ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1081/16-п
провадження № 3/691/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м.Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративного провадження №3/691/665/16, №691/1081/16-п, які надійшли з Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України вул.Благовісна №189 м.Черкаси Черкаської області, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення пов»язаного з корупцією ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, українки, приватного підприємця, жительки вулиці Пушкіна №3, м.Городище, Городищенського району, Черкаської області, депутата 7 скликання Городищенської міської ради Черкаської області, -

за ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,-

встановив :

20 жовтня 2016 року до Городищенського районного суду Черкаської області надійшов протокол №6 від 30 вересня 2016 року з Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за адмінправопорушення по ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, в якому зазначено, що будучи депутатом Городищенської міської ради Черкаської області, являючись суб»єктом відповідальності за правопорушення, пов»язані з корупцією відповідно до п.»б»п.1ч.1ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», порушила вимоги п.3ч.1ст.28 вказаного закону, а саме вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів. Голосуючи як депутат Городищенської міської ради Черкаської області за рішення міської ради про продовження своєму чоловіку ФОП ОСОБА_5 договору оренди земельної ділянки по вул..Миру №54 м.Городище Черкаської області вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто своїми умисними, протиправними діями вчинила адміністративне правопорушення, пов»язане з корупцією, передбачене ч.2ст.172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не визнала факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2ст.172-7 КУпАП, пояснила, що повідомляла під час проведення восьмої сесії Городищенської міської ради Черкаської області, колегіальний орган, в усній формі про конфлікт інтересів, за результатами обговорення якого отримала дозвіл головуючого та секретаря сесії на голосування, просила врахувати, що її чоловік ОСОБА_5 теж повідомив про такі ж обставини щодо себе і участі в голосуванні не брав, після нього таке повідомлення зробила і вона.

Захисник ОСОБА_3 просила адміністративну справу закрити через відсутність події і складу адміністративного правопорушення за ч.2ст.172-7 у діях ОСОБА_4 під час проведення восьмої сесії Городищенської міської ради Черкаської області та взяти до уваги, що питання оренди земельної ділянки було вирішено 19 липня 2016 року шляхом укладення додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі, а не при прийнятті рішення.

Прокурор у висновку вважав доведеною вину ОСОБА_4В у вчиненні адміністративного правопорушення, пов"язаного з корупцією, передбаченого ч.2ст.172-7 КУпАП, просив притягнути до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, прокурора, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які повідомили суду про те, що питання конфлікту інтересів було предметом обговорення на сесії Городищенської міської ради 12 липня 2016 року та ОСОБА_4 особисто повідомляла присутніх про такі обставини при обговоренні питання продовження договору оренди землі з її чоловіком, та при цьому депутати ОСОБА_14 і ОСОБА_13 рекомендували не брати участь у голосуванні, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши надані докази на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, пов"язаного з корупцією, передбаченого ч.2ст.172-7 КУпАП.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до статті 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність .

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За змістом статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов»язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов»язаних з ними можливостей. В рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Таким чином, при розгляді справи про корупційне правопорушення, обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Як вбачається із змісту протоколу №7 від 30 вересня 2016 року, складеного старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, суть адміністративного корупційного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_4 12 липня 2016 року голосуючи як депутат Городищенської міської ради Черкаської області за рішення сесії міської ради про продовження своєму чоловікові ФОП ОСОБА_5 договору оренди земельної ділянки по вул.Миру №52 м.Городище Черкаської області, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів (а.с.1-6). Місцем вчинення правопорушення пов»язаного з корупцією є місце проведення 8 чергової сесії Городищенської міської ради, що розташована за адресою вул.Грушевського, будинок №11, м.Городище Черкаської області, а датою вчинення правопорушення пов»язаного з корупцією є дата проведення восьмої чергової сесії Городищенської міської ради Черкаської області, тобто 12 липня 2016 року. Днем виявлення адміністративного правопорушення, пов»язаного з корупцією є дата складення протоколу про вчинення правопорушення, пов»язаного з корупцією, тобто 30 вересня 2016 року (а.с.1-6). Згідно протоколу Городищенської міської виборчої комісії Городищенського району Черкаської області від 25 жовтня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обрані депутатами Городищенської міської ради у багатомандатному виборчому окрузі (а.с.64-74). 17 листопада 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 видано посвідчення депутатів за №20 та №18(а.с.79). Відповідно до копії запису акту про укладення шлюбу №153 від 21 жовтня 1989 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с.84).Особа ОСОБА_4 підтверджується паспортом громадянина України (а.с.76). Особа ОСОБА_5 підтверджується паспортом громадянина України (а.с.75). 23 грудня 2005 року сесією Городищенської міської ради було прийнято рішення №25-16 «Про розгляд заяви ПП ОСОБА_5 щодо передачі в оренду земельної ділянки по вул.Миру,54 м.Городище та 23 грудня 2005 року Городищенською міською радою і було укладено договір оренди землі з приватним підприємцем ОСОБА_5 строком до 23.12.2016 року (а.с.24-29). 30 травня 2016 року ОСОБА_5 звернувся із письмовою заявою до Городищенської міської ради про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки (а.с.13). За списком реєстрації депутатів Городищенської міської ради 7 скликання 12 липня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є зареєстрованими (а.с.14). У Переліку питань на 8 сесію 12 липня 2016 року є включеним питання під №9 «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_5 щодо продовження договору оренди земельної ділянки по вул.Миру №52 м.Городище» (а.с.15-16). Витяг з протоколу восьмої сесії міської ради від 12 липня 2016 року вказує, що ОСОБА_4 особисто повідомила депутатів про існування конфлікту інтересів при розгляді питання оренди землі, а головуючий на сесії ОСОБА_15 під час постановки на голосування пропозиції щодо продовження договору оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_5 та поновлення його терміном на 10 років, просив депутатів врахувати, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можливий конфлікт інтересів (а.с.17-21). Рішенням сесії Городищенської міської ради Черкаської області від 12 липня 2016 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки по вул.Миру,52 м.Городище з ФОП ОСОБА_5Б.» дію договору оренди продовжено (а.с.23).За характеристикою виданою Городищенською міською радою ОСОБА_4 характеризується виключно з позитивної сторони (а.с.78).

У відповідності до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судового провадження і відправлення правосуддя, коли висновки судді не можуть базуватися на припущеннях, а всі сумніви винуватості трактуються на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у звязку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність, для достовірних і безспірних висновків про скоєне на принципах забезпечення доказів провини за ст.129 Конституції України, визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не можуть мати наперед встановлену силу.Відповідно до ч. 2ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція ч.2 ст.172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. У відповідності до примітки статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у п.п. 1,2 ч.1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 14 липня 2016 року № 2 були затверджені Методичні рекомендації з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб. Метою рекомендацій є формування єдиного підходу осіб,уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб до розуміння і дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, запроваджених Законом. Методичні рекомендації затверджені лише 14 липня 2016 року, в той час, як подія відповідно до обставин в адміністративній справі мала місце 12 липня 2016 року. В розділі «Особливості врегулювання конфлікту інтересів у окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» зазначено, що особливості такого врегулювання зводяться до обовязку особи, яка має реальний чи потенційний конфлікт інтересів з питань, які розглядаються, до наступного: 1) у найкоротший термін письмово проінформувати визначений законом орган про наявний конфлікт інтересів; 2) заявити самовідвід щодо участі у розгляді відповідного питання. Така рекомендація суперечить ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Статус депутата місцевої ради визначений Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Відповідно до ст. 3 цього Закону депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради, наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів. Неоднозначність підходів при вирішенні питань врегулювання конфлікту інтересів у окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування свідчить про відсутність на законодавчому рівні однозначних правил розвязання конфлікту інтересів, що унеможливлює притягнення особи у чинній справі до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» від 19.02.2009, заява №4465/04). Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі. Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23). Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод. За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди при розгляді справ зобовязані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права України. Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України«Про запобігання корупції» приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Таким чином, слід розуміти, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному. Отже, конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Під час судового розгляду адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_4 повідомила, що підтверджується і витягом з протоколу восьмої сесії Городищенської міської ради від 12 липня 2016 року про існування реального конфлікту інтересів в обраний нею спосіб у зв»язку з невизначеністю дій на підставі вище проаналізованого чинного законодавства. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 підтвердили ці обставини і повідомили суду, що колегіальним органом, а саме членами сесії, було надано дозвіл ОСОБА_4 голосувати, з мотивацією виконання своїх функції як депутата Городищенської міської ради.

Згідно Закону України «Про засади і запобігання протидії корупції» обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є неповідомлення про конфлікт інтересів фізичної особи, яка має по відношенню до суб'єкта адміністративного правопорушення владні управлінські повноваження (є безпосереднім керівником). В діях же ОСОБА_4 не встановлений прямий умисел щодо такого діяння, що вказує на відсутність ознак суб»єктивної сторони адміністративного правопорушення. Із протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 30 вересня 2016 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.172-7 КУпАП, вбачається що ОСОБА_4 як депутат Городищенської міської ради 7 скликання в приміщенні Городищенської міської ради за адресою: вул.Грушевського №11 м.Городище Черкаської області в порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" голосувала "За" прийняття рішення №8-9/7 "Про продовження договору оренди земельної ділянки по вул.Миру,52, м.Городище з ФОП ОСОБА_5Б.»" в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки рішення з даного питання стосувалося приватного інтересу чоловіка ОСОБА_5. Однак, надані та перевірені в судовому засіданні докази, дають підстави суду стверджувати, що ОСОБА_4 усвідомлювала, що у її діях як депутата виник конфлікт інтересів, але вона повідомила про це присутніх членів колегіального органу, що зробив і її чоловік, тобто вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, що проявилися у формі дій, а саме голосуванні "За" прийняття рішення №8-9/7 на сесії Городищенської міської ради, депутатом якої вона являється, в умовах реального конфлікту інтересів під час розгляду питання порядку денного засідання 8 сесії 7 скликання яка відбулася 12 липня 2016 року не відображає за своїм змістом належного обґрунтування щодо кваліфікацій дій за ч.2ст.172-7 КУпАП. З огляду на вищенаведене, вважаю, що дії ОСОБА_4 не характеризуються прямим умислом (або необережністю) на незаконне збагачення або збагачення інших осіб, оскільки рішення приймалось по питанню порядку денного за №9 і стосувалося громадянина ОСОБА_5. Вказаним рішення ніяким чином не було надано матеріальних благ чи будь-якої переваги, яку отримав ОСОБА_5. Крім цього, за результати голосування, рішення було прийнято більшістю голосів. В судовому засіданні та з матеріалів адміністративної справи встановлено, що шкода державним інтересам не завдана, засідання сесії відбувалося у встановлений законодавством порядок.

Суд, критично оцінює факти, що депутати Городищенської міської ради, які брали участь у роботі восьмої сесії, до суду для підтвердження пояснень наданих прокурору Смілянської місцевої прокуратури 04 серпня 2016 року не з»явилися в повному складі(а.с. 145,158,217); витяг з протоколу восьмої сесії міської ради від 12 липня 2016 року оформлений і виготовлений за змістом і формою, як такий, що не відображає перебігу всіх обставин, які повідомили суду свідки, що прибули для дачі пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13; із змісту протоколу та наданих суду доказі вбачається розбіжність в адресі за якою знаходиться земельна ділянка ОСОБА_5 у зв»язку з посиланнями на вул.ОСОБА_7 то №52 то №54 і викликає сумнів чи мав місце конфлікт інтересів взагалі та чи стосувався інтересів особи, яка притягується до відповідальності; не надано правової оцінки факту відмови ОСОБА_5 від участі в голосуванні при прийнятті рішення що стосується надання в оренду йому безпосередньо земельної ділянки, як і фактам викладених в поясненнях депутатів міської ради, про те, що депутати ОСОБА_5 і ОСОБА_4 повідомили про конфлікт інтересів, як подружжя , - що в цілому вказує на передчасний висновок про вчинення корупційного правопорушення особою. Оскільки згідно практики ЄСПЛ (справа «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії») судді при здійсненні своїх повноважень повинні відійти від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні, то суд не може самостійно збирати докази вчинення правопорушення за сторону обвинувачення.

Беручи до уваги п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.05.1998 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією», враховуючи вищевикладене, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-7 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, остільки, згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 245, 251, 266, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -

постановив:

Закрити провадження №3/691/1/17 у адміністративній справі №691/1081/16-п про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Апеляційного суду Черкаської області через Городищенський районний суд.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Суддя ОСОБА_16