Справа № 303/807/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

07.07.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., з участю особи, яка притягнута до відповідальності - ОСОБА_1, розглянув апеляційну скаргу останнього на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 ( зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3) Закарпатської області, підприємця, інваліда ІІІ групи,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. без конфіскації грошей.

Стягнуто судовий збір у сумі 320 грн.00 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30.01.2017 о 10 год. 50 хв. в м. Мукачево, на транспортному засобі- автомобілі марки "Renault Clio" номерний знак НОМЕР_1 надавав послуги з перевезення пасажирів( таксі) без ліцензії, передбаченої п.24 ч.7 Закону України " Про ліцезування видів господарської діяльності".

В апеляційній скарзі, в якій одночасно заявлене клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення. Вказує, що на розгляді справи не був, оскільки не отримував судове повідомлення і про дату судового розгляду йому не було відомо. Копію постанови йому передано тільки 08.04.2017, апеляційну скаргу подав 11.04.2017. Оскільки, будучи відсутнім на розгляді справи не з його вини, він був позбавлений можливості подати докази своєї невинності, вважає оскаржувану постанову винесену на неповно з`ясованих обставинах, тому просить поновити строк апеляційного оскарження. Обгрунтовуючи про відсутність складу правопорушення, стверджує, що він як суб`єкт господарювання, фізична особа- підприємець має право на заняття діяльністю, пов`язаною з перевезенням громадян на автомобілі, маючи дозвільні документи. В той же час, зазначаючи про те, що він займався господарською діяльністю без ліцензії, вважає, що для складення протоколу та визнання особи винною недостатньо одиничного факту надання послуг по перевезенню пасажирів, має бути встановлена систематичність такого діяння. Вважає, що судом недотримано вимоги закону, оскільки ним жодним чином обставини правопорушення не перевірені та докази цього, що на думку апелянта, суперечить рішенням ЄСПЛ та ст. 6 Конвенції про права людини, яка передбачає право на справедливий і публічний розгляд. Оскільки позбавлений був дати свої пояснення безпосередню у суді, вважає постанову незаконною.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 про причини пропуску строку апеляційного оскарження, а саме, те, що за адресою, зазначеною у протоколі, він постійно не проживає, а тому адреса зазначена у протоколі є невірною, про що було відомо тій особа, яка складала протокол, тобто те, що він зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, де і проживає. Через зазначені обставини судові повідомлення йому не були вручені, як він з`ясував, ознайомившись з матеріалами справи. Після того, як син йому передав копію постанови надісланої судом, він відразу звернувся за правовою допомогою та у 3-х денний строк подав апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо вказаних пояснень, апеляційний суд бере їх до уваги, оскільки вони узгоджуються з матеріалами, що містяться у справі та надані ним, зокрема, що останній зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_5, що судові повідомлення рекомендованим листом за адресою вул. Одеська 2/ 28 м. Мукачево йому не були вручені ( а.с. 9-14), а тому вважає, що з метою недопущення порушення права особи на захист, строк апеляційного оскарження слід поновити.

Щодо доводів апелянта про відсутність складу правопорушення, то апеляційний суд приходить до наступного. Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачено дозвільні документи на заняття діяльності з перевезення пасажирів, який має бути отриманий відповідно до встановленого законом порядку. Даний порядок врегульований Постановою Кабінету Міністрів України № 1001 від 23.08.2015 ( остання редакційна зміна 23.08.2016), якою затверджено "Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом."

Як ствердив апелянт, подавши про це письмові докази, даним видом діяльності, тобто наданням послуг таксі, він займається як фізична особа - підприємець. Згідно витягу з реєстру платників податків Державної фіскальної служби від 12.01.2017, у ній вказано перелік тих видів діяльності, якою він займається, в тому числі надання послуг таксі, сплачуючи відповідні податки. Під час його перевірки працівниками екобезпеки, як вказує ОСОБА_1, він останнім повідомив, що займається діяльністю на підставі цього і йому відомо, що окремо дозвіл не потрібен. Не зважаючи на це на нього склали протокол. Після цього випадку він звернувся до регіонального відділення екобезпеки для з`ясування цього питання, де йому роз`яснили, що він повинен звернутись у м. Київ, оскільки змінений порядок отримання дозволів, після чого уклавши договір з юристом, такий звернувся у м. Київ для видачі дозволу. Оскільки не знав, що потрібен такий дозвіл, тому що були зміни у порядку отримання ліцензії, просить це врахувати та взяти до уваги, що такий дозвіл у нього існує, зокрема, виданий 21.02.2017 за №163 Державною службою України з безпеки на транспорті. З наведених підстав просить визнати його невинним.

Апеляційний суд бере до уваги пояснення ОСОБА_1, оскільки вони підтверджені письмовими доказами, зокрема, витягом з реєстру платників єдиного податку від 12.01.2017 № 147/10/1301, витягом з Державної служби України з безпеки на транспорті від 21.02.3017 за № 163 .

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції поверхово з`ясував усі обставини справи, розглянувши її без участі особи, яку хоча і належним чином повідомляв, однак розглянув її з-за відсутності відомостей про те, що особа була повідомлена про час розгляду справи.

Апеляційний суд оцінюючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, вважає, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог Закону " Про ліцензування окремих видів господарської діяльності ", оскільки він знав про вимоги цього Закону, тобто, необхідність отримання дозволу, отже його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП є доведеною. Разом з тим, беручи до уваги те, що останній не володів інформацією про подальший порядок отримання дозволу на зайняття діяльністю з перевезення пасажирів ( таксі), та з урахуванням того, що він відвернув правопорушення, оскільки відразу після складення на нього протоколу звернувся до уповноваженого органу з метою дотримання законності його підприємницької діяльності по перевезенню пасажирів, а також беручи до уваги його особу (є інвалідом), вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.164 КУпАП на ОСОБА_1 - змінити.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП, обмежитись оголошенням йому усного зауваження, а провадження в справі закрити.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя