АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/2772/2017Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Диба О.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, 03.09.2017 року близько 00 год. 15 хв., в м. Києві по пр. С.Бандери, 92-а, гр. ОСОБА_4 керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Відповідно до результатів тестування на алкоголь отриманих за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_4 03.09.2017 року перебував в стані алкогольного сп'яніння з показниками 2,47 проміле.

Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, ОСОБА_4 03.09.2017 року перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Водій ОСОБА_4, порушивши п.2.9 «а» ПДР України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_4 отримав 18 жовтня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказує, що він готовий понести адміністративну відповідальність, але не у виді позбавлення права керування, а у виді накладення штрафу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що 03 вересня 2017 року близько 00 год. 15 хв. він їхав на автомобілі марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 та був зупинений працівниками поліції, хоча ніяких порушень ПДР України з його боку допущено не було і аварійної ситуації також не було створено. На вимогу працівників поліції він зразу зупинився, пред'явив техпаспорт на автомобіль та права. Після цього йому було запропоновано провести тестування з приводу вживання алкоголю.

ОСОБА_4 вказує, що від огляду він не відмовлявся, оскільки спиртних напитків напередодні не вживав і був впевнений, що проба буде негативна. Однак за допомогою приладу було виявлено 2,47 проміле алкогольного сп'яніння. Для нього це було несподіванкою, оскільки він дійсно алкогольних напоїв не вживав, а випив лише одну пляшку пива ввечері. Пізніше в нього піднявся тиск і він змушений був приймати ліки для пониження тиску. Пиво випив на голодний кишечник, приймав ліки, можливо і відбулася якась реакція, інакше він ніяк не може пояснити факт наявності алкоголю. Він ніколи не дозволяв собі сідати за кермо в стані алкогольного сп'яніння або ж просто на підпитку. Взагалі він ніколи не порушував ПДР, до адміністративної відповідальності не притягувався та щиро кається в тому, що дозволив собі сісти за кермо після того як того дня вживав пиво, яке містить в собі мізерну дозу алкоголю.

ОСОБА_4 також зазначає, що посилання суду на те, що він свою вину в суді визнав є не зовсім правильним, оскільки він дійсно не заперечував, що випив пляшку пива, але заперечував, що вживав спиртні напої. Просить суд врахувати те, що автомобіль був придбаний не тільки для нього, а для сім'ї, правил дорожнього руху він не порушував, ніякої аварійної обстановки не створював і шкоди нікому не завдав.

Позбавлення його права керування автомобілем негативно відобразиться насамперед на інтересах його сім ї. У нього старі батьки та неповнолітній син. Його батько, ОСОБА_5, являється інвалідом другої групи, він не може обходитися без сторонньої допомоги, в нього хворі ноги і, взагалі, він не може ходити. Він періодично возить батька до лікарні на консультації, необхідні процедури і якщо в нього не буде прав на керування автомобілем, то він не зможе надавати батькові необхідну допомогу. Постійно користуватися послугами таксі ні в нього, ні в його батьків не буде можливості. Він зараз тимчасово не працює, а пенсія батьків не дозволить користуватися дорогими послугами таксі. Крім того, його неповнолітній син займається академічною греблею на Трухановому острові і на базу можна доїхати лише на автомобілі.

ОСОБА_4 також вказує, що при розгляді його скарги судом допущена помилка відносно притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеним інспектором поліції, дата складання протоколу та дата скоєння адміністративного правопорушення зазначена «03 серпня 2017 року».

Суд в своїй постанові від 10.10.2017 року дату скоєння адміністративного правопорушення зазначив «03 вересня 2017 року», пославшись на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення містяться помилкові відомості про скоєння адміністративного правопорушення, яке ніби-то мало місце 03 серпня 2017 року.

Вважає, що в даному випадку суд допустив грубе порушення чинного законодавства. Суд не повинен був усувати недоліки співпрацівників поліції. Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і в ньому повинні міститися чіткі дані щодо дати, часу та місця скоєння правопорушення.

В даному випадку дата вчинення мною адміністративного правопорушення була зазначена неправильно, замість місяця «вересень» було вказано «серпень». Це суттєва помилка особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, фактично обставини правопорушення не відповідають дійсності і суд в такому випадку повинен був повернути адміністративний матеріал для перевірки і належного дооформлення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_4, який підтримав клопотання та апеляційну скаргу і просив їх задовольнити, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 10 жовтня 2017 року розгляд справи проведено за участю ОСОБА_4, проте в матеріалах справи відсутні дані про вручення або надсилання йому копії постанови протягом трьох днів, чим порушено вимогу ст. 285 КУпАП і права ОСОБА_4

Доводи клопотання ОСОБА_4 про те, що копію оскаржуваної постанови він отримав 18 жовтня 2017 року підтверджуються матеріалами справи, а тому клопотання підлягає задоволенню.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою результатів тестування на алкоголь отриманих за допомогою приладу «Драгер», висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів; розпискою ОСОБА_6 про відсторонення ОСОБА_4 від керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_4 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суперечить нормам КУпАП, оскільки санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв з обов'язковим позбавленням права керування транспортними засобами.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено грубе порушення чинного законодавства шляхом зазначення у постанові дати скоєння адміністративного правопорушення «03 вересня 2017 року», з посиланням на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення містяться помилкові відомості про скоєння адміністративного правопорушення, яке ніби-то мало місце 03 серпня 2017 року.

Так, судом першої інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить помилкові відомості про дату скоєння адміністративного правопорушення, та обґрунтовано зазначено у постанові дату вчинення адміністративного правопорушення 03 вересня 2017 року, враховуючи, що правопорушник у судовому засіданні підтвердив факт того, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення події, дійсно відбувалися 03 вересня 2017 року. Отже, ОСОБА_4 не просив повернути справу на до оформлення для усунення вказаного недоліку в суді першої інстанції, а також при апеляційному розгляді справи, не зазначена така вимога і в апеляційній скарзі.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський