Справа № 466/5788/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 33/783/1390/17 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року суддя Апеляційного суду Львівської області Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року,

встановив:

постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави, а також позбавлено його права керування всіма видами транспортних засобів терміном на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Згідно постанови суду 03.08.2017 о 16:45 год. ОСОБА_1 у м. Львові по вул. Хмельницького, 88 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Згідно огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу Drager, результат огляду - 0,77 % проміле. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України.

На дану постанову суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та закрити справу.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної уваги деяким обставинам складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення для проходження медичного огляду, не враховано час доби, коли під'їхав екіпаж поліції з метою з'ясування обставин справи, який нібито виявив стан алкогольного сп'яніння, а також коли саме був проведений відповідний огляд на стан сп'яніння, при цьому огляді поліцейським не було представлено свого звання, а тому змоги для перевірки документів щодо права огляду на стан сп'яніння не було. Окрім цього, свідок, який дав письмові пояснення щодо того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, то на думку апелянта такий є працівників поліції, оскільки такі були знайомі між собою. Таким чином, на думку апелянта в основу звинувачення у вчиненні даного правопорушення покладено доказ, а саме протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам закону, а тому не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали справи №466/5788/17, заслухавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 03 серпня 2017 року серії БР №262058 (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.5-7).

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням встановленого законом порядку і з грубим порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності спростовуються наявними матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до Наказу МВС № 1452/735 від 09.11.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у випадку установлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп'яніння.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Таким чином, наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення 03 серпня 2017 року серії БР №262058 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, відтак доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 проводився пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, є безпідставними, з огляду на те, що представники поліції виконали усі зазначені у законодавстві дії для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1

Більше того, посилання апелянта про те, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля та не здійснював руху вищезазначеним транспортним засобом, не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_1 та його представника переглянуто відеозапис з нагрудних камер, однак з такого також не можливо встановити, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля.

Доводи апелянта про те, що постанова судді винесена без його участі, чим порушено право правопорушника на справедливий судовий захист, а сам правопорушник був позбавлений права дати свої пояснення, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.22).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції допитані свідки, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 вказав, що 03 серпня 2017 року їхавши за кермом автомобіля НОМЕР_2 разом з ОСОБА_1 (який знаходився на сидінні пасажира), переслідував невідомих осіб, які завдали тілесних ушкоджень ОСОБА_1 Переслідування тривало деякий час, про те коли зловмисники відірвались від них, то він був вимушений зупинитись та продовжити переслідувати їх без автомобіля. Повернувшись до автомобіля побачив швидку допомогу та працівники, проте з останніми не спілкувався.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що 03 серпня 2017 року їхав (на сидінні пасажира) з ОСОБА_1 та ОСОБА_8, останній з яких був за кермом автомобіля та переслідував невідомих осіб, які завдали тілесних ушкоджень ОСОБА_1 Коли зловмисники відірвались від них, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та продовжив переслідувати їх, він разом з ОСОБА_1 (який знаходився на сидінні пасажира) залишились в автомобілі. Через 20 хвилин приїхала швидка допомога, яка забрала ОСОБА_1 до лікарні.

Щодо вищезазначених показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, то такі не взяті до уваги, так як на думку суду спрямовані на уникнення відповідальності і умисне, свідоме спотворення дійсних обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, докази здобуті працівниками поліції згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_9 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею місцевого суду не було допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, а отже підстав для скасування або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду О.В. Маліновська-Микич

Львівської області