Провадження № 3/761/5024/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П.,

за участі: ОСОБА_1 та її захисника - Мартиненка Ю.В., прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 - Дяченка В.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Луцьк Волинської області, працює на посаді начальника відділу координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України, проживає : АДРЕСА_1,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21.06.2017, складеного оперативним уповноваженим сектору протидії корупції Управління захисту економіки у м.Києві ДЗЕ Національної поліції України, ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника відділу координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 14, будучи державним службовцем 6 (шостого) рангу, категорії «Б», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 1 статті 45, абзацу 3 пункту 2 Розділу XIII Прикінцеві положення даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2015 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - 14.06.2017, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 КУпАП.

Датою вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, вказали дату закінчення першого етапу системи подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто 31 жовтня 2016 року.

В суді ОСОБА_1 умисну вину у вчинені даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, заперечувала. Вказала, що відділ, начальником якого вона є, являється самостійним структурним підрозділом Департаменту Міністерства, проте не є структурним підрозділом Міністерства, вона як начальник відділу підпорядковується директору Департаменту, їй присвоєний 6 ранг держслужбовця, який відноситься також до категорії «Б», так і до категорії «В» посад державної служби. Відповідно до Положення Про Департамент, відділ під її керівництвом є структурним підрозділом Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України. Подала електронну декларацію за 2015 рік лише 14.06.2017, оскільки в червні 2017 до неї звернулися представники відділу Національної поліції за поясненнями з приводу неподання декларації за 2015 рік згідно закону, роз*яснили їй, що вона за посадою є суб*єктом декларування за 2015 рік. 12.06.2017 року вона надала пояснення представнику Департаменту Національної поліції. В подальшому 14.06.2017 року подала декларацію в електронному вигляді за 2015 рік, Після цього 21.06.2017 стосовно неї склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172 -6 КУпАП.

Під час судового розгляду справи прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, вчинення вказаного адміністративного правопорушення пов*язують з датою, коли закінчився перший етап системи подання та оприлюднення відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , тобто 31 жовтня 2016 року.

Проте ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і об*єктивна сторона адміністративного правопорушення передбачає вчинення активних дій, пов*язаних з поданням такої декларації. Про вчинення активних дій у виді несвоєчасного подання декларації 14.06.2017 складено також протокол про адміністративне правопорушення від 22.06.2017.

Таким чином, пов*язувати подію адміністративного правопорушення з датою 31 жовтня 2016 року, як це зазначено в протоколі, відсутні підстави і таким чином зазначення дати вчинення адміністративного правопорушення в протоколі не підтверджується фактичними даними в матеріалах.

Крім того, в протоколі відсутні пояснення ОСОБА_1, надані нею з приводу обставин, які викладені в самому протоколі. Натомість на окремому аркуші містяться пояснення ОСОБА_1, які оформлені 12.06.2017 року, тобто раніше складання протоколу та фактично до порушення справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про складання протоколу про адмінправопорушення з порушенням правил, передбачених ст. 256 КУпАП, передбачених законом прав на захист особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також необхідно врахувати, що дані в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не підтверджують тих обставин, що вона відповідає критеріям спеціального суб'єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 пункту 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є зокрема: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Абзацами 2, 3 пункту 2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій приймається рішення Національного агентства.

У 2016 році службові особи, які на день початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов'язані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088, зі змінами, визначено два етапи початку роботи системи.

Перший етап роботи системи розпочався з 00.00 год. 01.09.2016 року, зокрема для щорічних декларацій за 2015 рік службових осіб, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище; декларацій, передбачених абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01.09.2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, 30.10.2016 року є кінцевою датою для подання щорічної декларації за 2015 рік службовими особами, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Приміткою до статті 50 Закону визначено, що до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, належать, зокрема, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «Б».

Статтею 6 Закону України «Про державну службу» встановлено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.

Підпунктом 2 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до посад державної служби категорії «Б» належать керівників структурних підрозділів Секретаріату Кабінету Міністрів України та їх заступників; керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників; заступників голів місцевих державних адміністрацій; керівників апаратів апеляційних та місцевих судів, керівників структурних підрозділів апаратів судів, їх заступників; заступників керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України.

Приміткою до статті 50 Закону «Про запобігання корупції» визначено перелік осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, серед яких розуміються особи, в тому числі посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б".

Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія "А" , 2) категорія "Б", серед яких посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, 3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Наказом № 71-К від 01.03.2016 ОСОБА_1 призначена на посаду начальника відділу координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва.

Наказом № 208-к від 23.05.2016 ОСОБА_1 в структурі Департаменту міжнародного співробітництва присвоєно 6 ранг держслужбовця.

Відповідно до п.1.1,1.6 Положення про відділ координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва відділ є структурним підрозділом Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України.

Відділ підпорядковується директору Департаменту та його заступнику відповідно до розподілу обов*язків.

Одночасно відомості про те, що посада ОСОБА_1 станом на 01.09.2016 року віднесена беззаперечно до посад службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище,категорії «Б» - в матеріалах справи відсутні. Прокурором не доведено, що відповідно до порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності посада ОСОБА_1 станом на 01.09.2016 віднесена до відповідної категорії держслужбовців.

Згідно даних наказу № 208-к від 23.05.2016, який стосується також ОСОБА_1, присвоєно ранги особам - керівникам, заступникам керівників, спеціалістам структурних підрозділів Міністерства, серед таких структурних підрозділів в даному Наказі зазначені лише Департаменти та управління, що узгоджується також з положенням про відділ координації та протоколу Департаменту міжнародного співробітництва Міністерства інфраструктури України.

При цьому суду не надано відомості про те, що відповідно до організаційної структури Міністерства інфраструктури України відділ, який очолювала ОСОБА_1 станом на 01.09.2016, є структурним підрозділом Міністерства, такі твердження в протоколі є припущеннями, є оціночними і не визначені в справі чіткими критеріями, не підтверджуються відповідними документами. Такі обставини не доведені також в суді прокурором, який не спростував доводи ОСОБА_1.

Одночасно суд враховує правові позиції рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», якими визначено концепцію якості закону з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне множинне тлумачення прав та обов*язків осіб, національні органи зобов*язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Лише з обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, може виходити суд при вирішенні справи про адміністративне правопорушення.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Таким чином, оскільки в суді не доведено обставини, що ОСОБА_1 є спеціальним суб'єктом адміністративного правопорушення у розумінні диспозиції ч.1 статті 172-6 КУпАП, не доведено обставини щодо часу вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі як 31жовтня 2016 року, не спростовані доводи ОСОБА_1 про те, що наведені обставини не давали можливості передбачати можливі юридичні наслідки своєї поведінки, і такі обставини виключають провадження у адміністративній справі, яка підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна