Справа № 148/1716/17
Провадження №3/148/962/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А. розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої, за адресою: вул. Незалежності, 31/1, м. Тульчин, Вінницька область, пенсіонерки, за ч. 2 ст. 173-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду надійшов вказаний вище адміністративний матеріал, у якому зазначено, що ОСОБА_1, будучи звільненою з посади судді Тульчинського районного суду Вінницької області, є особою, яка зобов'язана подавати декларацію відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», порушила вимоги ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, а саме - після одноразового отримання грошових коштів в сумі - 161289,38 грн. у якості вихідної допомоги кінцевого розрахунку, розмір якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 01.01.2017, що є суттєвою зміною в майновому стані, у десятиденний строк з моменту виплати з 14.07.2017 по 24.07.2017, письмово не повідомила про це Національне агентство з питань запобігання корупції, шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2017, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розподілено мені.

Так, мною подано заяву про самовідвід, який мотивовано тим, що особа відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, тривалий час працювала на посаді судді у Тульчинському районному суді Вінницької області, що може викликати сумніви щодо обєктивності та неупередженості судді під час розгляду адміністративного матеріалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала відвід (самовідвід) судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України передбачають відвід (самовідвід) судді, а тому при розгляді заяв про самовідвід та відвід, слід застосувати аналогію права.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007, передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_2 ООН від 27 липня 2006 року зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

З огляду на викладене, з метою виключення сумніву щодо об'єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, приходжу до висновку, що заяву судді Штифурко Л.А. про самовідвід слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 278, 279 КУпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Людмили Анатоліївни про самовідвід задовольнити.

Адміністративний матеріал щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-6 КУпАП, передати канцелярії суду для проведення повторного автоматичного розподілу справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А. Штифурко