Справа № 324/234/17
Провадження № 3/324/118/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Каретник Ю.М., при секретарі Савченко Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пологи матеріали, що надійшли від із сектору ДПП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №319376 від 22 січня 2017 року, складеного інспектором взводу супроводження ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_3, встановлено, що 22 січня 2017 року о 01 годині 10 хвилин у с. Кінські Роздори Пологівського району Запорізької області по вул. Щорса гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307, д.н. 61328НЕ, з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук). Від медичного огляду в медичному закладі та від газоаналізатора «Драгер» відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1, не визнаючи порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України і, як наслідок, провини у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, суду пояснив, що з 20.01.2017 року по 21.01.2017 року він разом із гр. ОСОБА_4 перебував у відрядженні у с. Павлопілля Нікопольського району Дніпропетровської області. 21.01.2017 року приблизно о 23-30 год. вони заїхали на територію ПП «Бізон», де вони працюють, де залишили службовий автомобіль та документацію, а звідти вирушили додому на автомобілі ОСОБА_1 ЗАЗ 110307, державний номер 61328 НЕ. Приблизно о 00-15 год. 22.01.2017 року ОСОБА_1 привіз гр. ОСОБА_4 додому у с. Кінські Роздори, а потім заїхав до своєї дівчини ОСОБА_5, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, у якої перебував хвилин 10-20. По дорозі додому його було зупинено співробітниками поліції, які вели себе дуже нахабно, не відрекомендувалися і сказали йому, що він просто так не поїде. Спочатку поліцейські запропонували йому показати документи, після чого забрали посвідчення водія і попросили відкрити багажник. У відповідь на отриману від ОСОБА_1 інформацію про те, що він їде додому із відрядження, співробітники поліції сказали йому, що складуть стосовно нього протокол за керування автомобілем у стані алкогольного спяніння, оскільки їм необхідні показники роботи. При цьому співробітники поліції сказали, що за дане порушення до нього буде застосоване попередження. Коли він намагався зателефонувати рідним, співробітники поліції почали погрожувати, що заберуть телефон. Йому запропонували пройти тест за допомогою приладу «Драгер», але він відмовився, оскільки були відсутні свідки. Пройти медичний огляд у медичному закладі поліцейські не пропонували. На вимогу поліцейських він підписав якісь документи, після чого його відпустили, але вилучили посвідчення водія та видали тимчасовий дозвіл. Від керування автомобілем його не відсторонили. Крім двох поліцейських та ОСОБА_1 під час вказаної розмови нікого не було. Другий примірник підписаного ним протоколу йому не вручали. Окрім того, під час підписання протоколу ОСОБА_1 бачив, що протокол не був заповнений повністю. Також ОСОБА_1 пояснив, що він виїздив за місцем проживання свідків, які вказані у протоколі, однак зясував, що ОСОБА_6 за вказаною у протоколі адресою не проживає, а ОСОБА_7 був відсутній вдома, бо, за інформацією його дружини, працює поліцейським у м. Запоріжжі. Просив суд визнати його не винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 пояснив суду, що ОСОБА_1 розповів йому те ж саме, що він розповів і суду під час розгляду справи. Додатково зауважив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими було допущено порушення вимог ст. 266 КУпАП і п. 1 та п. 7 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), оскільки вони не відсторонили водія від керування транспортним засобом, а також залучили у якості свідка поліцейського ОСОБА_7 Також він зазначив, що наявні у матеріалах справи пояснення свідків є шаблонними, надрукованими, і неможливо достовірно встановити, чи дійсно саме вказані особи підписували ці пояснення. Окрім того, він звернув увагу суду, що було порушене право на захист ОСОБА_1, оскільки йому поліцейські заборонили користуватися мобільним телефоном, а сам протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_8 підписав до його заповнення поліцейськими.

