Справа № 761/4140/17
Провадження № 3/761/1594/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч Віталій Михайлович, за участі секретаря Філь В.В., захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокатів Тарасова А.Г. та Ручки О.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у якій

гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Торез Донецької області, заступник Міністра енергетики та вугільної промисловості України,

обвинувачується у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 2 ст. 2123 КУпАП,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, яке посягає на встановлений порядок управління, оскільки порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон), необґрунтовано віднісши інформацію до інформації з обмеженим доступом.

Зазначене правопорушення вчинене за нижченаведених обставин.

До Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міністерство) 20.09.2016 звернувся гр. ОСОБА_4 з запитом про надання інформації про перелік інвестиційних програм, погоджених Міністерством упродовж 2016 року, копій листів, якими надіслані інвестиційні програми до Міністерства, копій документів, якими Міністерство надавало погодження інвестиційних програм.

На вказаний запит заступник міністра ОСОБА_3 листом від 21.10.2016 № 04/32-10986 надав відповідь, яка не містила запитуваних заявником документів. Одночасно ОСОБА_5 повідомлено, що погодження Міністерством інвестиційних програм ліцензіатів пов'язане з процесом прийняття рішень, які передують публічному обговоренню чи ухваленню. Отже, така інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та наказу Міністерства від 29.05.2015 № 320 «Про затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Міненерговугілля» є службовою; крім того, відповідно до наказу Міністерства від 14.08.2014 № 546 «Про затвердження Переліку видів публічної інформації, розпорядником якої є Міненерговугілля» Міністерство не є розпорядником листів, якими інвестиційні програми надіслані до Міністерства, а проекти та схвалені електронні форми інвестиційних програм оприлюднюються безпосередньо ліцензіатами.

Наведене свідчить, що у наданні даних, які запитувались гр. ОСОБА_5, останньому відмовлено з тієї причин, що зазначені відомості є службовою інформацією.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не прибула, надавши письмові заперечення, у яких зазначила, що на момент розгляду запиту гр. ОСОБА_5 у Міністерстві опрацьовувались зміни до інвестиційних програм ліцензіатів на 2016 рік, тому ця інформація надана не у повному обсязі, у подальшому - листом від 24.01.2017 № 04/32-625 Міністерство надіслало інвестиційні програми 2016 року; крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений після закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, що є підставою для закриття справи.

Захисники особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наполягали на відсутності у діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому правопорушення з огляду на те, що наказ від 29.05.2015 № 320 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Міненерговугілля» виданий не ОСОБА_3, тобто останній не міг відносити певні відомості до службової інформації.

Крім того, не встановлений потерпілий ОСОБА_4, його адреса не відома, захисником знайдено декілька осіб з такими прізвищем та ім'ям, звернення ОСОБА_5 до Міністерства всупереч вимогам Законів України «Про звернення громадян», «Про електронний цифровий підпис» заявником не підписане, тобто вважається анонімним, що виключає його розгляд; протокол складений не уповноваженою особою.

Під час розгляду справи захисник наполягав на закритті провадження у зв'язку з відсутністю події та складу правопорушення, а також на підставі ст. 38 КУпАП, тобто через закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Суддя, заслухавши думку сторони захисту, дослідивши матеріали справи, надав критичної оцінки поясненням гр. ОСОБА_3 та доводам його захисників, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать матеріалам справи.

Так, відповідно до ст. 1 Закону до публічної віднесена інформація, що отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень.

Статтею 2 Закону задекларована його мета, якою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Таким чином, будь-яка особа, яка діє відповідно до цього Закону, має право на отримання інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, за умови, що така інформація віднесена до категорії публічної.

Зазначеному праву відповідає встановлений статтею 3 Закону обов'язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; це право забезпечується також максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; крім того встановлена юридична відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Отже, для вирішення питання наявності або відсутності удіях ОСОБА_3 складу адмінправопорушення за ч. 2 ст. 2123 КУпАП є необхідним встановлення, чи мало Міністерство у своєму володінні запитувану інформацію, чи не віднесена вона до інформації з обмеженим доступом.

Відповідь заступника міністра ОСОБА_3 від 21.10.2016 № 04/32-10986 свідчить, що така інформація у володінні Міністерства є, однак відповідно до ст. 9 Закону та згідно з наказом Міністерства від 29.05.2015 № 320 вона віднесена до розряду службової.

Суддя враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 6 Закону відповідно до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; а також інформація, зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Вказані норми Закону доводять, що запитувана гр. ОСОБА_5 інформація не віднесена до службової, оскільки не стосується національної безпеки, територіальної цілісності, громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації не може завдати істотної шкоди цим інтересам; відсутня потенційна шкода від оприлюднення такої інформації.

Таким чином, гр. ОСОБА_3 безпідставно відніс запитувані відомості до категорії службових, зазначивши, що така інформація пов'язана з процесом прийняття рішень і передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Надаючи оцінку іншим доводам захисників, суддя зазначає, що частиною 3 статті 19 Закону передбачено, що запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Частиною 5 статті 19 Закону встановлені вимоги до запиту на інформацію, який має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Наведене свідчить, що не є порушенням закону надання запиту шляхом його надсилання електронною поштою, крім того, наявність підпису запитувача інформації вимагається лише у разі подання запиту у письмовій формі, тобто наявність підпису у надісланому електронною поштою запиті Законом не вимагається.

Суддя також бере до уваги, що Закони України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» регулюють різні правовідносини.

Зокрема, згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян» він покликаний забезпечити право громадян вносити в органи державної влади, об'єднання громадян пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

До того ж статтею 5 Закону «Про звернення громадян» встановлено, що застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У той же час Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Вирішуючи питання, чи уповноваженою особою складений протокол про адміністративне правопорушення, суддя бере до уваги, що пунктом 81 частини 1 статті 255 КУпАП надано право складати протоколи за ст. 2123 КУпАП уповноваженим особам секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Згідно з п. 5.5.11 Положення про Управління з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини керівник Управління має право складати протоколи про адмінправопорушення, передбачені ст. 2123 КУпАП.

Оскільки протокол щодо гр. ОСОБА_3 складений керівником Управління ОСОБА_6, суддя вважає, що остання діяла в межах наданих повноважень.

Частиною 2 статті 2123 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, за необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

Таким чином, вищезазначені дії гр. ОСОБА_3 утворюють склад вказаного адміністративного правопорушення.

Сукупність наведеного дає підстави для висновку про доведеність вини гр. ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.2123 КУпАП.

У той же час, статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяця з дня його виявлення.

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_3, адміністративне правопорушення не є триваючим, вчинене 21.10.2016, на день розгляду справи закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення на винувату особу адміністративного стягнення.

Зазначене відповідно до ст. 247 КУпАП тягне закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», ст. 38, 2123, 247, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2123 КУпАП.

Провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрити у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч