Справа № 303/1640/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Крегула М.М., з участю захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Горонда Мукачівського району, вул.Закарпатська, 6,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 19 березня 2017 року о 01 год. 25 хв. в м.Мукачево по вул.графа Фон Шенборна, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп»яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп»яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує на незаконність постанови судді щодо нього. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дійсно відмовився пройти огляд на стан сп»яніння на місці зупинки, у зв»язку з тим, що працівником поліції йому не було пред»явлено сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Драгер». При цьому зазначає, що пройти медичний огляд в медичному закладі не відмовлявся, а пояснив поліцейському, що згоден такий пройти через 40 хвилин, у зв»язку із невідкладними справами, однак працівники поліції наполягали пройти медичний огляд одразу. Вважає, що працівниками поліції, в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року, не забезпечено проведення його огляду на стан сп»яніння в закладі охорони здоров»я протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги протокол медичного огляду №107 від 19.03.2017 року Мукачівської ЦРЛ, який відповідає вимогам ч.4 ст.266 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що о 02 год. 30 хв. 19.03.2017 року він був тверезий. Також зазначає, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків не можуть бути належними доказами його винуватості, оскільки відібрані на попереднього підготовленому бланку, який вже містить заповненні графи щодо суті правопорушення та зміст пояснень, що не відповідає критеріям добровільності дачі пояснень. В тому числі зазначає про відсутність в поясненнях свідків даних про те, що він мав намір пройти огляд через 40 хвилин, у зв»язку з чим клопотав перед судом першої інстанції про їх виклик в судове засідання для допиту, що було також проігноровано.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 були дотримані.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від серії БР №246337 від 19.03.2017 року, зміст якого відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від серії БР №246337 від 19.03.2017 року ОСОБА_1 19.03.2017 року о 01 год. 25 хв. в м.Мукачево по вул.графа Фон Шенборна, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп»яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп»яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 обставини знайшли підтвердження і в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вказали, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану сп»яніння. Вказані пояснення свідків не протирічать змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 19.03.2017 року, який свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписаний.

Крім того, вказані показання свідків є узгодженими не тільки між собою, а й з даними, що об'єктивно зафіксовані в рапорті інспектора поліції від 19.03.2017 року ОСОБА_5 та на відеозаписах з нагрудних реєстраторів патрульних поліції.

З огляду на вказане, наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість висновків суду , є необгрунтованими і будь-якими об'єктивними даними матеріалів провадження не підтверджуються. Не надано таких даних і при апеляційному перегляді провадження.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року щодо не забезпечення працівниками поліції його огляду на стан сп»янінні в закладі охорони здоров»я, є не обгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 сам відмовився, у присутності двох свідків, від проходження будь-яких оглядів на виявлення у нього стану алкогольного спяніння.

Згідно п.1.2. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09 вересня 2009 року N 400/666, до ознак алкогольного спяніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1

Враховуючи викладене у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про, що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано не взято до уваги результати медичного огляду на стан сп»яніння проведеного за зверненням ОСОБА_1 в Мукачівській ЦРЛ, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності не за керування автомобілем у стані спяніння, а за відмову пройти огляд на стан спяніння, а тому його доводи про те, що він не керував автомобілем у такому стані, не спростовують факту його відмови від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного спяніння, який повністю доведений сукупністю доказів, проаналізованих та вірно оцінених в оскарженій постанові, та за змістом ч.1 ст.130 КУпАП утворює самостійний склад правопорушення.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи про незаконність постанови суду у зв»язку з тим, що судом першої інстанції не допитав свідків є безпідставними, оскільки зазначені апелянтом відомості не викликали необхідністю з»ясування безпосередньо у свідків таких обставин, які з достовірністю встановлені здобутими по справі вищенаведеними доказами.

Інші твердження, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не спростовують сукупність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом першої інстанції цим обставинам та наявним у справі доказам дано всебічну оцінку та з урахуванням вимог ст..33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону .

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Крегул