Справа №592/1651/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 33/788/106/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 березня 2017 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі ст.247 КУпАП, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять доказів керування ним автомобілем, справа була розглянута без його участі, чим порушено право на захист, і не всі свідки були допитані.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01.03.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді Капітоненко А.П. 02.12.2016 близько 19-30 години біля будинку № 9 по пр-ту М. Лушпи в м. Суми керував транспортним засобом Geelly н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Вислухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а згідно ч.1 ст.268 цього Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як було встановлено під час апеляційного розгляду та як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 надійшов до суду першої інстанції 10.02.2017 і його розгляд в суді був первісно призначений працівниками поліції на 16.02.2017, про що був повідомлений під розпис ОСОБА_3

15.02.2017 від ОСОБА_3 до суду надійшло письмове клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення та надання йому часу для підготовки до наступного засідання (а.с.8).

Наступний розгляд справи був призначений судом на 13-00 годину 24.02.2017, про що ОСОБА_3 отримав повідомлення (а.с.9), але судове засідання не було закінчено через письмове клопотання останнього від 23.02.2017 про бажання скористатися на підставі ст.268 КУпАП юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця у галузі права (а.с.10).

24.02.2017 ОСОБА_3 особисто одержав повістку в судове засідання на 08-30 годину 01.03.2017 (а.с.11), але вже 28.02.2017 подав до суду своє письмове клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з тим, що він з 28.02.2017 знаходиться на стаціонарному лікуванні в СМКЛ № 4 і з об'єктивних причин не може з'явитися в судове засідання, просив дану справу за його відсутності не розглядати, оскільки своєї вини у вчиненні правопорушення він не визнає. Крім того, у вказаному клопотанні ОСОБА_3 просив викликати і допитати в судовому засідання певних свідків та витребувати з УПП м. Суми документи. При цьому, ОСОБА_3 до свого клопотання додав відповідну медичну довідку.

Однак, незважаючи на вказане вище клопотання, 01.03.2017 суддя суду першої інстанції здійснила розгляд справи про адміністративне правопорушення у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 і наклала на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП. У своїй постанові суддя дійшла висновку про те, що дії ОСОБА_3 спрямовані на пропуск строку притягнення до адміністративної відповідальності, а довідка медичного закладу не свідчить про неможливість останнього прибути до суду 01.03.2017 для продовження розгляду справи, тому його клопотання про відкладення розгляду справи було визнано необґрунтованим, а перебування на денному стаціонарі таким, що не перешкоджає його явці до суду.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення адміністрації КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» від 04.05.2017 № 655/01-13/5 (а.с.34), ОСОБА_3 знаходився в денному стаціонарі поліклінічного відділення № 1 з 28.02.2017 по 14.03.2017 і за станом здоров'я не міг бути присутнім в судовому засіданні, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 об'єктивних (поважних) причин відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у Рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Конституційний Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об'єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, є невід'ємним правом, а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Аналогічною є і практика Європейського суду з прав людини (п.п.26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], no. 39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, серія A no. 208-B, п.33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, серія A no. 245-C, п.26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), no. 54698/00, п.28, рішення від 08.06.2006). За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п.1 ст.6 Конвенції».

Крім того, суддя суду першої інстанції, розглянувши і визнавши клопотання в частині відкладення справи необґрунтованим, проігнорувала це ж клопотання в іншій частині, яка стосувалася виклику і допиту в судовому засіданні конкретних свідків та витребування необхідної інформації і документів, що є також порушенням прав ОСОБА_3 на захист, доступ до правосуддя, змагальність та свободу в поданні ним суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв'язку з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП, виходячи із основних (загальних) засад судочинства, закріплених в Конституції України, Законі України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю, що суддею суду першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3, а також проігноровані вимоги чинного процесуального законодавства України, яке застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, і міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення суддею норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на захист, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов'язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині порушення його права на захист через розгляд справи у його відсутність та не допит усіх свідків є обґрунтованими і заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 02.12.2016 близько 19-30 години ОСОБА_3 біля будинку № 9 по пр. М.Лушпи в м. Суми керував транспортним засобом Geelly н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Зазначений факт об'єктивно підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 144731 від 09.02.2017 (а.с.1), так і висновком Сумського обласного наркологічного диспансеру від 02.12.2016 (а.с.2), рапортом та показаннями працівника поліції ОСОБА_5, допитаного в судовому засіданні в якості свідка; відеозаписом з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції, згідно яких ОСОБА_3 керував транспортним засобом 02.12.2016 у стані алкогольного сп'яніння.

Жодних підстав не довіряти усім наведеним вище доказам у апеляційного суду немає, оскільки вони є належними, достовірними, достатніми та допустимими, а також у своїй сукупності узгоджуються між собою і не спростовуються жодними іншими матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 щодо обставин правопорушення та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_3, будучи допитаним в судовому засіданні, категорично заперечив факт керування ним транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді, пояснивши апеляційному суду, що матеріали справи не містять доказів вчинення ним правопорушення, протокол відносно нього був складений працівниками поліції поза межами м. Суми у Сумському районі, що є порушенням КУпАП.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили показання ОСОБА_3 в частині складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього за межами м. Суми.

Зазначені показання не можуть бути узяті до уваги, оскільки повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами по справі. При цьому, підлягає врахуванню те, що як безпосередньо сам ОСОБА_3, так і допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є особами напряму зацікавленими у наслідках розгляду справи, а тому їх показання в цій частині є недостовірними доказами захисту.

Крім того, відповідно до положень ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у 2-х екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а згідно вимог ст.256 цього Кодексу у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Аналізуючи вказані вище положення закону, прихожу до переконання, що працівником патрульної поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений поза межами м. Суми у Сумському районі, то вони є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Крім того, законодавство України про адміністративні правопорушення не містить обов'язкової норми про те, що протокол повинен складатися виключно в межах територіальної юрисдикції того органу, який виявив правопорушення.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги, а тому вважаю за необхідне визнати останнього винним у вчиненні даного правопорушення.

Однак, зважаючи на те, що адміністративне правопорушення було вчинене 02.12.2016, то строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 сплинув 02.03.2017, внаслідок чого після скасування постанови судді від 01.03.2017 провадження по справі у відношенні ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст.38 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 березня 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.