ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, за участю захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 травня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, 25 лютого 2017 року о 21-45 годині на перехресті вулиць Азовстальська та Межова у Лівобережному районі міста Маріуполя ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, з наявними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

На зазначену постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як незаконну та необґрунтовану, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що суд в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, тому він був позбавлений права надати пояснення, відповідні докази, заявляти клопотання, тощо. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд однобічно та неповно дослідив докази та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення та доведеність його винуватості. Вказує, що фактично свідків на місці складання протоколу не було та в протоколі вони не зазначені, що є порушенням вимог ст.256 КК України. Звертає увагу, що на нього чинився психологічний тиск з боку працівників поліції, тому він був вимушений визнати свою провину у скоєному правопорушенні. Також вказує на те, що його визнано винним у керуванні автомобілем в стані алкогольного спяніння, що не відповідає дійсності, а також самому протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, звертає увагу, що на даний час сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає задоволенню, а постанова судді скасуванню за таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_3 не виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.277-2, 278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу. Єдиним та офіційним засобом виклику цієї особи до суду, відповідно до зазначених норм закону, є тільки вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Однак, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_3 не був повідомлений належним чином про розгляд справи, а на час винесення постанови взагалі знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя місцевого суду прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №123872 від 25.02.2017 року (а/с 2), письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а/с 3,4), а також пояснення самого ОСОБА_3 в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності… . При розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків… .

Первинні пояснення самого ОСОБА_3 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_2 підтвердив обставини, зазначені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, наполягав на тому, що працівники поліції чинили на нього психологічний тиск, та правопорушник був вимушений визнати провину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Процедура та порядок огляду на стан спяніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано.

В матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які виконані на бланках, куди однаковим почерком внесено текст самих пояснень кульковою ручкою. Надані пояснення абсолютно однакові за їх змістом, більш того, анкетні дані цих осіб заповнені іншим почерком, тому викликають обґрунтовані сумніви щодо свободи надання таких пояснень, та взагалі правильності, правдивості зазначених у них відомостей, а також існування самого факту надання таких свідчень. Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься жодних даних про те, що будь-які свідки взагалі залучались під час його складання, а тому зазначені особи не мають відповідного процесуального статусу, а їх показання не можна визнати допустимими доказами у справі.

Відсутні й в матеріалах справи будь-які відеоматеріали фіксації правопорушення та складання протоколу та посилання на це в самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак суд надав таким доказам перевагу, не перевіривши їх легітимність шляхом безпосереднього допиту зазначених свідків, так як зазначені суперечності є надто наявними та нелогічними.

Крім того, суд в своєму рішенні визнав винуватим ОСОБА_3 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, однак таке порушення йому в провину не ставилося з огляду на протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо нього, а тому суд вийшов за межі своїх повноважень, що є неприпустимим, так як істотно порушує права останнього, в тому числі право на захист, а висновки суду є цілком суперечливими.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості, щодо застосування відносно ОСОБА_3 будь-яких заходів забезпечення провадження, передбачених ст.ст.265-1, 265-2, 266 КУпАП, застосування яких з боку працівників поліції в даному випадку є обовязковим, що підтверджує доводи апелянта з цього приводу та викликають обґрунтований сумнів щодо доведеності обставин, зазначених в протоколі, та з якими погодився місцевий суд.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Між тим, судом при розгляді справи ці вимоги закону не було виконано, свій висновок, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд зробив лише з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових пояснень осіб, що не зазначені свідками, фактично не перевіривши їх, а тому висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Однак суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_3 даним порушенням закону та фактичним обставинам не надав належної уваги, через що прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості останнього та наявність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, усі сумніви повинні бути оцінені на користь ОСОБА_3, а тому доводи останнього в апеляційній скарзі про це є цілком слушними.

За таких обставин, постанову місцевого суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 травня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1