З метою повного і всебічного розгляду справи судом неодноразово вживалися заходи щодо виклику в судове засідання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в присутності яких, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - інспектора взводу супроводження ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 судові повістки про виклик у судові засідання, призначені на 03.03.2017 року, на 22.03.2017 року, на 06.04.2017 року та на 20.04.2017 року щоразу отримували, але жодного разу до суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. ОСОБА_6 не отримав жодну повістку про виклик у вказані судові засідання, а всі рекомендовані поштові відправлення до суду повернулися без вручення адресату з позначкою «за закінченням терміну зберігання». У матеріалах справи контактні телефони вказаних осіб не зазначені.

Таким чином, не зважаючи на неодноразово вжиті судом заходи щодо здобуття доказів під час розгляду справи в суді безпосередньо шляхом допиту в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд позбавлений такої можливості через вказані вище підстави.

Свідок ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, однак ОСОБА_2 надав до суду копії документів на підтвердження поважності причини його неприбуття смерті батька.

Так, судом зясовано, що дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №319376 від 22 січня 2017 року і додані до нього матеріали, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в діях особи ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як випливає із змісту ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Окрім того, у практиці Європейського Суду з прав людини прослідковується тенденція до поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Встановлення вини особи-правопорушника на припущеннях неможливе згідно із вимогами ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247,280 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, він складений з грубими порушеннями вимог ст.ст.254, 256 КУпАП.

Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858. Вказаними нормативними документами визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану сп'яніння.

Пунктами 3, 4, 6 Постанови та пунктами 1, 2, 3, 6, 7 ч.1 Інструкції передбачено, що огляд проводиться поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених для застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України, огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладаючи фабулу вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, посадова особа, яка склала протокол, зазначила, що він «Від медичного огляду в медичному закладі та від газоаналізатора «Драгер» відмовився у присутності свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України». Тобто, у порушення вимог ст.ст.254,256 КУпАП посадова особа, яка зазначила, в чому полягає порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, і, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, не зазначила, від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 та з якою метою передбачалося проведення огляду, що, на думку суду, зважаючи на диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП, є грубим порушенням вимог ст.ст.254,256 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, у матеріалах справи відсутня розписка ОСОБА_1 з даного приводу.

З аналізу пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на а.с. 5 вбачається, що факт відмови ОСОБА_1 від отримання ним другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення свідками не підтверджений. Не містить такої інформації і рапорт інспектора Скиртача Д.М.

Окрім того, матеріали справи не містять відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, як того вимагають положення ст. 266 КУпАП і п. 1 розділу 9 Інструкції № 1395.

Отже, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений працівником поліції з грубим порушенням вимог ст.ст.255, 256,266 КУпАП, Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також Інструкції № 1395.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що твердження особи, яка склала протокол, про те, що ОСОБА_1 22 січня 2017 року о 01 годині 10 хвилин у с. Кінські Роздори Пологівського району Запорізької області по вул. Щорса відмовився від проходження медичного обстеження на стан перебування в стані алкогольного спяніння, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а ґрунтувалося на припущеннях та недопустимих доказах, що відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України тлумачиться на користь ОСОБА_1

До такого висновку суд дійшов, крім зазначеного вище, виходячи з того, що свідки, дані яких зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, і пояснення яких додані до протоколу про адміністративне правопорушення, на судові виклики за адресами, зазначеними в матеріалах справи, чотири рази до суду не зявилися. Їх пояснення, долучені до матеріалів справи, роздруковані як шаблонні, без індивідуалізації конкретних обставин справи та конкретних фактів, які спостерігав кожен свідок у даній конкретній ситуації. Окрім того, рапорт інспектора взводу супроводження ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 також заповнений як шаблон, що не дає можливості суду пересвідчитися у тому, чи дійсно викладені у ньому відомості мали місце у даній конкретній ситуації.

Також не відповідають вимогам ст. 268 КУпАП дії співробітників поліції щодо незабезпечення права ОСОБА_1 на захист, оскільки із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що йому заборонили користуватися мобільним телефоном.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на суд покладається обов'язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Тому вбачаються підстави для закриття даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 130 ч.1, 245, 251-252, 254, 256, 266, 268, 280, 284, 287 КУпАП, Конституцією України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.М. Каретник