Справа № 135/273/17
Провадження № 3/135/102/17
ПОСТАНОВА

іменем України

07.04.2017 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ПатраманськийІ.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал з Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №435105 від 14.01.2017року, ОСОБА_1 14 січня 2017 року о 00 годині 30 хвилин у м. Ладижин у стані алкогольного спяніння керував автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1. Огляд проводився в присутності свідків за допомогою газоаналізатора алкотестера Драгер на місці зупинки із результатом 1,54‰проміле, Тест № 1477, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 254, 256 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів.

Незважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що відповідальність особи передбачена частиною 2 статті 130 КУпАП, дані відомості належно не підтверджені.

Так, до матеріалів справи додано довідку про те, що ОСОБА_1 02.01.2017 року притягувався за ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження цієї інформації в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься.

Крім того, слід відмітити, що стаття 130 КУпАП містить шість частин. Висунуте особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення має бути конкретним. Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП відповідальність настає не за вчинення правопорушення, передбачене будь-якою частиною ст. 130 КУпАП, а лише за повторне протягом року вчинення будь якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Дані відомості мають важливе значення для правильної кваліфікації діянь ОСОБА_1, обєктивного та повного зясування всіх обставин справи та вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до п 1 розділу 2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення, у разі їх наявності; акт огляду на стан спяніння у разі проведення огляду на стан спяніння.

Разом з тим, незважаючи на те, що в протоколі зазначено, що при огляді водія були присутні двоє свідків, до протоколу додано письмові пояснення лише однієї особи.

Крім того, з протоколу вбачається, що поліцейським проводився огляд водія на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, однак, до протоколу не додано акту огляду на стан спяніння.

Постановою судді від 23.02.2017 року адміністративний матеріал направлено на доопрацювання, однак вказівки, які зазначені у вказаному вище судовому рішенні, які є обов'язковими для виконання всіма органами влади, у тому числі і самим судом, не усунуті, судове рішення взагалі залишено без реагування.

Будь- яких інших доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_1, інспектором поліції суду не надано.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини та проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України.

На підставівикладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку поданн яапеляційної скарги.

Суддя