АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/2157/2017Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

та його захисника Скорика В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 гри. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 17.05.2017 року о 13.00 год. ОСОБА_4 по вул. Калнишевського, 1 у м. Києві керував автомобілем НОМЕР_2, з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей звужені та не реагують на світло, бліде обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити справу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена без урахування фактичних обставин справи та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання його вини у вчиненні зазначеного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови судом зроблено висновок про те, що ОСОБА_4 «керував транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння», а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує, за які саме дії ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Проте, такий висновок не підтверджується ані матеріалами справи, ані дослідженими по справі доказами. Інакше кажучи докази, які б прямо вказували на перебування ОСОБА_4 в стані наркотичного сп'яніння, просто відсутні.

Це підтверджується і тим, що ні протокол про адміністративне правопорушення від 17.05.2017 року, на підставі якого здійснювався розгляд зазначеної справи про адміністративне правопорушення, ні інші зібрані у справі докази, не містять даних, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 у стані сп'яніння. Так, зазначені у протоколі дані вказують лише на те, що ОСОБА_4 «відмовився від медичного огляду у лікаря нарколога», проте аж ніяк не встановлюють стан сп'яніння особи.

Таким чином, суд своїм рішенням фактично визнав винним ОСОБА_4 у правопорушенні, протокол про яке не складався, а саме - винним у керуванні транспортного засобу у стані наркотичного сп'яніння, а не у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, судом не приділено належної уваги деяким обставинам складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення ОСОБА_4 для проходження медичного огляду.

ОСОБА_4 під час поліцейського огляду, відповідно до було складено протокол про дане адміністративне правопорушення, не керував автомобілем д.н.з. НОМЕР_3, а просто знаходився у дворі не здійснюючи руху.

Крім того, не були допитані свідки і очевидці даної події, про що ОСОБА_4 заявляв у своєму клопотанні. А наявні у справі свідки лише поставили свій підпис на вже заповненому протоколі, а не приймали участь в його складенні та не були свідками відмови ОСОБА_4 від проходження медичного огляду. Про це вони знають лише зі слів працівника поліції.

Таким чином, в основу звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення покладено докази, які не відповідають вимогам закону, а тому не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, вина ОСОБА_4 за матеріалами справи та зібраними по справі доказами є не доведеною.

Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_4 та його захисника Скорика В.М., розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також відеозаписом з відеореєстратора нагрудного знаку патрульного поліцейського.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Зокрема, безпідставними є посилання ОСОБА_4 на те, що він не перебував у стані наркотичного сп'яніння, а також на те, що він не керував транспортним засобом, оскільки він притягається до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп'яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, яка підтверджується поясненнями свідків, відеозаписом з відеореєстратора нагрудного знаку патрульного поліцейського, згідно з яким ОСОБА_4 в присутності двох свідків добровільно, без будь-якого тиску чи впливу відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, а також поясненнями самого ОСОБА_4 при апеляційному розгляді справи.

Згідно матеріалів справи автомобіль ОСОБА_4 було залишено на місці зупинки, що спростовує його пояснення про подальше керування вказаним автомобілем.

Доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 щодо тиску на нього працівників поліції та невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджені належними доказами, суперечать сукупності зібраних у справі доказів і не можуть бути визнані достатньою та обґрунтованою підставою для визнання висновків суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незаконними чи невмотивованими та скасування постанови суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_4 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський