АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/774/407/17 Головуючий у 1-й інстанції - Гончаренко В.М.
Справа № 201/3539/17 Суддя-доповідач - Джерелейко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року ОСОБА_2, визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень, та стягнуто з неї судовий збір на користь держави в розмірі 320 гривень.

При обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №101004 від 21 лютого 2017 року та в постанові суду першої інстанції, 18 лютого 2017 року о 00 годині 40 хвилин, ОСОБА_2, перебуваючи у якості пасажира в салоні автомобіля «ДЕУ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, керованого водієм ОСОБА_4, під час зупинки останнього в районі електроопори № 24 по вул. Барикадній в м. Дніпрі, не переконавшись у безпеці, відчинила двері транспортного засобу, на які здійснив наїзд автомобіль «Дачія», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який проїжджав зліва від припаркованого автомобіля «ДЕУ», своїми діями ОСОБА_2 порушила п. п. 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції, а провадження по даній справі закрити.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховані усі фактичні обставини справи, дана невірна оцінка, не було допитано свідка ОСОБА_6, що є наслідком необґрунтованого і невірного вирішення справи по суті.

Вказує на те, що суд не врахував вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, захищені її права як споживача - пасажира такси.

Вважає, що своїми діями вона не створила небезпеки, оскільки частково відкрила двері таксі, не більше ніж на половину, а водій таксі нічого їй не казав, він і сам не бачив позаду автомобіля, але повинен забезпечити високоякісну та безпечну перевозку пасажирів.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що водій «Дачія Логан» не дотримувався небезпечного інтервалу руху, що підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка підписана обома водіями.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_3, підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшла такого висновку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і такими, що суперечать Правилам дорожнього руху України і спростовуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 в скоєнні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення БР №101004 від 21 лютого 2017 року; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано ділянку дороги, де відбулась подія зіткнення автомобілів, напрямок руху водіїв та розташування транспортних засобів після зіткнення, з якої вбачається, що зіткнення між автомобілями відбулось в той час, коли автомобіль «ДЕУ», під керуванням водія ОСОБА_4, здійснив зупинку біля правого краю проїзної частини, а пасажир ОСОБА_2 стала відчиняти задні ліві двері вказаного автомобіля, на які відбувся наїзд іншим автомобілем «Дачія», що проїжджав повз в цей час, також зазначено перелік видимих пошкоджень вищезазначених транспортних засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення; фотографіями, з яких вбачаються отримані пошкодження на автомобілі, що в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 дійсно вчинила правопорушення за зазначених обставин.

Також судом обґрунтовано прийнято до уваги показання водіїв дорожньо-транспортної події ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими підтверджено порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_2, а саме: пунктів 5.2 «г», 15.13, відповідно до яких, пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху; забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено апеляційним судом, доводи ОСОБА_2 щодо її невинуватості, оскільки її не було попереджено водієм таксі про наближення іншого автомобіля, та з цього приводу не допитано свідка ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки письмові пояснення ОСОБА_6 є в матеріалах провадження, дії водія щодо перевозки пасажирів регламентовані розділом 21 Правил дорожнього руху, порушення положень яких водію не інкримінується.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_2 порушила п. п. 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху України, та є відповідно до п.1.10 зазначених правил учасником дорожнього руху та суб'єктом адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Судом першої інстанції ОСОБА_2 визнано винною у порушенні саме п. п. 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху, а не п.5.1 Правил дорожнього руху, а тому не було допущено виходу за межі інкримінованого їй діяння. Посилання суду в обґрунтування вимог на п.5.1 Правил дорожнього руху зазначено в контексті того, що він кореспондується із вимогами саме п. п. 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху, що не вказує на встановлення судом іншого порушення, ніж вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. В п. 15.13 Правил дорожнього руху не вказано на поширення його дії щодо певних учасників дорожнього руху, а тому порушень щодо його застосування відносно пасажира у сукупності із п. 5.2 «г» Правил дорожнього руху не вбачається. Розкриття змісту порушення безпеки дорожнього руху, на що є посилання у п. 5.2 «г» Правил дорожнього руху, здійснюється через положення п. 15.13 Правил дорожнього руху, в якому визначено, що забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Також посилання ОСОБА_2 на те, що саме водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушено правила дорожнього руху України, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.1.4. Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, щоб і інші учасники виконували зазначені Правила.

Оскільки в діях пасажира ОСОБА_2 встановлено порушення Правил дорожнього руху, при цьому, автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4 знаходився в нерухомому стані, а інший водій ОСОБА_5 проїжджав поряд з останнім, коли задні праві двері автомобіля «ДЕУ» відчинила ОСОБА_2, тому судом першої інстанції правильно встановлено, що саме її дії викликали небезпеку та зміну дорожньої обстановки, в результаті якої було пошкоджено обидва автомобіля.

Також судом першої інстанції правильно зазначено, що порушення вимог ст.40 Закону України «Про автомобільний транспорт» у діях водія ОСОБА_4 не встановлено, оскільки передбачені нею обов'язки на водія таксі покладаються у разі посадки пасажирів.

Посилання на необхідність застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176 із подальшими змінами, не спростовують висновків суду щодо допущених порушень пасажиром ОСОБА_2, оскільки відповідно до пп.2 п.157 зазначеної Постанови пасажир таксі зобов'язаний здійснювати посадку та висадку з правого боку тільки після повної зупинки транспортного засобу.

Обов'язки водія таксі передбачені п.150 зазначених Правил, їх недотримання під час висадки пасажира не надійшло підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо недотримання водієм ОСОБА_7 безпечного інтервалу, то відповідно до визначення цього терміну, наданому у п.1.10 Правил дорожнього руху України, безпечний інтервал- це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об»єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху, однак у даному випадку один з транспортних засобів під керуванням ОСОБА_4 перебував у нерухомому стані.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є обгрунтованими.

Складення протоколу про адміністративне порушення не відразу після події не свідчить про незаконність його складення, оскільки дотримано вимоги ст.ст.254, 256 КУпАП.

Порушень вимог закону, допущених судом першої інстанції, які б були підставою для скасування рішення суду, не вбачається, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, а відтак приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.Є.Джерелейко