Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/990/17 Головуючий в 1 інст. Олійник М.Ю.
Провадження №33/778/689/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_3 на постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який працює старшим оператором ТОВ «Розторгнафта» та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 червня 2017 року о 21-20 год. в м.Запоріжжя по вул.Запорізькій 2а, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: невідповідна реакція на обстановку, відсутність реакції зіниці ока на світло. Від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_3 просить вищевказану постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, належним чином не зясував обставини, визначені у ст.280 КУпАП, щодо встановлення місця правопорушення та доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненому. Також, на думку апелянта, суд у постанові невірно виклав пояснення ОСОБА_2 надані у судовому засіданні, та обмежився лише декількома реченнями. Не звернув уваги суд першої інстанції і на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, на відміну від його копії, містить дописку, що є неприпустимим.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу і наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 26 червня 2017 року приблизно о 21 годині він підїхав до магазину «Ашан» забрати свою дівчину. У цей момент до нього підійшли працівники поліції, які вказали, що він порушив ПДР під час повороту, потім, що він був не пристебнутий. Між ними виникло непорозуміння і працівники поліції, всупереч вимогам Закону, обвинуватили його в тому, що він вживав наркотичні засоби та запропонували пройти тест на місті. Він спочатку відмовився, але під час складання протоколу в присутності свідків погодився пройти тест, але працівники поліції йому відмовили, оскільки вже склали протокол. Після цього він проїхав до медичного закладу, де пройшов тест який не виявив вживання ним наркотичних засобів.

До пояснень ОСОБА_2 суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №085005 від 26 червня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 розяснені його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП, він отримав копію постанови, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); а також направленням на огляд водія ОСОБА_2 до КУ «ЗОНД» ЗОР з метою виявлення стану спяніння від 26 червня 2017 року (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоровя (а.с.5-6).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд допитав ОСОБА_2, дослідив всі наявні у справі докази, в тому числі і ті, які були надані учасниками процесу у судовому засіданні, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_3, судом апеляційної інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_4, яка показала, що 26 червня 2017 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин, вона була запрошена працівниками поліції в якості свідка, що водій ОСОБА_2 відмовився пройти тест на наркотичне спяніння в Запорізькому наркодиспансері. Вже після складання протоколу ОСОБА_2 погодився на проходження огляду, але працівники поліції йому відмовили, оскільки протокол вже було складено.

Також апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 і направлення на огляд водія з метою виявлення стану спяніння є неналежними доказами, оскільки у них відсутні підписи ОСОБА_2 про ознайомлення з їх змістом або відмову від отримання їх копій, виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вбачається, що останній власноруч поставив у ньому підписи про те, що ознайомився з його змістом, отримав копію, і йому були розяснені права та обовязки, передбачених ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП (а.с.1).

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України за №1452/735 від 09 листопада 2015 року, передбачена форма направлення на огляд водія з метою виявлення стану спяніння (додаток 1). Вказана форма направлення не містить графи для підпису особи щодо якої воно складено.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи встановлено, що направлення на огляд водія з метою виявлення стану спяніння і протокол про адміністративне правопорушення серії БР №085005 від 26 червня 2017 року відносно ОСОБА_2 складені уповноваженою на те особою, та вони містить всі необхідні відомості, в тому числі і ті, що передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить дописки в частині «ЗОНД відмовився» є необґрунтованими, оскільки з наданих суду матеріалів вбачається, що оригінал протоколу містить додаткові записи як інспектора поліції, так і ОСОБА_2, які зроблені останнім після отримання копії цього протоколу, про що він зазначив при апеляційному розгляді справи.

Крім того, відомості про направлення ОСОБА_2 для огляду в ЗОНД містяться не тільки в протоколі, а й в рапорті працівника поліції (а.с.4), та поясненнях свідків (а.с.5, 6).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що долучений до матеріалів справи висновок лікаря №3002 від 26 червня 2017 року щодо огляду ОСОБА_2 на стан спяніння у закладі охорони здоровя, не спростовує доказів того, що ОСОБА_2 у присутності працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан спяніння, адже це є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_3, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1