Справа № 275/963/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року смт Брусилів

Суддя Брусилівського районного суду Житомирської області Данилюк О. С. , розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого на посаді судді Брусилівського районного суду Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Києво - Святошинського району Київської області,

за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, розгляд якої згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2017 було визначено судді Данилюк О.С.

При цьому суддею Данилюк О.С. заявляється самовідвід у зазначеній справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, є ОСОБА_1, який також є суддею Брусилівського районного суду Житомирської області.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, обєктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді останній заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких звязків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та обєктивного рішення суду.

У п.п. 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02) зазначається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за субєктивними та обєктивними критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно субєктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно обєктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007р. наголошується, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. суддя зобовязаний, зокрема: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

У статті 15 Кодексу суддівської етики України, затвердженого XI черговим зїздом суддів України 22.02.2013р., зазначається, що неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Тобто, розгляд справи суддею, щодо якого існують обєктивні підстави для виникнення сумнівів у його неупередженості, є порушенням ним передбачених діючим законодавством обовязків судді та правил суддівської етики.

Крім того, відповідно до ст. 3 ч. 1 "Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання", затвердженого Радою суддів України від 04.02.2016 року № 2, субєкти конфлікту інтересів повинні прагнути самостійно та своєчасно вживати заходи із запобігання виникненню конфлікту інтересів та його врегулювання (в тому числі, в порядку передбаченому процесуальним законодавством). Субєкт конфлікту інтересів зобовязаний вживати заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів у його діяльності; не вчиняти дій та не приймати рішень по суті в рамках виконання своїх службових повноважень в умовах реального конфлікту інтересів (п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Порядку).

В той же час, у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутні норми, що регулюють підстави та порядок відводу (самовідводу) судді. Разом з тим відсутність в Кодексі України про адміністративні правопорушення правової регламентації процедури відводу або самовідводу судді не звільняє професійного суддю від виконання ним основного обов'язку по неупередженому розгляду справ. При цьому діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України передбачають відвід (самовідвід) судді, а тому в даному випадку є необхідність у застосуванні аналогії права.

Діюче законодавство України не передбачає заборону на застосування процесуальних норм за аналогією, якщо мета їх застосування направлена на здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, в силу вимог ст. 7 КУпАП.

З огляду на викладене, для уникнення сумнівів щодо неупередженості головуючого судді в очах стороннього спостерігача, забезпечення дотримання вимог суддівської етики, а також з урахуванням принципу процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) суддя приходить до висновку про необхідність задовольнити заявлений самовідвід головуючого у зазначеній справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 246 КУпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про самовідвід судді Брусилівського районного суду Житомирської області Данилюк Ольги Станіславівни, - задовольнити.

Відвести суддю Брусилівського районного суду Житомирської області Данилюк О.С. від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 275/963/17 (провадження № 3/275/269/2017) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1

Зазначену справу про адміністративне правопорушення передати до канцелярії Брусилівського районного суду Житомирської області для її повторного автоматичного розподілу.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2