.38 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 - скасувати через неправильного застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.