Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року м. Рівне

Суддя Апеляційного суду Рівненської області Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корецького районного суду Рівненської області від 15 травня 2017 року, з участю:

- секретаря судового засідання Коробчук А.М.,

- прокурора Бабича О.А.,

- особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.

За постановою суду, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючої обовязки завідувача Дошкільного навчального закладу (ясел-садка) Великомежиріцької сільської ради Корецького району, будучи відповідно до п.п. а п.2 ч. 1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції субєктом, на якого поширюється дія цього Закону, при прийнятті рішення про призначення на посаду кухаря та підсобного працівника Великомежиріцького ДНЗ своєї невістки ОСОБА_2 не повідомила у передбачені п.п.2 п.1 ст. 28 Закону України Про запобігання корупції строки про наявність у неї реального конфлікту інтересів. 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 затвердила наказ № 38 Про призначення ОСОБА_2А. на посаду кухаря та підсобного працівника Великомежиріцького ДНЗ, прийнявши рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у сільських населених пунктах обмеження в частині підпорядкованості не застосовується. Вказує, що згідно п.41 Положення про дошкільний навчальний заклад керівництво ДНЗ здійснюється безпосередньо директором чи завідувачем, тому особа, яка лише тимчасово виконує такі обовязки за цією посадою, не може бути прирівняною до директора чи завідувача, а відповідно у складі адміністративного правопорушення фактично відсутній субєкт. Методичні рекомендації Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 липня 2016 року є інформаційно-розяснювальними документами, та містять лише пропозиції щодо правильності застосування законодавства та чітко вказують на те, що публічному службовцю, як у даному випадку, на думку ОСОБА_1, лише варто вживати заходів на виконання Закону України Про запобігання корупції. Зазначає, покликаючись на ч.1, 2 ст. 22 КЗпП, що роботодавець (ДНЗ Великомежирицької сільської ради) з уповноваженою тимчасово на те особою, не мав права відмовити працівнику у прийнятті на роботу на підставі поданої заяви, оскільки в такий спосіб було б порушено конституційне право особи на працю. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю у її діях події і складу інкримінованих їй правопорушень.

Заслухавши ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора Бабича О.А., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині закриття провадження у справі за ч.1 ст. 172-7 КУпАП та просив закрити провадження у справі лише за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення й доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи стосовно доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП суддею відбувся у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 245, 252, 268 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи, їх оцінки, яка ґрунтується на зазначених вимогах закону та вирішення справи у точній відповідності із законом.

З врахуванням всіх доказів та обставин по справі в їх сукупності, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного, обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Всі зазначені докази не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості.

Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона була обізнана з вимогами ст. 28 Закону України Про запобігання корупції щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. 15 грудня 2016 року, перебуваючи у Корецькій районній державній адміністрації Рівненської області, з метою гласності занесла повідомлення у відповідності до ст.28 зазначеного Закону. Пояснила, що 13 чи 14 грудня 2016 року не змогла повідомити через зайнятість у звязку з робочими справами. Вказала, що видача наказу про прийняття на роботу своєї невістки була виробничою необхідністю, оскільки інших кандидатур не було, а питання стояло про харчування 74 дітей, розуміючи, що одній наявній працівниці з таким обсягом роботи не справитись. Крім того зазначила, що їй було відомо і про положення ст. 27 даного Закону, що у сільських населених пунктах обмеження в частині підпорядкованості не застосовується, а тому не вважала і не вважає свої дії протиправними.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Однак, призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 172-7 КУпАП суддя не в повній мірі врахував характер та обставини вчиненого останньою адміністративного правопорушення, зокрема, повідомлення ОСОБА_1 про наявність у неї реального конфлікту інтересів через 2 дні, тобто з порушенням строку повідомлення в один день; дані про особу, зокрема, вік ОСОБА_1 (58 р.), стаж роботи (з 1994 року на посаді в.о. завідуючої дитсадком), вчинення правопорушення вперше.

Вказані обставини суд вважає такими, що суттєво знижують ступінь вини ОСОБА_1 і що допущене останньою порушення є незначним, що в свою чергу дає підстави для висновку про малозначність вчиненого нею діяння.

Так, ст.22 КУпАП передбачає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Ісмаїлов проти Росії від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права ? однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушенння, а також його наслідкам.

Дані положення судом першої інстанції принакладенні стягнення також були залишені поза увагою.

На підставі встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, суд вважає за необхідне на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення і обмежитись щодо неї усним зауваженням.

Висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП є необґрунтованим та помилковим, з чим погодився і прокурор при апеляційному перегляді оскаржуваної постанови, вказавши на відсутність при встановлених обставинах у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України Про запобігання корупції положення абзаців першого та другого цієї частини щодо обмежень спільної роботи близьких родичів не поширюються на осіб, які працюють у сільських населених пунктах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють у Дошкільному навчальному закладі (ясла - садок) Великомежиріцької сільської ради Корецького району, тобто у сільській місцевості.

За таких обставин в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП щодо прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а тому не може залишатись чинною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод від

04 листопада 1950 року, ст. 294 КУпАП, суд ?

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Корецького районного суду Рівненської області від 15 травня 2017 року скасувати.

ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7 КУпАП у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, провадження в справі закрити.

Закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Полюхович