Справа № 520/7129/17
Провадження № 3/520/3506/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2017 року суддя Київського районного суду м. Одеси Чаплицький В.В., при секретарі Шугалевич І.В., за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, українку, ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово не працюючу, перебуваючу у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 02.02.2016 року по 07.06.2017 року перебуваючу на посаді державного інспектора відділу погашення боргу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, раніше не судиму, до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення не притягувалася, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, яка є державним службовцем 12-го рангу, має спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу», без поважних причин, несвоєчасно подала, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, за місцем роботи в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2016-й рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, чим порушила вимоги фінансового контролю, що відноситься до адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні вказала, що вина ОСОБА_2 доведена, повністю підтверджується наявними матеріалами справи, поважних причин несвоєчасної подачі декларації встановлено не було, на підставі чого просила визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що свою вину не визнає, умислу на несвоєчасне подання декларації не мала. Крім того, повідомила, що неодноразово намагалася подати декларацію, внаслідок чого її ключ було заблоковано. Також зазначила, що при заповненні декларації, програма працювала не коректно. Подати ж декларацію змогла, після того, як звернулася до компютерного відділу.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до наказу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ) № 2-О від 20.06.2013 року, ОСОБА_2 є державним службовцем 12-го рангу. Наказом ДПІ від 27.12.2013 року №130-О ОСОБА_2 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу». Згідно наказу ДПІ №224-В від 06.11.2015 року ОСОБА_2, яка на той час перебувала на посаді державного інспектора відділу погашення заборгованості ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, надано соціальну відпустку по догляду за дитиною, 2015-го року народження, до досягнення трирічного віку. Відповідно до наказу ДПІ №7-О від 02.02.2016 року, ОСОБА_2 призначено на посаду державного інспектора відділу погашення боргу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, із підтвердженням раніше присвоєного спеціального звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу».

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», інші посади державної служби, не віднесені до категорій «А» і «Б» віднесено до посад категорії «В» державної служби. Тобто, посада державного інспектора відділу погашення боргу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області відноситься до посад категорії «В» державної служби.

Відповідно до п.п. в), п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктами на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування. 06.12.2007 року, ОСОБА_2 склала присягу державного службовця. Таким чином, ОСОБА_2 є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи субєктом декларування, зобовязана була у строк до 01.04.2017 року подати електронну декларацію, проте, будучи обізнаною щодо обовязку подачі такої декларації, що підтверджується листом-нагадування з ДПІ в Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 24.02.2017 року №2201/10 / 15-51-04-01, електронну декларацію не подала.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», розділ XIII «Прикінцеві положення» Закону України про «Запобігання корупції» доповнено підпунктом 5-1, згідно якого строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше продовжено до 1 травня 2017 року.

На виконання зазначених вимог, ОСОБА_2, як субєкт декларування, який подає декларацію, відповідно до вищевказаного закону, вперше, була зобовязана подати електронну декларацію до 01.05.2017 року, проте, в порушення вимог п. 5-1 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», до 01.05.2017 року електронну декларацію не подала, а подала таку декларацію лише 17.05.2017 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме долученою до матеріалів справи роздруківкою, а також рапортом та відповіддю за підписом Голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_4 від 03.03.2017 року, в якій зазначено, що дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання субєктом декларування документів до Реєстру.

Згідно відповіді Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.05.2017 року, актом обстеження окремих функцій інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 25.01.2017 року, засвідчено некоректну роботу програмного забезпечення в період з 01.01.2017 року по 19 годину 30 хвилин 04.01.2017 року. З метою створення належних умов для субєктів декларування адміністратором Реєстру ДП «УСС» спільно з Державною службою спеціального звязку та захисту інформації України, протягом 24 28 березня 2017 року здійснювалися заходи з оптимізації та переконфігурації обчислювальних ресурсів, що потребувало декількох зупинок та перезапусків окремих компонентів та ІТС Реєстр в цілому. Вжиття невідкладних заходів дозволило забезпечити функціонування Реєстру та реалізувати субєктами декларування обовязок щодо подання електронних декларацій відповідно до законодавства.

Отже, під час роботи Реєстру подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме з 01.01.2017 року до 01.04.2017 року було 81 календарних днів (з урахуванням 9-ти днів некоректної роботи Реєстру), а з 01.04.2017 року до 01.05.2017 року 30 календарних днів, для заповнення декларації, які ОСОБА_2 не використала для своєчасної подачі декларації.

В частині доводів ОСОБА_2 про поважність причин пропуску строків подачі електронної декларації, суд вказує, що ні матеріалами справи, ні в судовому засіданні, таких обставин встановлено не було, оскільки жодних доказів на підтвердження їх наявності ОСОБА_2 надано та долучено не було.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 порушила встановлені Закон України «Про запобігання корупції» терміни подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги обставини скоєння правопорушення, особу винної, обставини які пом'якшують та обтяжують відповідальність, враховуючи, що ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей, вважаю, що призначення найменшого стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 176-2 КпАП України, буде справедливим та достатнім для покарання порушниці за скоєне правопорушення, та для попередження скоєння нею правопорушень у майбутньому.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 172-6, 279, 280, 283, 284 КпАП України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КпАП України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Чаплицький В. В.