Категорія: ст. 130 ч.1 КУпАП Головуючий 1 інстанції: Доценко С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області у складі судді судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Папакіній К.Ю.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Володарського районного суду Донецької області від 11.09.2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працюючий водієм ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» «ХАРВІСТ ЛОДЖИСТІКС», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Суддею місцевого суду встановлено, що ОСОБА_2 15.06.2017 року о 09.20 год. на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 619 км + 800 м, під час керування транспортним засобом автомобілем КАМАЗ 45142, реєстраційний номер НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції у звязку з підозрою в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Володарського районного суду Донецької області від 11.09.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погодившись з постановою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складений працівниками поліції з порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки не містить належної кількості ознак перебування у стані алкогольного спяніння, а на його думку, почервоніння очей не відноситься до ознак алкогольного спяніння, як це зазначено у протоколі.

Звертає увагу суду, що він дійсно вказав у протоколі, що напередодні, 14.06.2017 року о 21.00год. випив 80 гр. горілки, а протокол складений 15.06.2017 року о 09.20год., але суд першої інстанції не звернув уваги на цей факт, як і на те, що пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які дали пояснення, що він випив 14.06.2017 року о 21.00год. 100гр. горілки, а 15.06.2017 року о 09.20год. керував автомобілем, відрізняються від його пояснень, але на його думку, цей факт має істотне значення для встановлення істини у справі.

Зауважує, що він працює водієм і кожного ранку проходить обовязковий медичний огляд за місцем роботи, який проводить медична сестра, і 15.06.2017 року цей огляд він пройшов о 07.00год., був допущений до роботи, про що свідчить відмітка про допуск до керування транспортним засобом у подорожньому листі від 15.06.2017 року на його імя.

Стверджує, що 15.06.2017 року він не перебував у стані алкогольного спяніння, тому що був на роботі, виконував наряд, 80гр. горілки вживав за 12 годин до зупинки його автомобіля працівниками поліції, і це на його думку, не могло призвести до стану алкогольного спяніння, а специфічний запах з порожнини роту пояснює наявністю хронічної хвороби, виразки дванадцятипалої кишки, про що він говорив і працівникам поліції.

Зазначає, що суд першої інстанції 11.09.2017 року розглянув справу у порушення вимог ст.ст. 268, 277-2 КУпАП у його відсутність, без належного виклику судовою повісткою або направленням SMS-повідомлення у визначений законом строк, що позбавило його права на справедливий суд, та зазначив у постанові, що він, будучи обізнаним про час та місце розгляду справи, не зявляється у судове засідання та направляє клопотання про перенесення розгляду, в яких висловлює бажання приймати участь у судовому засіданні, погоджується на тривалі командировки за межі Володарського району, на думку суду вживає процесуальними правами, та переслідує мету спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, але висновки суду першої інстанції хибні, та не відповідають фактичним обставинам справи.

Протягом розгляду справи він двічі перебував у відрядженні за межами Володарського району Донецької області та перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Обласна лікарня інтенсивного лікування м.Маріуполя» через загострення хронічної хвороби, про що він надавав підтверджуючі довідки суду першої інстанції.

Стверджує, що 11.09.2017 року заяву про неможливість його участі у судовому засіданні до канцелярії Володарського районного суду Донецької області особисто надавав його керівник, начальник відокремленого підрозділу ДП «Ілліч-Агро Донбас» ОСОБА_6, а не він особисто, як це вказано в постанові районного суду.

Також вважає, що суд постановив судове рішення з порушенням ст. 245 КУпАП, оскільки всебічно, повно і обєктивно не зясував всі обставини справи, звертає увагу суду, що він проживає і працює у сільській місцевості, розгляд справи щодо нього припав на жнива, він не міг відмовитися від жодного відрядження, оскільки міг би втратити роботу і можливість годувати родину.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги в її межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з таких підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про те, що при розгляді адміністративної справи щодо нього суд першої інстанції, проігнорувавши його клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки останній не був сповіщений належним чином про день та час розгляду справи щодо нього, та знаходився у відрядженні, у цей день, 11.09.2017 року, постановив судове рішення, що позбавило його права на захист.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дана справа розглянута судом першої інстанції 11.09.2017 року у відсутність ОСОБА_2, в матеріалах провадження відсутні дані про своєчасне сповіщення останнього про місце та час розгляду справи, натомість наявні заява ОСОБА_2М від 11.09.2017 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням (а/п 28), та копія розпорядження № 89-к структурного підрозділу (відокремленого) ДП «Ілліч-Агро Донбас» «Харвіст Лоджистікс» від 22.08.2017 року, в якому зазначено, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_2 відряджається в структурний підрозділ (відокремлений) агроцех №37 с.Дачне Марїнського району Донецької області з 22.08.2017 року по 17.09.2017 року, строком на 27 календарних днів, з його згоди, і з оплатою по виконуваній роботі (а/п 29).

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності.

Порушення зазначеної норми адміністративного закону є суттєвою, яке тягне безумовне скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція скасувавши постанову має право закрити провадження по справі або прийняти нову постанову.

Розглянувши по суті адміністративну справу щодо ОСОБА_2 приходжу до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду правильно дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 15.06.2017 року о 09.20 год. на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 619 км + 800 м, керував транспортним засобом КАМАЗ 45142, реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами тощо.

Так, суддею суду першої інстанції обґрунтовано визначено як достовірні докази у справі протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 015447, складений 15.06.2017 року, в якому містяться особисті пояснення ОСОБА_2, в яких він зазначив, що 14.06.2017 року о 21.00год. випив 80гр.горілки, 15.06.2017 року о 09.15год. керував автомобілем НОМЕР_2, та був зупинений працівниками поліції, від продуття алкотестера «Драгер» та проїхати до медичного закладу відмовився у присутності двох свідків (а/п 3); пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння (а/п 4-5).

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню дорожньо-транспортної пригоди складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і обєктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_2, а тому доводи апелянта про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану спяніння, а тому суд правильно визначив, що не виконання такого обовязку з боку водія є грубим порушенням Правил дорожнього руху України.

Оскільки, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в діях ОСОБА_2 є склад даного адміністративного правопорушення.

При апеляційному розгляді судом був допитаний свідок ОСОБА_6, працюючий начальником структурного підрозділу (відокремленого) ДП «Ілліч-Агро Донбас» «Харвіст Лоджистікс», який пояснив, що ОСОБА_2 працює водієм на вказаному підприємстві, вони не є родичами, останнього він знає як добросовісного працівника, який ніколи не відмовляється від доручень, відряджень. Постійні відрядження ОСОБА_2 пояснює тим, що період розгляду справи у суді припав на жнива, а це сезонні роботи, які потрібно виконувати швидко, щоб не було втрати врожаю. У відрядження їздять всі працівники їх підприємства, відмовитися від відрядження ОСОБА_2 не міг, бо втратив би заробіток, а можливо і роботу. Підтвердив, що саме він здав 11.09.2017 року до канцелярії Володарського районного суду Донецької області клопотання ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи та копію розпорядження про його відрядження.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення ОСОБА_2 виду стягнення та його розміру, з урахуванням характеру порушення, ступені його провини, майнового стану, відповідно до вимог ст.33 КУпАП.

Згідно п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше трьох місяців із дня вчинення правопорушення, а при тривалому правопорушенні не пізніше трьох місяців з дня його виявлення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху 15 червня 2017 року, на цей час строк накладення адміністративного стягнення сплив, з цих підстав провадження в справі про адміністративне правопорушення належить закрити на підставі ст.247 ч.1 п.7 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП України.

На підставі викладеного і керуючись ст. 294, 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Володарського районного суду Донецької області від 11.09.2017 року про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 130 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді складає 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, скасувати.

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_2 за статтею 130 ч.1 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: