Справа № 297/992/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Крегула М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду від 22 травня 2017 року якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м.Берегове, вул..Сечені, 41/3, громадянин України, не одружений, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 27 квітня 2017 року близько 20 год. 25 хв. в м. Берегово по вул.. Закарпатській керував легковим автомобілем марки «Toyota Town Ace» н.з. АО 8166 АВ, у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

З матеріалів справи вбачається, що даний факт встановлено за повідомленням співмешканки ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка 27.04.2017 року о 20 год 29 хв. зателефонувала в чергову частину Берегівського відділу поліції, що останній в стані алкогольного спяніння поїхав за кермом легкового автомобіля по вул. Сечені м. Берегово.

В подальшому, ОСОБА_3 відмовилась від поданого нею факту і пояснила, що знаходилась із ОСОБА_1 в суперечці, тому повідомила в поліцію недостовірні дані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечуючи свою винуватість вказує на те, що ОСОБА_3 , будучи з ним в суперечці, навмисно повідомила працівників поліції, що він нібито в стані алкогольного спяніння сів за кермо легкового автомобіля і поїхав по м. Берегово. Такий факт нічим не підтверджено. А насправді він того в вечора відігнав автомобіль до знайомого ОСОБА_4 для ремонту. Автомобіль того вечора не був відремонтований і вони розпили спиртне, після чого він прийшов додому без автомобіля і ліг спати. З дому його забрали працівники поліції і відвезли до Берегівської ЦРЛ для медичного огляду, від проходження якого він відмовився. Проте на нього був складений ОСОБА_4 про знаходження у стані алкогольного спяніння, а потім протокол про керування легковим автомобілем у стані алкогольного спяніння. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Перевіривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Всупереч ст.245 КУпАП суддею при розгляді справи щодо ОСОБА_1 цих вимог закону не дотримано.

За змістом цього закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обгрунтування висновку про винуватість особи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з»ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і наявним у справі доказам. При цьому, суд не перевірив чи правильно складено протокол про адмінправопорушення та додані до нього матеріали.

Так, з пояснень ОСОБА_1 видно, що він не був працівником поліції безпосередньо виявлений за кермом автомобіля у стані алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу і ці обставини, крім пояснення ОСОБА_3, нічим не підтверджено. Він відмовився від проходження медичного огляду, оскільки його підняли з постелі дома, однак всупереч такому запереченню його було доставлено в медичну установу і складено лікарем ОСОБА_4 та висновок медичного огляду, із якого також вбачається, що останній відмовляється від огляду.

Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачено різні ознаки цього правопорушення, в т.ч. відмову водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння. Не дивлячись на те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження медичного огляду і ці обставини обєктивно підтверджено ОСОБА_4 №576 від 27.04.2017 року, в протоколі про адмінправопорушення не зазначено цієї ознаки правопорушення, яка б об»єктивно відповідала його поведінці та точному змісту диспозиціі ч. 1 ст. 130 КУпАП та витікала із зібраних матеріалів.

Відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров»я якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом даної норми особа, яка проходить огляд на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу має пріоритетне право заявити свою незгоду з результатами огляду проведеного поліцейським. В такому разі обов»язок організації проведення нового огляду в найближчому закладі охорони здоров»я покладається на поліцейських.

Між тим, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 048332 від 27.04.2017 року не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки чи не погодився з результатами такого огляду.

Більше того, ОСОБА_4 медичного огляду №576 від 27.04.2017 року, як і наявний в матеріалах справи Висновок щодо результатів такого медичного огляду складено без дотримання вимог ч.ч.4,5 ст.266 КУпАП, згідно яких огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як видно, подія, що ставиться в вину ОСОБА_1 мала місце 27.04.2017 року о 20 год. 25 хв., натомість медичне освідчення ОСОБА_1 було проведено 27.11.2016 року о 23 год. 15 хв., тобто майже через три години з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Враховуючи викладене, медичне освідчення ОСОБА_1 проведено без дотримання зазначених вимог та за спливом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, що свідчить про хибність результатів такого огляду, що не можна вважати переконливим доказом для підтвердження чи спростування наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що при їх розгляді, суддя належно не з»ясував всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, не усунув суперечності у справі, зокрема в поясненням ОСОБА_3, які потребували детального їх з'ясування, об'єктивної та належної оцінки. Недотримання цього принципу та формальний підхід призвів до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення. Перевірку цих даних суддею не забезпечено, ОСОБА_3 судом не допитана, про що ОСОБА_1 підставно зазначено в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що обставини події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення спростовуються поясненнями ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які вказують, що в матеріалах справи відсутні належні дані про безпосереднє виявлення ОСОБА_1 працівниками поліції під час керування транспортним засобом та дають підстави стверджувати про відсутність достатність доказів того, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних не законним шляхом, також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: