Справа № 496/2244/17
Провадження № 3/496/1114/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 014201, 29 червня 2017 року о 00.40 годині в селі Нерубайське по вулиці Пастера, 6, ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота» державний номерний знак 482-10ОК з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду і продуття алкотестера «Драгер» відмовився в присутності двох свідків.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вини не визнав та просив закрити справу у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності просив провадження по справі закрити, так як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги законодавства.

Вислухавши учасників справи, дослідивши докази по справі, суд при ухваленні постанови виходить з наступного.

В судовому засідання було проведено демонстрацію відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції щодо події, яка сталась 29 червня 2017 року, з якого вбачається факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп'яніння в встановленому законом порядку. Крім того, з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 своєю поведінкою створював перешкоди працівникам поліції при складанні протоколу, зухвало поводився.

Допитаний свідок ОСОБА_2 (поліцейський) пояснив, що ОСОБА_1 був зупинений. Після того як поліцейський підійшов та представився, відчув запах алкоголю та ознаки алкогольного спяніння в ОСОБА_1 Поліцейський просив вийти його з автомобілю, але ОСОБА_1 відмовився та показав пенсійне посвідчення МВС, зазначивши, що в нього немає часу та йому потрібно їхати. Після запитання про продуття приладу «Драгер» та проходження експертизи на стан спяніння категорично відмовився.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що 29 червня 2017 року їх зупинили працівники поліції та просили на ознайомлення документи, які чоловік надав. Вказала, що чоловіка просили пройти тест на стан спяніння, але він відмовився у звязку з тим, що йому не сподабався його візуально-технічний стан.

Суд відноситься критично до пояснень свідка ОСОБА_3, так як при поясненнях плуталась у сказаному та щодо суті подій не надала конкретних пояснень, вказуючи на те, що вже забула ці події. Крім того, з пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_3 в той день вживала алкогольні напої («была выпившая хорошо»). Вказане підтверджує пояснення працівника поліції ОСОБА_2 щодо запаху алкоголю з салону машини, але ОСОБА_1, не захотів пройти процедуру встановлення стану на алкогольне спяніння, яка б підтвердила, що запах в салоні автомобілю саме після вживання алкоголю його дружини, що зняло б усі питання з цього приводу відносно нього.

Твердження ОСОБА_1 про те, що свідок ОСОБА_4 є працівником поліції у звязку з чим може бути упередженим суд бере до уваги, так як згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Але суду не було доведено, що ОСОБА_4 є поліцейським, а наданий витяг з декларації не є належним доказом, так як не підтверджується достовірністю ресурсу отримання інформації, документ не завірений належним чином та місце проживання ОСОБА_4 в поясненнях від 29 червня 2017 року та у вказаному витягу різне.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що ОСОБА_1 своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, а саме, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, що також підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме: обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 014201 від 29 червня 2017 року, поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_4 та відеозаписом місця оформлення адміністративного матеріалу.

Суд розглянувши справу, вивчивши усі докази в їх сукупності, приймаючі до уваги, зо свідки відповідно до протоколу не були допитані у судовому засіданні, вважає що відео з реєстратору працівників поліції не залишає ніяких сумнівів у винуватості ОСОБА_1 в скоєні правопорушення передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

Враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення, керуючись ч. 1 ст. 130 та з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, суд вважає, за необхідне застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 30, 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 гривень.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Буран В.М.

25 вересня 2017 року

Строк пред'явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2017 року.