Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1020/17
Провадження № 3/553/627/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.06.2017м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м.Полтаві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає: АДРЕСА_1, за ч. 2 ст. 123 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу БР №235696, складеного 17.04.2017 року, о 12 год. 43 хв. в м. Полтава по пров. Проїздному, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем ЗАЗ LANOS, д.н.з.ВІ0203ВР проїхав залізничний переїзд на заборонений «червоний» сигнал світлофора та коли шлагбаум був опущений, чим порушив п. 20.5 б, 20.2 Правил дорожнього руху.

Притягуємий ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 123 ч.2 КУпАП не визнав та просив закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також пояснив, що не порушував правила проїзду залізничних переїздів, оскільки коли підїжджав до переїзду то шлагбаум був відкритий, потім почав закриватися, але потім знову повернувся у вертикальне положення, а тому він проїхав даний переїзд так як не було будь-яких заборон чи обмежень для цього.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомили, що були свідками того, що притягуємий ОСОБА_1 відмовився від підписів та будь-яких пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що їхала в одному авто з притягуємим 17.04.2017 року, коли підїжджали до переїзду по пров. Проїздному у м. Полтаві то шлагбаум був відкритий, потім почав закриватися, але потім знову повернувся у вертикальне положення, що часто там стається, а тому водій ОСОБА_1 проїхав даний переїзд так як не було будь-яких заборон чи обмежень для цього.

Суд, заслухавши пояснення притягуємого, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.20.5. Правил дорожнього руху України рух через переїзд забороняється, якщо: черговий по переїзду подає сигнал заборони руху стоїть до водія грудьми або спиною з піднятим над головою жезлом (червоним ліхтарем чи прапорцем) або з витягнутими в сторони руками; шлагбаум опущений або почав опускатися; увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума; за переїздом утворився затор, який змусить водія зупинитися на переїзді; до переїзду в межах видимості наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Аналізуючи докази, які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 123 ч.2 КУпАП, доведена. Також суд вважає, що поліцейський, при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, діяв у відповідності до своїх повноважень та способу, передбачених чинним законодавством, тому протокол про адміністративне правопорушення визнається судом допустимим доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, як і інші докази, досліджені судом, зокрема, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5, СД-диском із відеозаписами відеореєстратора поліцейського авто, які обєктивно узгоджуються між собою та іншими матеріалами справи та підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 передбачених законом ознак складу правопорушення, які були підставою для вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень ч. 2 ст.123 КУпАП.

Відносно пояснень свідка ОСОБА_4 щодо порушень, допущених поліцейськими при складанні адмінпротоколу відносно ОСОБА_1 за ст. 123 ч.2 КУпАП, тобто, що дані поліцейські не представились, та те, що ОСОБА_1 не вчиняв адмінправопорушення передбаченого ст. 123 ч.2 КУпАП, суд, аналізуючи в сукупності всі докази, які містяться в матеріалах справи, зокрема, те що, свідок є приятелькою притягує мого, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та виходить з наступного.

Твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності та свідка з його сторони ОСОБА_4, про наявність ряду порушень з боку працівників поліції, те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не за місцем вчинення правопорушення, при складанні протоколу працівники поліції не представилися, суд вважає непереконливими, оскільки обставин, які свідчать про те, що працівники патрульної поліції діяли всупереч норм ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" та не у відповідності з вимогами ст. 266 КпАП України судом не встановлено.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 235696 від 17.04.2017 року, в графі "підпис особи, що притягується до адміністративної відповідальності» зазначено, що гр.-н ОСОБА_6 відмовився від його підпису та дачі будь-яких пояснень. Даний факт притягуємим не оспорювався.

Зміст відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля поліції, наданого суду в додатку до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 235696 від 17.04.2017 року відносно ОСОБА_1 та дослідженого в судовому засіданні, свідчить про те, що працівником патрульної поліції відеозапис обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснювався камерою яка стояла в службовому авто поліцейських. Зафіксовані даною камерою обставини спростовують твердження притягуємого та свідка ОСОБА_4, що ОСОБА_1 проїхав переїзд при положенні шлагбаума у вертикальному стані. З відеозапису чітко вбачається, що під час того як шлагбаум почав опускатися, авто притягуємого лише доїжджало до переїзду та мало б зупинитися відповідно до Правил дорожнього руху. Проте, на відео чітко видно, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 продовжив рух, а шлагбаум знаходиться у горизонтальному положенні та горять червоні сигнали світлофора. Також при відмові ОСОБА_1 від підпису при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення були присутні дві сторонні особи в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які в своїх поясненнях також зазначили, що притягуємий ОСОБА_1 відмовився від підпису та дачі будь-яких пояснень. Підстав, які б давали можливість суду вважати, що вказані пояснення є сумнівними та неправдивими відсутні, оскільки вказані пояснення узгоджуються між собою, є послідовними та такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Протокол відносно ОСОБА_1 складено відповідно до вимог ст. 256 КпАП України, скріплений підписами свідків відмови притягуємого від підпису та дачі будь-яких пояснень та особисто підписаний поліцейським. Дані, які б вказували на його сумнівність чи недостовірність в матеріалах справи відсутні. Докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження ОСОБА_1 щодо не вчинення інкримінованого йому правопорушення передбаченого ст. 123 ч.2 КУпАП.

Інші доводи притягуємого, наведені в обґрунтування відсутності складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки носять оціночний характер, не узгоджуються з іншими доказами, зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні, суперечать фактичним обставинам, відеозапису доданому до протоколу, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, й розцінюються судом як спосіб захисту.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 123 ч.2 КпАП України підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2, СД-диском з відеозаписом подій, які відбулися 17.04.2017 року за участю притягуємого. Дані докази об»єктивно узгоджуються між собою та не протирічать одне одному. За таких обставин висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч.2 ст. 123 КпАП України належним чином обгрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об"єктивність яких сумнівів не викликає.

Отже, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2017 р. серії БР № 235696, підтверджені доказами дослідженими та перевіреними в суді.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи є належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

При визначенні виду та міри адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує суспільно небезпечний характер вчиненого останнім правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, а також те, що притягує мий не визнав вину у вчиненні даного правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.9, ст.247, ст.255, ст.256, ст.268, ч.2 ст.123 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП та на нього накласти адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк вісім місяців без оплатного вилученням транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 320 грн. 00 коп. судового збору.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7