Справа № 463/3394/17 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 33/783/1264/17 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1, з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно з постановою судді Ширий І.П. 30 червня 2017 року, о 04.20 год., на вул. Дж.Вашингтона, 13 в м. Львові керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що постанова судді місцевого суду не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Вказує, що розгляд справи відбувся у його відсутності, таким чином це позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема: дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків.

Вважає, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння. Зазначає, що в той час, коли працівники поліції запропонували йому надати документи на транспортний засіб та пройти тест на визначення алкоголю в крові, то він не керував автомобілем. Разом з тим, він не заперечував проти проходження огляду саме в медичному закладі, оскільки висловив їм сумнів у правдивості та технічній справності пристрою. Проте працівники поліції не надали йому скерування для проходження медичного огляду. При його зверненні до лікарні № 8, що у м. Львові, йому було відмовлено у проходженні такого огляду, у звязку з відсутністю такого скерування.

Вважає, що особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, якщо працівники поліції порушили порядок огляду на стан спяніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення, а сама по собі відмова від проходження огляду на місці зупинки чи незгода з його результатами не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обгрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові.

Підтвердженням вищенаведеного є протокол про адміністративне правопорушення від 30 червня 2017 року серії БР № 261800, письмові пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, згідно яких дійсно ОСОБА_2 30 червня 2017 року, о 04 год. 20 хв., на вул. Дж.Вашингтона, 13 у м. Львові керував автомобілем з ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду для визначення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився.

Вказані докази є належними, допустимими та взаємоповязаними, підтверджують наявність адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 у його вчиненні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи суддею місцевого суду було допущено порушення норм процесуального права, то такі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, так як він не відмовлявся і не міг відмовитися від проходження такого огляду та йому не запропонували пройти огляд у відповідному медичному закладі, тому такий протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, то такі вважаю безпідставними та спрямовані на уникнення апелянта від адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Так, за змістом ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність за цією статтею наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були запрошені в якості свідків для дачі пояснень, дані пояснення є необєктивними та не можуть братися до уваги, то такі є безпідставним, так як дані пояснення є послідовними, тому доводи апеляційної скарги про те, що такі пояснення свідків потребують критичної оцінки, так як вони є зацікавленими особами у справі, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості надати пояснення в судовому засіданні та позбавлений можливості заявити клопотання про виклик свідків, так як розгляд справи було проведено у його відсутності та не враховано його клопотання про поважність причин неявки в судове засідання в суді першої інстанції, то слід зазначити, що розгляд справи призначався на 11 вересня 2017 року та 28 вересня 2017 року, ОСОБА_2 повідомлялися про час та місце розгляду справи. Крім того, така можливість була надана ОСОБА_2 та його представнику під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте ним не було представлено будь-яких інших доказів, що спростовують його вину у вчиненні ним порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Твердження апелянта про порушення, допущені під час складання протоколу про порушення ПДР України та в суді першої інстанції, то такі, на думку судді апеляційного суду, не можуть слугувати підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції.

Згідно ст. ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

ОСОБА_2 обгрунтовано визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а стягнення, накладене на нього, відповідає Закону ст. 33 КУпАП, тому підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1