П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2017 року м. Київ
Суддя Апеляційного суду міста Києва Балацька Г.О. за участі ОСОБА_1, розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього, в якій містить і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2004 року відносно

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, працюючого начальником відділу Державної податкової адміністрації, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк до трьох років.

Відповідно до постанови суду, гр. ОСОБА_1 11.09.2004, о 22 год. 30 хв., на 120 км. а/д Бориспіль-Запоріжжя, керуючи автомобілем БМВ, д.н. НОМЕР_2 рухався в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.п. 2.9 ПДР України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого суду, 13.03.2017 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій міститься і клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2004, оскільки він пропущений з поважних причин, та просить вказану постанову скасувати, як незаконну, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу зазначеного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог, вказує, що про існування даної постанови він дізнався в Сервісному центрі МВС України, куди звернувся за консультацією - 03.03.2017, уповноважена особа якого стверджувала що вона прийнята саме відносно нього-ОСОБА_1, і того ж дня він вперше отримав її копію в архіві місцевого суду, а тому в десятиденний строк на оскарження - 13.03.2017 подав апеляційну скаргу.

Що стосується своєї незгоди з постановою, то ОСОБА_1 зазначає про те, що: у нього ніколи у власності не було автомобіля БМВ, д.н. НОМЕР_2, і він ніколи ним не керував; ніколи не працював у Державній податковій адміністрації та ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_2, оскільки з травня 2004 року і по сьогодення мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та не мав притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом 2003-2004 років.

А тому, враховуючи все в сукупності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2004 щодо ОСОБА_1 із закриттям провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 на підтримку клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги про скасування постанови суду, прийняття нової, якою провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та додатково надіслані суду апеляційної інстанції дані, слід прийти до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови місцевого суду, ОСОБА_1 не був присутнім під час постановлення рішення 04.10.2004 відносно ОСОБА_1, пояснюючи в суді апеляційної інстанції це тим, що про існування цього судового рішення дізнався в Сервісному центрі МВС України, куди звернувся за консультацією - 03.03.2017.

Оскільки, відповідно до довідки та акту Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2017, справи про адміністративні правопорушення за період з 2001-2004 р.р., знищені до 2007 року (а.с. 2, 3), то перевірити доводи клопотання ОСОБА_1 щодо неотримання ним судових повісток, повідомлень та самої копії оскаржуваної постанови тощо - не виявляється за можливе.

А тому, за наведеним, а також виходячи з того, що апеляційна скарга, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, була подана 13.03.2017 року (а.с. 21-23), тобто у 10 десятиденний строк з моменту дізнання про її існування - 03.03.2017, можна погодитися з його клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді від 04.10.2004.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, то вони частково є слушними, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний, зокрема, з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції в повній мірі не дотримані, з огляду на наступне.

Так, як пояснив ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції, у нього ніколи у власності не було автомобіля БМВ, д.н. НОМЕР_2, і він ніколи ним не керував; ніколи не працював у Державній податковій адміністрації та ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_2, а з травня 2004 року і по сьогодення мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та не мав притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом 2003-2004 років.

На чисельні запити суду апеляційної інстанції на підтвердження або/чи спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі та підтриманих ОСОБА_1 в суду апеляційної інстанції, були отримані наступні дані, листи, відповіді, інформація тощо.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в м. Києві від 28.04.2017 - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - станом на 06.05.2004. Іншою інформацією відділ адресно-довідкової роботи не володіє.

Головне управління ДФС у м. Києві листом від 05.05.2017 повідомило суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 у вересні-жовтні 2004 року не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням ДФС у м. Києві та ДПІ у районах Головного управління ДФС у м. Києві.

Водночас, ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції світлокопію трудової книжки, серії НОМЕР_5, з записів якої під №№ 5, 6 вбачається, що "22.12.2003 - Переведений на посаду підсобного робітника 3 розряду відділу експлуатаційно-технічного відділу Інституту землеробства УААН відповідно до Наказу № 154к від 22.12.2003; 31.12.2004 - звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України на підставі Наказу № 186к від 30.12.2004".

Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2017 повідомив Апеляційний суд міста Києва, що згідно з наявною у базі даних АІС "Національний банк даних "Автомобіль" інформацією, автомобіль BMW 5351 був зареєстрований за номерним знаком НОМЕР_2 з 04.12.1998 по 19.10.1999 на ім'я ОСОБА_4 як ввезений під зобов'язання про зворотне вивезення.

19.10.1999 вказаний автомобіль знятий з обліку після закінчення терміну ввезення в Україну. ОСОБА_4 повернуто іноземний номерний знак НОМЕР_6 для виїзду за кордон.

Після цього автомобіль на території України не реєструвався, номерний знак НОМЕР_2 на інші транспортні засоби не видавався.

Аналогічна інформація надана і Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України від 12.06.2017 з додатковою інформацією, що гр-н ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 11.09.2004, транспортний засіб BMW 5351 з номерним знаком НОМЕР_2 - не зареєстровано.

Також, згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 08.06.2017, транспортний засіб НОМЕР_2 - не зареєстровано.

Крім того, ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції довідку від 31.03.2017, вих. С-38, Територіального сервісного центру 3246 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області про те, що за ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 09.08.2003 зареєстрований автомобіль BMW 318, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_4.

22.08.2006 даний автомобіль знятий з обліку для реалізації.

Управління безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України та Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дали суперечливі висновки щодо попередніх притягнень ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у тому числі і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, проте дана особа за викликом в суд апеляційної інстанції не з'явилася, згідно довідки Укрпошти при поверненні судової повістки, він за даною адресою не проживає.

Отже, за дослідженими доказами, не можна зробити висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП складено саме відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки встановлення особи, яка вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обов'язком органу уповноваженому на складання протоколу про адміністративне правопорушення, за наведеним вище, слід прийти до висновку про необхідність направлення матеріалів для додаткової перевірки до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП, оскільки вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності конкретної особи належить виключно до компетенції його органів, які наділені повноваженнями проводити всі передбачені законом дії для встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, особи, яка його вчинила та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2004 року відносно ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову, якою матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, повернути до Управління патрульної поліції у місті Києва Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для доопрацювання та проведення додаткової перевірки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Г.О. Балацька