Справа № 466/1486/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 33/783/662/17 Доповідач: Белена А. В.
Категорія: ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Львів

Суддя апеляційного суду Львівської області Белена А.В., за участю представника правопорушника адвоката ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 28.04.2017 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2,

встановив:

Цією постановою ОСОБА_2, 18.08.1974 року

народження, громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень в дохід держави з позбавлення прав керування транспортним засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 320 грн. 00 коп. судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 26.02.2017 року близько 04.10 год. в м. Львові по вул. Любінській, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, порушивши п.2.5 ПДР, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою судді першої інстанції Максимів Р.С. просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, винесеною з грубим порушенням вимог законодавства України, оскільки 26.02.2017 року до нього , безпідставно, в приміщенні інтерактивного клубу «Лотомаркет», що знаходиться по вул. Любінській в м. Львові, підійшли працівники поліції та запросили вийти на вулицю і почали звинувачувати, що він начебто керував недавно припаркованим автомобілем марки БМВ. На ці звинувачення пояснив, що вже протягом 3-х годин знаходився в приміщені клубу, нікуди не відлучався, автомобілем не керував, ключів та документів від автомобіля при собі не мав. Після цього, працівники поліції погрожуючи застосуванням спецзасобів змусили проїхати з ними в Залізничний ВП, де в присутності двох свідків склали на нього протокол про адміністративне правопорушення.

Апелянт покликається, що на відеофайлі, який був оглянутий в суді першої інстанції видно тільки, як працівники поліції підходять до нього, але не видно чи був він за кермом автомобіля. Також в справі немає підтвердження, що ОСОБА_2 має будь-яке відношення до автомобіля.

Апелянт не заперечує, що того дня він перебував в стані спяніння та відмовився від проходження огляду на такий стан. Але категорично заперечує, що керував автомобілем в той день.

Апелянт ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не прибув, хоча був належним був повідомлений про місце, час розгляду апеляції, зі слів адвоката ОСОБА_2 вже декілька днів не виходив з ним на телефонний звязок.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення представника правопорушника адвоката ОСОБА_1, який просили задоволити апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи, які суд першої інстанції дослідив, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 259002 від 26.02.2017 року про порушення вимог п.2.5 ПДР України, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) від підпису якого ОСОБА_2 відмовився в присутності 2 свідків;

- протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 26.02.2017 року за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 130 КУпАП , від підпису відмовився (а.с.2);

- поясненнями ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 26.02.2017 року, які підтвердили, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння (а.с.4,5);

- поясненням ОСОБА_2 від 26.02.20107 року про те, що його заставляли зізнатися, що він нібито був за кермом автомобіля, його права грубо порушують, оскільки він в той час відпочивав в компютерному клубі по вул. Любінській в м.Львові (а.с.6);

- рапортом інспектора УПП ОСОБА_5 про обставини затримання ОСОБА_2 від 26.02.2017 року (а.с. 7).

Щодо того, що немає відеозапису про те, ОСОБА_2 керував автомобіля НОМЕР_2, а знаходився в приміщенні клубу «Лотомаркет» коли до нього підійшли працівники поліції, то це питання було предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки інспектор УПП ОСОБА_6, який складав протокол про адміністративне правопорушення, дав покази про те, що перебуваючи на патрулюванні з колегами в машині помітили, що водій автомобіль БМВ порушив ПДР, оскільки перетнув подвійну суцільну смугу розмітки. Увімкнувши проблискові маячки поїхали за машиною, яка зупинилася біля клубу «Лотомаркет» і водій швидко зайшов в приміщення, де візуально встановили, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного спяніння, після чого запропонували пройти тест на спяніння, однак ОСОБА_2 відмовився, стверджуючи що не перебував за кермом автомобіля.

Висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, при накладенні адміністративного стягнення, суддею в повній мірі враховані положення ст.33 КУпАП, зокрема враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, грубе порушення правил дорожнього руху, відмова від проходження огляду на стан спяніння, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.

Таким чином приходжу до висновку, що районний суд підставно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у в межах санкції даної статті.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення межах санкції даної статті залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_7