Справа №498/466/17
Провадження №3/498/256/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року

Суддя Великомихайлівського районного суду Одеської області Ткачук О.Л., розглянувши матеріали, які надійшли від Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

17.07.1974 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, гр-на ОСОБА_2,

працюючого водієм S.R.L. «VASANO-TRANS»,

проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 155630, складеному 29 квітня 2017 року поліцейським УПД ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції ОСОБА_3 вказано, що 29 квітня 2017 року біля 4.30 керуючи автомобілем IVECO STRALIS, номерний знак TSS895 з напівпричепом SCHMITZ S01, номерний знак НОМЕР_1 на 392 км + 500м траси Київ-Одеса, ОСОБА_1 не врахував пору доби, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив наїзд на стоящі в правій смузі автомобіль MAN з причепом TIRSAN MAKSIMA під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п. 1.10, 12.1, 12.2 ПДР, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_5 вини ОСОБА_1 у вчинені зазначених у протоколі дій не вбачає і суду пояснив, що ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху не допускав, а причиною дорожньо-транспортної пригоди стали порушення, допущені водієм автомобіля MAN з причепом TIRSAN MAKSIMA ОСОБА_4. Зазначив, що позиція поліції не відповідає фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 рухався по трасі Одеса-Київ в напрямок м.Одеси. На тій ділянці дорога має по 2 смуги у кожен бік і згідно із Правилами дорожнього руху на цій ділянці дозволяється рух зі швидкістю у 110 км на годину ОСОБА_1 рухався набагато повільніше. Він не міг знати, що на його шляху з вини водія ОСОБА_4 станеться ДТП і той, у порушення вимог пункту 9.10 Правил дорожнього руху не увімкне аварійну світлову сигналізацію та не встановить не ближче ніж за 40 метрів знак аварійної зупинки або червоний миготливий ліхтар. ОСОБА_1 не міг та не зобовязаний був передбачити порушення Правил дорожнього руху іншими учасниками дорожнього руху. Проте, коли він побачив небезпеку, то, у відповідності вз п.12.3 Правил дорожнього руху, вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди. За таких обставин вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП відсутня. Крім того, поліцейським при складанні протоколу було грубо порушено права ОСОБА_1, передбачені ст.268 КУпАП. Він є громадянином ОСОБА_2 і не володіє українською мовою, за таких обставин йому мали надати можливість скористуватись перекладачем та призначити такого як це передбачає ст.274 КУпАП. Але цього зроблено не було, ОСОБА_1 дали підписати протокол, з якого він, навіть, не зрозумів, що саме його звинувачують у скоєнні ДТП та не зміг навести докази своєї невинуватості.

ОСОБА_4 суду пояснив, що 29.04.2017 року о 04:30 годині, керував автомобілем MAN з причепом TIRSAN MAKSIMA рухаючись по дорозі Київ-Одеса, ближче до узбіччя зі швидкістю 70/75 км/год. Зліва його обігнав легковий автомобіль, який виїхав на полосу руху рядом з ним, однак їхав дуже близько і він мусив вивернути вправо, де на узбіччі стояв білий фургон, але застосовані екстрені заходи не дали можливості уникнути удару удар був у задню частину фургону зліва. Фургон понесло вправо в поле. Після даної ДТП, кабіна його автомобіля була на узбіччі, а причеп півметра на дорозі. Він, включивши аварійну світлову сигналізацію, вийшов з машини і почав розмову на узбіччі з потерпілим. Знак аварійної зупинки не виставив. Через хвилин 5 почув удар і побачив, що автомобіль IVECO STRALIS, під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення з його автомобілем. Вважає, що водій вказаного автомобіля ОСОБА_1 міг бачити аварійний сигнал і мав змогу уникнути зіткнення з його автомобілем.

Допитані в судовому засіданні свідки дали наступні пояснення:

ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 рухався по дорозі Київ-Одеса 29.04.2017 року о 04:30 годині на автомобілі НОМЕР_2, зїхав на узбіччя, машину припаркував за дорожною розміткою, включив аварійний сигнал і його дружина пішла в туалет, потім пішов він. Почув удар і побачив як його автомобіль полетів метрів 50 в поле. Підійшов до дружини, яка в цей час була в автомобілі, впевнився, що вона жива, побіг до іншої машини, з якої вийшов ОСОБА_4, а в місці для відпочинку спала жінка. Стояли, розмовляли з ОСОБА_4 біля дверки його фури, однак ОСОБА_4 не включив аварійну світлову сигналізацію і не виставив знак аварійної зупинки. Телефон був розряджений. ОСОБА_4 сказав, що його не розуміє, тому він почав зупиняти машини, зупинився водій, який викликав поліцію. Через хвилин 20 після скоєння ДТП з їх участю, розмовляючи з дружиною, ОСОБА_4 та жінкою, яка була разом з ним, вони почули звук удару, обійшовши автомобіль, вони побачили зіткнення автомобіля IVECO STRALIS, під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем MAN, більша частина якого знаходилась на проїжджій частині, водієм якого є ОСОБА_4.

ОСОБА_7 29.04.2017 року о 04:30 годині, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_2 рухалась по дорозі Київ-Одеса, чоловік зїхав на узбіччя, машину припаркував за дорожною розміткою, включив аварійний сигнал і вона пішла в туалет, потім пішов він. Через 2-3 хвилини в автомобіль, в якому вона перебувала, врізалась фура, почула удар, автомобіль відкинуло метрів 50 в поле. Вона пошкодила ногу, через хвилин 10 підійшла до чоловіка, який розмовляв з ОСОБА_4 біля фури, на якій аварійна світлова сигналізація не була ввімкнена і біля машини не було виставлено знак аварійної зупинки. Через хвилин 10, під час розмови з чоловіком, ОСОБА_4 та жінкою, яка була разом з ним, вони почули звук удару, обійшовши автомобіль, вони побачили зіткнення автомобіля IVECO STRALIS, під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем MAN, більша частина якого знаходилась на проїжджій частині, водієм якого є ОСОБА_4.

Оцінюючи з правової точки зору досліджені докази суд виходить з наступних положень законодавства.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Цим Кодексом також передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10) ; а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Належні дії учасників зазначеної ДТП регулюються наступними положеннями Правил дорожнього руху:

«1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

автомагістраль - автомобільна дорога, що:

- спеціально побудована і призначена для руху транспортних засобів, не призначена для в'їзду на прилеглу територію або виїзду з неї;

- має для кожного напрямку руху окремі проїзні частини, відокремлені одна від іншої розділювальною смугою;

- не перетинає на одному рівні інші дороги, залізничні і трамвайні колії, пішохідні і велосипедні доріжки, шляхи проходу тварин, має огородження на узбіччях і розділювальній смузі та обгороджена сіткою;

- позначена дорожнім знаком 5.1;

- безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

- дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки;

- темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю, зокрема, іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Відповідно до п.7 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»: у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно зясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

З урахуванням наведених вище положень Правил дорожнього руху (ПДР) та досліджених доказів, суд вважає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали наступні порушення допущені водієм автомобіля MAN ОСОБА_4:

на порушення пп.е п.9.9 ПДР (аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди) після скоєння ДТП і зупинки автомобіля на проїжджій частині водій ОСОБА_4 не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію;

на порушення пп.а п.9.10 ПДР (Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди) після скоєння ДТП і зупинки автомобіля на проїжджій частниі водій ОСОБА_4 не установив знак аварійної зупинки.

На підставі викладеного, суд вважає, що висновки протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 155630 від 29 квітня 2017 року про те, що водій ОСОБА_1 на порушення ПДР не врахував пору доби, не вибрав безпечну швидкість руху є сумнівними, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.

Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом ,який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні остаточні дані з доказами об'єктивної сторони в діях ОСОБА_1, що є вочевидь недостатнім для здійснення переконливих висновків щодо наявності винуватості, є сумнівними, суперечливими, і повинні тлумачитись на користь особи, у відношенні якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме, на користь ОСОБА_1

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 ч.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У звязку з наведеним, суддя приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутні порушення Правил дорожнього руху, а також вина і склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що має своїм наслідком закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247 п.1 280, 283,284 п.3 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поліцейському УПД ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України за протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 155630 від 29 квітня 2017 року - відмовити, з підстав вказаних в мотивувальній частині постанови.

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання скарги через Великомихайлівський районний суд Одеської області.

Суддя О.Л.Ткачук