АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія:ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Соснівського районного суду м. Черкаси за апеляційною скаргою останнього,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2017 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_3 15.12.2016 року о 02-10 год. в м.Черкаси по вул. Шевченка, 222 керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного спяніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції з закриттям провадження по справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП або у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як на безпосередню підставу для такого скасування зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, позбавлено можливості приймати участь в судовому розгляді та заперечувати обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, що суперечить вимогам ст. 268 КУпАП, постанові Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Також, при скасуванні постанови з наведеної підстави, просить закрити провадження у звязку з закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, апелянт стверджує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки працівниками поліції, при огляді на стан спяніння, було використано несертифікований прилад, показання якого не можуть бути належним та допустимим доказом, а будь-які інші докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, не доводять, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Вказує, що 15.12.2016 року він був на похоронах, близько 23 год. прийняв серцеві краплі, а працівники патрульної поліції підїхали до нього, коли його автомобіль був припаркований, тобто рух не здійснював і він мав намір викликати послугу «тверезий водій».

Звертає також увагу на те, що судом при призначенні адміністративного стягнення не було враховано його особу, зокрема характеризуючи дані та відсутність будь-якої шкоди державним чи громадським інтересам або безпосередньо громадянам.

Водночас, вважаючи пропущений строк на апеляційне оскарження поважним, ОСОБА_3 просить його поновити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, розглянув її в його відсутність, а копію рішення суду він отримав лише 23.03.2017 року, а тому не міг у встановлений законодавством термін оскаржити її до апеляційного суду вчасно.

Заслухавши міркування ОСОБА_3 в підтримку поданої ним апеляційної скарги та задоволення її в повному обсязі, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Так, відповідно до ст. 289 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 участі не брав, а про зміст винесеного в справі рішення, як вбачається з матеріалів адміністративної справи (а.с. 28), він дізнався лише 23.03.2017 року, коли під розписку отримав його копію.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_3 фактично пропущений не був, оскільки він дізнався про винесене відносно нього рішення 23.03.2017 року, а апеляційну скаргу подав, як слідує з відмітки канцелярії суду, 28.03.2017 року, тобто в десятиденний строк на апеляційне оскарження.

Що стосується встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, оцінивши їх у сукупності, доходжу до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія АП 1 № 969008, складеного інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси ОСОБА_4, ОСОБА_3 15.12.2016 року о 02-10 год. в м.Черкаси по вул. Шевченка, 222 керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер ARHF 0064 у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та виявився позитивним 1,01 % проміле, чим порушив вимоги п. 2,9а Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевірка працівником поліції стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 проводилась відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року, у зв'язку із виявленими ознаками, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, не виразна мова.

Згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та даних Alcotest 6820 ARHF 0064, ОСОБА_3, на момент його проведення, перебував в стані алкогольного спяніння, результат тесту: 1,01 % проміле.

З пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що містяться в матеріалах провадження вбачається, що ОСОБА_3 погодився в їх присутності на визначення стану спяніння за допомогою приладу «Драгер», який показав результат 1,01%. Жодних сумнівів щодо упередженості або зацікавленості вказаних свідків у результаті розгляду справи, немає.

Відповідно до рапорту інспектора Приходька В.В., Сафронійчук О.В. керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода, у звязку з чим йому було запропоновано пройти тест на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків, на що він погодився. Вказаний тест показав результат 1,01%.

Як вбачається з постанови у справі про адміністративне правопорушення Серія 711 № 002287, 16.03.2016 року ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року керування транспортними засобами особою в стані алкогольного спяніння, а невизнання останнім в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції своєї вини у вчиненні правопорушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, судом розцінюється як спроба уникнути адміністративної відповідальності та адміністративного стягнення за його вчинення.

Доводи ОСОБА_3 викладені в апеляційній скарзі про те, що алкогольних напоїв 15.12.2016 року він не вживав, лише прийняв сердечні краплі, а також про те, що на момент складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення він не керував транспортним засобом, а він був припаркований, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження, зокрема поясненнями самого правопорушника, даними в ході складання протоколу про адміністративне правопорушення, про те, що 14.12.2016 року о 14 годині на похоронах він вжив 100 мл. вина, а о 23 годині краплі для серця і о 02 годині 15.12.2016 року поїхав в гараж.

Крім того, як вбачається з переглянутого відеозапису, яким супроводжувалось складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 зазначав інспектору поліції про вживання ним алкогольних напоїв, фактично погодився з результатами тесту на стан спяніння і не виявив бажання, у разі незгоди з його результатами, пройти повторний огляд в спеціалізованому медичному закладі.

Наведеними доказами у їх сукупності спростовуються також і доводи апелянта про невідповідність чинному законодавству дій інспектора поліції, який, при складанні, оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції визнає доречними доводи ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції його права на захист та розгляд справи за його відсутності, що суперечить вимогам ст. 268 КУпАП, однак поновлює його в правах шляхом залучення до безпосередньої участі в розгляді його апеляційної скарги, на виконання вимог ст. 294 КУпАП, з наданням можливості надати пояснення по суті складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Що стосується накладеного судом першої інстанції адмінстягнення на ОСОБА_3 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, то воно відповідає санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП, щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, є розмірним скоєному ним адміністративному правопорушенню та його особі, а посилання останнього на позитивні характеристики та не заподіяння збитків державним, громадським інтересам або інтересам окремих громадян, не є підставою для призначення стягнення поза межами санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка не містить його альтернативних видів.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Биба