Справа № 359/2291/17 Головуючий у І інстанції Гончаров О. М.
Провадження № 33/780/593/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 26.06.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, котрий діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 23 лютого 2017 року о 03 годині 20 хвилин в м. Бориспіль Київської області, по вул. Київський Шлях, буд. 57, допустив керування автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, нестійка хода) та від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, котрий діє в інтересах ОСОБА_3 просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасувати, а провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції проігноровано приписи ст.ст. 268, 271 КУпАП та розглянуто справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, хоча ОСОБА_3 надав заяву про те, що бажає особисто приймати участь у судовому засіданні. Окрім цього, захисником подано мотивоване клопотання про відкладення розгляду справи, яке безпідставно залишилося поза увагою.

Апелянт вказав, що суддею всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не було вжито заходів для належної перевірки обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон. Судом першої інстанції належним чином не перевірено, чи дійсно ОСОБА_3 пропонувалось пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу чи відмовлявся він пройти такий огляд та чи пропонувалось йому пройти в подальшому огляд в медичному закладі.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то вони в апелянта викликають сумнів, оскільки останні в судовому засіданні не допитувалися, а їх пояснення записані інспектором і незрозуміло, чи дійсно свідки давали саме такі пояснення.

Крім того, апелянт зазначив, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ЦРЛ м. Борисполя, у якій начебто пропонували пройти огляд на стан спяніння ОСОБА_3, дійсно є серед тих медичних закладів, які мають право на проведення такого огляду.

Учасники у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчить телефонограмма (а.с 66), про причини неявки суд не повідомляли, відтак апеляційний суд вбачає можливим розгляд поданої апеляційної скарги за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 165132 від 23 лютого 2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в яких останні підтверджують факт відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на визначення стану спяніння за допомогою технічного приладу

«Драгер» та в Бориспільській ЦРЛ, сумніватися в достовірності та правдивості яких у суду апеляційної інстанції підстав також не має, оскільки дані свідки були присутні під час події, а сам правопорушник до моменту появи свідків не заперечував ту обставину, що саме він перебував за кермом автомобіля, а на пасажирському сидінні в салоні автомобіля, як встановлено судом, перебувала його дружина.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальності за даною нормою підлягають особи, які керують транспортним засобом та які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого спяніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан спяніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан спяніння чи перебування під дією лікарських засобів працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України, та врахувавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також ступінь небезпеки для суспільства даного виду правопорушення, призначив правопорушнику стягнення в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вказаної постанови апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, котрий діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1