АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1370/17Суддя 1 інстанції Нестеренко О. М.
Номер провадження 33/774/69/К/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Воловик Н.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 червня місяця 23 дня громадянина України, не працюючого, не навчається, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2, 03.05.2017 о 04 годині, по вул. Подлєпи, біля будинку 56 керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Стан алкогольного спяніння встановлено висновком Криворізького психоневрологічного диспансеру ДОР від 03.05.2017 № 872. Такими діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В подальшому судом першої інстанції уточнено час вчинення правопорушення, яке за даними рапорту працівника поліції ОСОБА_3, який не суперечить часу на переглянутих судом відеозаписах мало місце о 03 год. 30 хв. 03.05.2017р.

В апеляційній ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.06.2017р. якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

В обгрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_2 посилається на невідповідності пояснень працівників поліції наданих судді викладеним в постанові, надання неправильної оцінки іншим доказам. Суд помилково прийняв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду як належний доказ.Оскільки у доданому до матеріалів Висновку КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер «ДОР» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.05.2017 вказано, що ОСОБА_2 направлено на огляд 03.05.2017 о 4.40 год. інспектором Бадаян, що підтверджено підписом поліцейського в графі 5 висновку. Огляд почато лікарем також о 4.40 год. (графа 7 Висновку).

Відповідно до інформації зафіксованої на відео доданого до справи про адміністративне правопорушення та проглянутого у суді не вбачається, що о 04.00 годині 03.05.2017, ОСОБА_2, керував автомобілем.

Відповідно до ч.5 ст.266 КпАП огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, що знижує її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ним 03.05.2017 о 04.00 год. в стані алкогольного сп'яніння автомобілем, а враховуючи, що дії поліцейських знаходяться поза межами будь-якої правової регламентації щодо його огляду на стан алкогольного сп'яніння, за відсутності достовірно встановленого факту та часу зупинки о 04.00год., коли б він керував транспортним засобом, документально підтвердженої доставки поліцейським його з Інгулецького району до закладу охорони здоров'я в Покровському районі міста протягом двох годин враховуючи, що час доставки до медзакладу та огляду «4год.40хв.» співпадають, проведений огляд 03.05.2017 є недійсним в силу закону.

Також на думку апелянта ,cуд безпідставно не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що транспортним засобом до його зупинки керував не ОСОБА_2, а інша особа. А враховуючи, що автомобілем 03.05.2017 о 04.00год. взагалі ніхто не керував, оскільки він стояв біля будинку, як це видно з проглянутих відеозаписів, відповідальність виключається.

ОСОБА_2 також посилається на те, що обов'язок щодо встановлення часу вчинення правопорушення покладається на особу яка скадає протокол (ст.254, 256 КУпАП) і ніяким чином на суддю. Суддя при підготовці до розгляду справи може вирішувати лише питання чи правильно cкладено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення (п.2 ч.1ст.278 КУпАП).

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в резолютивній частині постанови зазначено, що на постанову може бути внесено протест прокурора, однак статтю 290 КУпАП виключено Законом України N 5288-УІ від 18.09.2012.

Таким чином, суддею порушено його право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та вказує на його упередженість при прийнятті судового рішення.

Суддя, при винесенні рішення, не дотримався принципу щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого дотримання законності (ч.2 ст.7 КпАП).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_6 кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 і наполягали на її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2 та його захисника, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2О задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін за наступних підстав.

Аналізуючи оскаржувану постанову з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2О судом першої інстанції були дотримані.

Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги по суті та аналізуючи покладений в основу оскаржуваної постанови висновок суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу суду.

Зі змісту ст. 251 КУпАП вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в іх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку суду, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2О у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Так, ОСОБА_2О в судовому засіданні при розгляді справи апеляційним судом пояснив, що не був за кермом. Поїхав на освідоцтво за вимогою поліції. Був у стані алкогольного спяніння, Висновок не оспорюю.

Крім пояснень ОСОБА_2 його провина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалам справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 069996 від 05.05.2017р.( а.с.3), поясненнями свідка ОСОБА_7, особи яка склала протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_3( а.с.8), та відеозаписами з нагрудних відеокамер ( а.с.36,37), висновком від 03 травня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння; ( а.с.5)

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у випадку керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.9 «а». Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності поза розумним сумнівом, обєктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного спяніння, а доводи апеляційної скарги останнього не спростовують цих тверджень.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Доводи апелянта щодо того, що фактичні обставини подій є іншими, ніж викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема що він не керував автомобілем «Деу», керувала інша особа, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не мають обєктивного підтвердження та спростовуються вищезазначеними доказами.

Доводи апелянта стосовно порушення з боку працівників поліції правил проведення огляду на стан алкогольного спяніння , апеляційний суду оцінює критично, оскільки вони є голослівними, не мають будь-якого обєктивного підтвердження та спростовуються вищевказаними доказами, зокрема показами наданих в суді першої інстанції працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_3В, які не викликають сумнівів у своїй обєктивності та достовірності.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2О стосовно того, що обов'язок щодо встановлення часу вчинення правопорушення покладається на особу, яка складає протокол і ніяким чином на суддю є голослівними, оскільки для встановлення обставин справи суд має право зясувати всі обставини події, що мають істотне значення для справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові в резолютивній частині суд помилково зазначив, що на постанову може бути внесено протест прокурора, втім ця обставина не свідчить про те, що оскаржувана постанова є незаконною, неправильною по суті або була винесена відносно іншої особи, внаслідок чого вона не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, а усунення цього недоліку виходить за межі визначених ст. 294 КУпАП повноважень Апеляційного суду.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1