Номер провадження: 33/785/946/17
Номер справи місцевого суду: 522/1603/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі головуючого Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2017 року, відносно:

ОСОБА_2, який народився 13.10.1947 року в м. Одеса, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 05.11.2016 року о 13 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Середній. Навпроти будинку №43, порушивши вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної швидкості та дистанції до автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2, що зупинився попереду, він допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції безпідставно визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, з таких підстав:

1) протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не зазначені свідки ДТП, що виключає розгляд справи;

2) суд першої інстанції не допитав у судовому засіданні водія ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, адже їх письмові пояснення є суперечливими. Так, суд не перевірив пояснення водія ОСОБА_4 стосовно того, що він зупинився для того, щоб пропустити автомобіль, який виїжджав з двору, але невідомо, чи існував такий автомобіль, адже він не встановлений. Судове засідання відкладалось для виклику свідків, але вони не зявились;

3) відповідно до п. 4 розділу VIII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» на схемі місця ДТП графічно зображуються обєкти, серед яких зокрема: розташування дорожніх знаків. З фотознімків видно, що на вул. Середній рух транспортних засобів здійснюється по одній смузі у кожному напрямку. Навпроти будинків №43 і №45 є зїзд праворуч у житлову зону (двори). Проїзд у двір будинку №43 заборонений відповідним дорожнім знаком. До того ж вїзди у зазначені двори відокремлені, а на схемі ДТП вони позначені як один вїзд завширшки 9 м., що не відповідає дійсності. Окрім того, на фотознімках видно, що водій ОСОБА_4 виїжджав з прилеглої території на дорогу і здійснив виїзд на смугу, по якій він рухався на своєму автомобілі;

4) зміст постанови суду першої містить висновки, які не відповідають дійсності, а саме: нібито автомобіль «Мерседес» зупинився попереду нього; нібито свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 давали пояснення в суді, хоча вони жодного разу не зявлялись до суду; нібито він порушив вимоги ПДР; нібито його вина підтверджується власними поясненнями;

5) суд першої інстанції порушував порядок повідомлення про час та дату судового засідання;

6) у висновку експерта зроблено припущення, що автомобіль «Мерседес» знаходився у нерухливому стані або рухався з малою, у порівнянні з автомобілем «Опель», швидкістю, тому, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь;

7) суд не взяв до уваги його письмові і усні пояснення та не дотримався вимог, щодо всебічного, повного та обєктивного розгляду справи. Його пояснення є обґрунтованими, логічними та послідовними і підтверджуються матеріалами справи, фотознімками. До того ж, вони узгоджуються з характером пошкоджень автомобілів.

За таких обставин, ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, пояснення потерпілого ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Строк на подачу апеляційної скарги поновлений апеляційним судом постановою від 05.06.2017 року, тому вона підлягає розгляду по суті.

Мотивуючи свій висновок про винуватість водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції послався на наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії БР №154111 від 13.01.2017 року;

-схему місця ДТП;

-пояснення правопорушника та свідків;

-фотознімки та інші матеріали справи.

При цьому, суд першої інстанції не навів зміст цих доказів і не зазначив, які саме з них і яким чином доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на те, що у постанові суду зазначено, що він свою вину не визнав.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як видно з мотивувальної частини постанови судді суду першої інстанції, приписи ст. 280 КУпАП не виконані, адже суд першої інстанції правової оцінки доказам у справі не дав та не зазначив, які саме фактичні обставини справи підтверджують наведені ним докази, а які - спростовують.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції були досліджені письмові докази у справі, під час якого були встановлені наступні обставини.

Зі змісту пояснень водія ОСОБА_4 (а.с. 4, 9), випливає, що 05.11.2016 року, близько 13 год. він, керуючи автомобілем «Мерседес» рухався по вул. Середній з боку вул. Скісної у бік вул. Мясоїдівської, маючи намір повернути у двір будинку №45. Він рухався ближче до середини проїзної частини дороги, оскільки у попутному напрямку були припарковані автомобілі. Увімкнувши світловий покажчик повороту, він розпочав повертати праворуч, але зупинився, щоб пропустити автомобіль «Ніссан» темного кольору, який виїжджав з території двору, і у цей момент відчув удар ззаду у свій автомобіль. Після цього, він вийшов і побачив, що з ним зіткнувся автомобіль «Опель».

Зазначені пояснення водій ОСОБА_4 підтвердив в суді апеляційної інстанції.

Аналогічного змісту письмові пояснення дав свідок ОСОБА_6, який в момент ДТП був пасажиром автомобілю «Мерседес» (а.с. 6).

З письмового пояснення свідка ОСОБА_5 (а.с. 7) випливає, що 05.11.2016 року він вийшов з магазину на розі вулиць Скісної і Середньої і побачив ДТП. Автомобіль «Мерседес», який рухався по вул. Середній, з увімкненим світловим покажчиком, почав повертати праворуч у двір будинку №43, але зупинився, щоб пропустити автомобіль, який виїжджав з двору. В цей момент, у задню частину автомобілю «Мерседес» вїхав автомобіль «Опель», номерний знак НОМЕР_1.

Водій ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях (а.с. 5, 8) зазначив, що 05.11.2016 року, близько 13 год., рухався по вул. Середній у бік вул. Мясоїдівської зі швидкістю близько 30 км/год, ближче до середини проїзної частини дороги через те, що з правого боку були припарковані автомобілі. Попереду нього не було ані попутних, ані зустрічних транспортних засобів. У цей момент він помітив, що з правого боку по ходу його руху у його напрямку рухається щось темне, тому він почав гальмувати, після чого стався удар. Вийшовши з машини, він зрозумів, що водій автомобілю «Мерседес» здійснював виїзд з тротуару на проїзну частину дороги заднім ходом.

На схемі місця ДТП (а.с. 3) зафіксоване розташування транспортних засобів в момент зіткнення та вїзд на територію двору між будинками №43 і №45 завширшки 9 м.

Співставлення схеми місця ДТП з фотознімком на а.с. 38 показує, що схема не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, із зазначеного фотознімку очевидно випливає, що на прилеглу територію, до будинків №43 і №45 по вул. Середній мають місце два окремих вїзди, а на схемі зазначений один.

Водій ОСОБА_4 пояснює, що він мав намір повернути у вїзд на територію двору будинку №45, але схематичне зображення його автомобілю розташоване перед вїздом у двір будинку №43. Отже, якщо водій ОСОБА_4 дає обєктивні пояснення, то його автомобіль мав би розташовуватись значно правіше.

До того ж, завдяки фотознімкам встановлено, що схема місця ДТП складена неправильно і суперечить дійсності.

Так, посилання водія ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на наявність автомобілю «Ніссан», який, начебто виїжджав з двору (не зазначено з якого саме?) викликають обґрунтовані сумніви, адже водій зазначеного автомобілю не встановлений, хоча був безпосереднім очевидцем події і не міг би виїхати на вул. Середню поки перед ним знаходились автомобілі-учасники ДТП.

Окрім того, водій ОСОБА_2 послідовно заперечує наявність на місці ДТП зазначеного автомобілю.

В матеріалах справи міститься висновок судового експерта ОСОБА_7 (а.с. 19-23), який не дійшов однозначної відповіді на питання, чи рухався заднім ходом автомобіль «Мерседес» в момент зіткнення, але експерт не виключив, що зазначений автомобіль рухався з малою швидкістю, у порівнянні зі швидкістю автомобіля «Опель».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що пояснення водія ОСОБА_2 у сукупності з висновком експерта, схемою місця ДТП, фотознімками місця ДТП, відповідають фактичним обставинам справи.

До того ж, розташування автомобіля «Мерседес», в момент зіткнення транспортних засобів, підтверджує пояснення водія ОСОБА_2 про те, що він рухався заднім ходом.

Приписами п. 10.9. Правил дорожнього руху передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Отже, на думку апеляційного суду, у даній автодорожній ситуації, водій ОСОБА_4 не виконав вимоги зазначеної норми правил дорожнього руху, наслідком чого стало зіткнення транспортних засобів.

Погодившись з протоколом про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, які передбачають: 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»; 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.»

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що такий висновок особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення та суду 1-ої інстанції є помилковим, оскільки суперечить фактичним обставинам справи з підстав, наведених вище.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку, наслідком ДТП стало не порушення водієм ОСОБА_2 зазначених вище норм Правил дорожнього руху, а не виконання водієм автомобілю «Мерседес» ОСОБА_4 приписів п. 10.9. Правил дорожнього руху, внаслідок чого його автомобіль не очікувано для водія ОСОБА_2 опинився на проїзній частині дороги, створивши йому небезпеку для руху.

Пунктами 1.3., 1.4. Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, відповідно до встановлених обставин справи та зазначених вище приписів Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції вважає, що водій ОСОБА_2 не порушував вимоги зазначених пунктів Правил дорожнього руху.

Розглядаючи справу, суд 1-ої інстанції не забезпечив повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду та дійшов висновку, який суперечить фактичним обставинам справи та приписам Правил дорожнього руху, тому судове рішення не може вважатись обґрунтованим і законним.

Пунктом першим ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до приписів п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що у діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за підставою, передбаченою п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 7, п. 1 ст. 247, 251, 280, 293, 294 КУпАП апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2017 року, - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца