Справа № 219/7737/17
Провадження № 3/219/1836/2017
П О С Т А Н О В А

18 липня 2017 р. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Любчик О.В, за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши в м. Бахмуті матеріали адміністративної справи, яка надійшла від в.о. заступника начальника управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, не працює, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ст. 204-3 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

17.07.2017 р. до Артемівського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 0284 від 07.07.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-3 ч. 1 КУпАП, відповідно до якого 07.07.2017 р. приблизно о 17-30 год. громадянин ОСОБА_1 намагався провезти через КПВВ «Майорське» периферійне обладнання на суму 10400 грн., яка перевищує дозволену.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнав, пояснивши, що він перевозив особисту річ, яку отримав на «Новій пошті» 07.07.2017 р., це був периферійний пристрій, який він вирішив перевезти додому до м. Дебальцеве Донецької області. Він планував використовувати цю річ в особистих цілях. Цей периферійний пристрій необхідний для роботи персонального компютера, а саме: для вирішення завдань. Він намагався довести, що це його власна річ, але працівники КПВВ не хотіли чути його пояснень. Цей пристрій є таким, що вже був у побуті, та його він придбав за 9000 грн. З оцінкою пристрою у протоколі він не згоден, оскільки цю оцінку було взято зі слів продавця пристрою та зазначено робітниками пошти у експрес-накладній № 4922 у графі «Оголошена вартість» на суму 10400 грн., яку було сформовано 05.07.2017 р.

Захисник ОСОБА_2 підтримав думку ОСОБА_1, додатково пояснивши, що ОСОБА_3 планував використовувати периферійний пристрій в особистих цілях для роботи власного персонального компютера, а саме: для вирішення завдань. Крім того, зазначив, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає доказів щодо вартості периферійного пристрою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що провадження підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року за №99 затверджено «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», і у пункті 9 вищевказаного порядку зазначено, що фізичні особи здійснюють переміщення товарів у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі автомобільним транспортом запереліком та обсягами(вартість, вага, кількість), що затверджуються МТОТ.

Згідно пункту 4 наказу Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39, встановлено такі обсяги товарів (крім особистих речей та підакцизних товарів), що переміщуються фізичними особами: через лінію зіткнення з неконтрольованої території на контрольовану територію та у зворотному напрямку товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 75 кг на одну особу.

Адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Це визначення дається в статті 9 КУпАП і в ньому робиться акцент на обєкти адміністративного правопорушення громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління. Склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом обєктивних і субєктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок). Законодавець виділяє дві групи шкідливих наслідків адміністративних поступків: матеріальні та формальні. Тому виділяють проступки з матеріальним складом і проступки з формальним складом.

Правопорушення вчинене за статтею 204-3 ч.1 КУпАП є правопорушенням з матеріальним складом, тобто обєкт адміністративного правопорушення за цією статтею у даному випадку це суспільні відносини, врегульовані нормами адміністративного права, яким завдано шкоди адміністративним правопорушенням. Іншими словами, це те, на що спрямовано адміністративне правопорушення. Законодавець виділяє дві групи шкідливих наслідків адміністративних проступків: матеріальні й формальні.

Адміністративні проступки з матеріальним складом це такі правопорушення, для обєктивної сторони яких закон вимагає встановлення не тільки факту діяння, а й шкідливих наслідків. Причинний звязок між діянням і суспільно шкідливими наслідками, що настали, встановлюється лише в проступках з матеріальним складом. Причина це необхідна умова виникнення наслідків, без цієї умови виникнення даного наслідку неможливе. Вона повинна в часі передувати і головне має цей наслідок викликати.

В матеріалах справи є опис речей, виявлених при огляді ОСОБА_1, з вказівкою їх вартості, що виходить за дозволений грошовий еквівалент у розмірі 10000 грн., і таким чином утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, проте яким чином була встановлена вартість периферійного пристрою на суму 10400 грн. суду не зрозуміло, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні статті 256 КУпАП, а саме чеки, висновок експерта, висновок спеціаліста, враховуючи те, що ця річ була у побуті і тому її вартість потрібно враховувати зі зносом. При цьому необхідно зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1,3,8,9 Конституції України, Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставіКонституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тобто в даному випадку, через невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів вимогам ст. 256 КУпАП, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зіставивши наявні матеріали справи, суддя дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП. Інших обставин в протоколі та матеріалах справи не відображено, у звязку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення ч. 1ст. 204-3 КУпАП, про які вказано в протоколі.

При цьому, ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України", ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 204-3 КпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, прихожу до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 не можливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, як неможливо визнати і опис речей, в якому зазначено ціну перевезених речей, оскільки до них не додано чеки, висновок експерта або висновок спеціаліста, якими буде підтверджена сума, яка перевищує еквівалент 10000 гривень і дає підстави з дотриманням норм діючого законодавства України для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 284 КпАП України, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1,3,8,9,57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Любчик