АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі

прокурора - Марахіна Є.А.,

захисника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу Генеральної прокуратури України Марахіна Є.А. на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19.05.2016, −

В С Т А Н О В И В

Цією постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрито у зв'язку за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурором Марахіним Є.А. подано апеляційну скаргу з доповненнями, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19.05.2016 про закриття провадження у справі та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Заслухавши доводи прокурора Марахіна Є.А., який вважає себе суб'єктом апеляційного оскарження в справах про адміністративні корупційні правопорушення та просив розглянути подану ним апеляційну скаргу, думку захисника ОСОБА_2, яка вважає, що прокурор не входить до кола суб'єктів апеляційного оскарження корупційних адміністративних правопорушень, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі в частині що стосується визначення кола суб'єктів оскарження даної категорії справ, вважаю, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний.

Відповідно до ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії. При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729, 1729-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим , згідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.172-6 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_4 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ч.2 ст.294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що в даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги, а отже посилання прокурора на ст.250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають вимогам закону.

Більше того, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття не відповідало б ані нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права у відповідності до конституційних приписівішень ЄСПЛ , які є джерелом права ЄС, а також зважаючи, що КУпАП не врегульовано випадків повернення апеляційної скарги з підстав їх подачі неуповноваженим суб'єктом, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин аналогію права, керуючись при цьому п.2 ч.3 ст.399 КПК України, згідно яких апеляційна скарга повертається, якщо її подано особою, яка не має прав подавати.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу разом з доповненнями прокурора відділу Генеральної прокуратури України Марахіна Є.А. на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19.05.2016, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрито у зв'язку за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, − повернути особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/1498/2016

Категорія: ч.2 ст.172-6КУпАП