Справа № 219/7297/17
Провадження № 3/219/1728/2017
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини польова пошти НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гніздичів Жидачівського району Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, навідника військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
14 червня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 09 червня 2017 року о 20 годині 00 хвилин, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , базовий табір якої розташований в районі АДРЕСА_2 ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані та розпивав спиртні напої на території військового об`єкту під час дії особливого періоду.

Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що винним себе визнає повністю, просить суд його суворо не карати та надає дозвіл на розгляд справи за його відсутності. При таких обставинах суд дістається висновку про можливість розгляду справи у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обставини, викладені в протоколі, підтвердив в повному обсязі.

Частиною 5 статті 15 КУпАП передбачено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено термін особливого періоду як періоду функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту
оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період
після закінчення воєнних дій.
Тотожне визначення терміну особливого періоду визначено і в статті 1 Закону України «Про оборону України».
Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 з березня по квітень 2016 року призначено провести звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації, призваних відповідно до Указу Президенту України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію»; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію». Вказаний Указ набрав чинності з дня його опублікування.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на даний час в Україні не діє особливий період, оскільки зазначеним вище Указом Президента України необхідність в мобілізації скасована і не поновлена новим законодавчим актом.
Враховуючи вищевикладене, обставини справи, оцінивши у сукупності усі доводи, письмові докази, які є в матеріалах справи, в тому числі і протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння № 996 від 10 червня 2017 року, відповідно до якого встановлено факт вживання ОСОБА_1 09 червня2017 алкоголю, тому на підставі вищевикладеного, дотримуючись статті 62 Конституції України, суд вважає факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП доведеним, у зв`язку з чим слід перекваліфікувати його дії з частини 3 статті 172-20 КУпАП на частину 1 статті 172-20 КУпАП, оскільки в інкримінованому ОСОБА_1 адміністративному правопорушенні немає кваліфікуючої ознаки, а саме: скоєння адміністративного правопорушення в умовах особливого періоду.

Вирішуючи питання про вид і міру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , суд враховує обставини справи, особу винного, характер вчиненого правопорушення і вважає, що до нього слід застосувати стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також відповідно до вимог статті 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Керуючись ст. 22, ч. 1 ст. 172-20, ст.ст. 268, 283, 284 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, та призначити йому стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С. Конопленко