Справа № 428/5347/17
Провадження №3/428/1167/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю., за участю прокурорів Каліберди К.С., Сухіна Д.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕК № 410395, виданий Стахановським MB УМВС України в Луганській області 02.04.1997 року, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, пенсіонера, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 бул.Дружби НародівАДРЕСА_1; зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Стаханов), вул.Бородіна, 6,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії № 000001 слідує, що ОСОБА_1, будучи особою, яка припиняє виконання обовязків начальника відділення у складі слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області, тобто діяльність, повязану з виконанням функцій держави, та відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст.172-6 КУпАП суб'єктом відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», а також Рішення Національного агентства від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 958/29088, 09.10.2016 о 23 год. 27 хв. несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Так, наказом начальника ГУНП від 07.11.2015 № 1 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділення у складі слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області.

На підставі наказу ГУНП від 14.09.2016 № 623 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 20.09.2016.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 20.09.2016.

Тобто, впродовж періоду часу з моменту отримання трудової книжки 20.09.2016 по 23:59 год. 20.09.2016 у ОСОБА_1 виник обовязок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що декларацію перед звільненням ОСОБА_1 подано лише 09.10.2016 року о 23 год. 27 хв., та останній присвоєно унікальний ідентифікатор «a8e9f6de-6095-4c 16-b4еа-522е90е0935е».

Прокурори в судовому засіданні підтримали доводи викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, просили визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти адміністративний штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що містіться в наданих письмових поясненнях по справі, просив закрити провадження по справі з підставі відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що при складанні та оформленні протоколу було порушено низку його прав, а також його було звільнено не за власним бажанням, а з ініціативи роботодавця, тому ним вчасно було подано декларацію.

Захисник - адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримав надані ОСОБА_1 пояснення, просив закрити провадження по справі на підставі п.1, ч.1, ст.247 КУпАП.

Всебічно та обєктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З наданих матеріалів вбачається, що наказом начальника ГУНП від 07.11.2015 № 1 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділення у складі слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області.

Приміткою до статті 50 вказаного Закону визначено, що до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, належать, зокрема, судді, прокурори і слідчі.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з підпунктом 2 пункту 5 розділу II «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 р. № 3 «декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення».

Визначення поняття «припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування» надано у «Порядку перевірки факту подання субєктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій», затвердженого рішенням Національного агентства від 06.09.2016 № 19, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609. Так, «припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб'єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення».

На підставі наказу ГУНП від 14.09.2016 № 623 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 20.09.2016.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 20.09.2016.

Тобто, впродовж періоду часу з моменту отримання трудової книжки 20.09.2016 у ОСОБА_1 виник обовязок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що декларацію ОСОБА_1 подано лише 09.10.2016 року о 23 год. 27 хв., та останній присвоєно унікальний ідентифікатор «a8e9f6de-6095-4c 16-b4еа-522е90е0935е».

Відповідно до п.2, п.7 ч.1, ч.2 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 7) за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Судом встановлено, що 22.08.2016 року ОСОБА_1 звертався з рапортом до начальника ГУНП в Луганській області, в якому просив звільнити його зі служби у звязку з погіршенням стану здоровя та наявності вислуги років по лінії МВС.

На підставі цього, ОСОБА_1 направлявся на медичне обстеження, та за результатами проходження медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області», було складене свідоцтво про хворобу № 135 від 08.09.2016 року, за яким ОСОБА_1 визнаний непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Захворювання, ТАК, пов'язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

На підставі цього свідоцтва було складене подання до звільнення з Національної поліції за ст.77 ч.1 п.2 ЗУ «Про національну поліцію» ОСОБА_1, та надано висновок старших начальників та прийнято рішення по поданню про його звільнення через хворобу.

З надано витягу з наказу «По особовому складу» від 14.09.2016 року № 623о/с слідує, що ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» (за хворобою), а ОСОБА_3 на відміну від нього, за п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

З наданої копії рапорту ОСОБА_1, вбачається, що він на день звільнення, 20.09.2016 року трудову книжку та витяг з наказу отримав.

Також з наданої копі трудової книжки серії АА № 621110 вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції 20.09.2016 року на підставі наказу № 623 від 14.09.2015 року.

З довідки про проходження служби слідує, що ОСОБА_1 було звільнено за ст.77 ч.1 п.2 ЗУ «Про національну поліцію».

Розглядаючи дану справу, суд виходить з того, що ЗУ «Про національну поліцію» на відміну від ЗУ «Про міліцію», передбачає можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. ЗУ «Про національну поліцію» є спеціальним законом та за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Підстави звільнення зі служби в поліції передбачені у ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», зокрема і звільнення як через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції так і звільнення за власним бажанням.

В ЗУ «Про національну поліцію» не розмежовано підстави звільнення з ініціативи працівника та роботодавця, а отже в даному випадку необхідно використовувати загальні норми трудового законодавства.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Тобто за загальним правилом звільнення може бути здійснено: з ініціативи працівника; з ініціативи адміністрації, тобто роботодавця - органу внутрішніх справ в особі його керівника, а також за обставин, що не залежать від волі сторін.

Підстава, передбачена ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» звільнення «за власним бажанням» дублює цю підставу з ст.38 КЗпП України, а отже беззаперечно відноситься до підстав звільнення з ініціативи працівника.

Однією з підстав звільнення зі служби передбаченої ЗУ «Про національну поліцію» є звільнення через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, що відповідає загальній підставі припинення службово-трудових правовідносин (розірвання трудового договору) за ініціативою адміністрації передбаченої пунктом 2 ст. 40 КЗпП України, що передбачає розірвання трудового договору у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя. А отже звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» беззаперечно відноситься до звільнення за ініціативою роботодавця.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. (ст.1 КУпАП).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 хоча і подавав 22.08.2016 року рапорт на звільнення, однак підставою цього вказував зокрема погіршення стану здоровя, у звязку з чим просив ініціювати направлення на медичне обстеження військово-лікарської комісії. Звільнено його було саме на підставі п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», а саме за станом здоровя, а не з власної ініціативи. Тобто ОСОБА_1 було звільнено саме за ініціативою роботодавця.

Крім того, про те, що ОСОБА_1 вважає, що його було звільнено саме з ініціативи роботодавця він зазначав не тільки у судовому засіданні, а також наголошував і у письмових поясненнях, доданих до протоколу.

Також в листі ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» зазначено, що субєктивна сторона правопорушення (ст.172-6 КУпАП) характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 було звільнено з ініціативи роботодавця, про що він сам вважав, то у відповідності до підпункту 2 пункту 5 розділу II «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 р. № 3 декларація ним повинна була бути подана не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

З наданих матеріалів вбачається, що днем коли ОСОБА_1 дізнався про звільнення, є день отримання ним трудової книжки та витягу з наказу, а саме 20.09.2016 року.

Електронну декларацію ним було подано до електронного реєстру 09.10.2016 о 23 год. 27 хвилин - на 20 день після звільнення, тобто в термін до 20 робочих днів.

Наведені обставини вказують на відсутність у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 40-1, ч. 1 ст. 172-6, ст.ст. 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник