АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:
особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 05.04.2016,
В С Т А Н О В И В
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.41 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вважає, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення обставин справи, з огляду на що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема апелянт першочергово зауважує, що він не погоджується з фактами, викладеними в Акті від 01.03.2017 щодо виявлення порушень вимог ч.3 ст.119 КЗпП. Більше того, ОСОБА_2 було звільнено з посади згідно п.3 ст.36 КЗпП, а саме у зв`язку зі вступом на військову службу на підставі відповіді Департаменту управління персоналом та соціальної політики ПАТ «Укрзалізниця». Так, на підставі листа повідомлення від 21.01.2016 прийнято Наказ №17/ОС, до дня фактичної демобілізації за ОСОБА_2 зберігалось робоче місце, посада і виплачувалась заробітна плата. Проте, 21.04.2016 отримано витяг із наказу командира військової частини, яким ОСОБА_2 було звільнено в запас з військової служби. Тобто ці документи, як стверджує апелянт, містили інформацію мобілізацію, особливий період, демобілізацію. При цьому в апеляційній скарзі наголошується, що станом на листопад 2016, тобто на момент укладення ОСОБА_2 контракту, особливого періоду, про який зазначається в ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не було. Як наголошує ОСОБА_1 , відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, Акт за результатами перевірки складено з порушеннями чинного законодавства, а отже накладення на підставі нього фінансових санкцій та складення протоколу про адміністративне правопорушення є незаконним.
Окремо в апеляційній скарзі зауважено, що судом не дотримано вимоги ст.277-2 КУпАП, оскільки повістку до суду ОСОБА_1 було отримано за день до засідання.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №26-158/146 від 01.03.2017, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця» за місцем роботи за адресою: м.Київ, вул.В. Липинського, 5 порушив встановлені законом гарантії електромеханіка дільниці 2 групи адміністративно-господарського відділу Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 , який був залучений до виконання обов`язків, передбачених ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим порушив вимоги ч.3 ст.119 КЗпП, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.7 ст.41 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляцію та його пояснення, дослідивши в присутності учасників процесу матеріали справи та додатково з`ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано, матеріали справи досліджено повно, всебічно та об`єктивно, а відтак вірно встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця» порушив встановлені законом гарантії електромеханіка ОСОБА_2 , який був залучений до виконання обов`язків, передбачених ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим порушив вимоги ч.3 ст.119 КЗпП, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.7 ст.41 КУпАП
Так, ч.7 ст.41 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В свою чергу, положеннями ч.3 ст.119 КЗпП визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, на законодавчому рівні передбачено надання працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» гарантій у виді збереження за ними місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення контракту або фактичного звільнення від проходження військової служби.
Натомість, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця», вищезазначених вимог закону не дотримався та звільнив електромеханіка дільниці 2 групи адміністративно-господарського відділу Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 , який був залучений до виконання обов`язків, передбачених ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме спочатку проходив військову службу за призваним за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15 «Про часткову мобілізацію», а після був прийнятий на військову службу за контрактом.

Зазначене підтверджується копією наказу від 01.04.1997 №188 про прийняття ОСОБА_2 на роботу (а.с. 24), копією наказу №06/ОС від 16.01.2017 про припинення трудового контракту (а.с. 25) з ОСОБА_2 , довідкою про перебування ОСОБА_2 на військовій службі в Збройних Силах України (а.с. 26), копією контракту про проходження ОСОБА_2 військової служби в Збройних Силах України (а.с. 28-29).
Крім того, вина ОСОБА_1 в порушенні вимог ч.7 ст.41 КУпАП окрім протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується також актом перевірки (а.с. 2-13), випискою з ЄДРЮОФОП (а.с. 18), копіями наказів від 30.09.2016, 14.07.2016, 14.04.2016 (а.с. 19-21).
За таких обставин, зважаючи, що зазначеними доказами підтверджується звільнення ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який на момент звільнення проходив військову службу в Збройних Силаї України за контрактом, ? апеляційний суд підтверджує правильність кваліфікації місцевим судом дій ОСОБА_1 за ч.7 ст.41 КУпАП як порушення визначених законом гарантій працівникам, які залучаються до проходження військової служби.
Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що станом на листопад 2016, тобто на момент укладення ОСОБА_2 контракту, особливого періоду, про який зазначається в ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не було, то суд зауважує, що ч.3 ст.119 КЗпП за працівниками зберігаються гарантії і у випадку їх прийняття на військову службу за контрактом.
Стосовно посилань в апеляційній скарзі на порушення Головним управлінням Держпраці у Київській області порядку складання акту перевірки, то суд виходить з того, що вина ОСОБА_3 у порушенні ним вимог ч.7 ст.41 КУпАП окрім акту перевірки підтверджується і іншими наявними у справі доказами, з огляду на що ті порушення, на які посилається апелянт не є визначальними за даних обставин. В свою чергу, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , як начальника Філії «Центральна станція зв`язку» ПАТ «Українська залізниця», за порушення ним правил ч.7 ст.41 КУпА у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. накладено судом в межах санкції зазначеної статті.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить законних підстав для скасування постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 05.04.2016 та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як того просить апелянт, поза як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.04.2016, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.41 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн., ? залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1304/2017
Категорія: ч.7 ст.41 КУпАП
Суддя у першій інстанції Савицький О.А.
Суддя в апеляційній інстанції Ігнатов Р.М.