Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/759/17 Головуючий в 1-й інстанції - Салтан Л.Г.
Єдиний унікальний № 337/750/17 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого адвокатом, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 124 КУпАП, - закрито.

Як зазначено в постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення БР №217010 від 21.02.2017 року, 21.02.2017 року о 11-00 годині, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «MERCEDES R 320», держномер НОМЕР_3), повертаючи ліворуч на перехресті вул. Гагаріна та пр. Соборний, не надав дорогу ТЗ, що рухався в зустрічному напрямку, чим спричинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, водій ОСОБА_3, чим порушив вимоги п.16.6 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що інспектор при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановив та не зазначив в протоколі коли виникла небезпека для руху автомобіля і, відповідно, як ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до правил ПДР. Протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не зазначено свідків даної дорожньо-транспортної пригоди, які ним зазначались. Поліцейським не були взяті до уваги ті обставини, що характер пошкоджень ТЗ № 1 та ТЗ № 2 свідчать про цілу низку порушень з боку ОСОБА_3 швидкісного режиму руху у місці, який явно перевищив швидкість понад 90 км/год та інших правил дорожнього руху, а саме п.п. б), д) п. 2.3, п.п. е) п. 8.7.3, п. 16.1, п. 16.5, п. 12.3, п. 12.4, п. 13.1, п. 13.3 ПДР. Відповідно до висновку експерта від 26.06.2017 року водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем MERCEDES R 320; в діях водія автомобіля PEUGEOT 301 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.4, 8.7.3 е), 10.1 ПРД України, яка знаходиться в причинному зв'язку з виникненням ДТП. Вказує, що характер руху транспортного засобу під його керуванням не є причиною виникнення ДТП та її наслідків, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 26.09.2017 року ним була подана заява, відповідно до якої він просив провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, але суд дану заяву проігнорував.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки фактично не встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода, не проаналізував докази у їх сукупності, та не дав їм належної оцінки.

Вказівка законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП. Разом з тим, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об'єктивного і повного з'ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту постанови судді місцевого суду, а саме з частини опису установлених при розгляді справи обставин адміністративного правопорушення, вчинення якого інкримінувалося ОСОБА_2, формально випливало, що останній є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (зазначалося, що провадження у справі закривається не з реабілітуючих підстав), хоча в постанові фактично було зазначено, що питання щодо доведеності вини особи не вирішується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, предметом розгляду справи є стверджуване апелянтом порушення принципу презумпції невинуватості, яке гарантовано п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, проаналізувавши оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання судді місцевого суду у цьому рішенні на рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) від 21.09.2006 року в контексті не вирішення питання щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є хибним, оскільки у цій справі ЄСПЛ не висловлював свою позицію так як її інтерпретувала суддя місцевого суду.

Так, у п.п. 40, 42, 43 вказаного рішення зазначено:

Конвенція має бути інтерпретована у такий спосіб, щоб гарантувати права, здійснення яких буде практичним та результативним, а не теоретичним та таким, що вводить в оману (e.g., Multiplex v. Croatia, заява N 58112/00, п. 44, від 10 липня 2003 року); це також застосовується до права, висвітленого у п. 2 ст. 6 Конвенції (див. Allenet de Ribemont v. France, рішення від 10 лютого 1995 року, Series А no. 308, п. 35).

Практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A.L. v. Germany, заява N 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене. Межі п. 2 ст. 6 Конвенції не обмежуються порушенням кримінальної справи, а поширюються на судові рішення, прийняті після того, як переслідування було припинено (див. Nolkenbockhoff, цитоване вище, п. 37; та Capeau, цитоване вище п 25) або після засудження (див., зокрема, Sekanina v. Austria, рішення від 25 серпня 1993, п. 30, Series A no. 266 А; та O. v. Norwau, заява N 29327/98, ECHR 2003-II) .

Від Суду, таким чином, вимагається встановити, чи результат кримінального провадження проти заявниці у цій справі дозволяв сумніватись у невинуватості заявниці, хоча винуватість її доведено не було.

Отже, як випливає з наведених позицій ЄСПЛ, районний суд повинен був розглянути надані матеріали і вирішити питання щодо наявності (доведеності) чи відсутності (недоведеності) вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і лише після цього, знову ж таки при наявності на те підстав, закрити провадження у зв'язку із закінченням строків, передбачених КУпАП.

Оскаржуване судове рішення, вочевидь, носить характер правової невизначеності щодо подальших юридично-правових наслідків, у тому числі, і щодо відшкодування майнової шкоди.

Враховуючи викладене, вищевказана постанова суду першої інстанції, є такою, що прийнята з порушенням принципів верховенства права та вимог законодавства про адміністративні правопорушення, а отже не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановою нового рішення по суті справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази та вислухавши апелянта, було встановлено наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №217010 від 21.02.2017 року, складеного інспектором роти № 2 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжя ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_4, 21.02.2017 року о 11-00 годині, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «MERCEDES R 320», держномер НОМЕР_3), повертаючи ліворуч на перехресті вул. Гагаріна та пр. Соборний, не надав дорогу ТЗ, що рухався в зустрічному напрямку, чим спричинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, водій ОСОБА_3, чим порушив вимоги п.16.6 ПДР України (а.с. 1).

ОСОБА_2, якого притягали до адмінвідповідальності, був не згоден з обставинами зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, про що зазначив у ньому (а.с. 1).

Згідно його подальших пояснень, він перетинав пр. Соборний (з боку «Інтуриста» в бік «Малого ринку») на зелений сигнал світлофору в напрямку вул. Гагаріна. Виїхавши на перехрестя, дочекався поки загорівся червоний сигнал світлофора для автомобілів, які рухались у зустрічному напрямку, потім почав маневр - поворот ліворуч, тобто закінчував розпочатий маневр. Проїхавши проспект, відчув сильний удар в правий бік свого авто (а.с. 5, 18-24).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтвердив зазначені пояснення і доповнив, що ним маневр повороту практично було завершено, коли автомобіль «PEUGEOT 301», під керуванням водія ОСОБА_3, врізався в задню частину його автомобіля. Зазначив, що ОСОБА_3 рухався із перевищенням швидкісного режиму, приблизно 90 км/год, і на заборонений сигнал світлофора.

Крім цього, до матеріалів справи долучені пояснення ряду свідків, з показів яких випливає, що водій ОСОБА_2 рухався на дозволений сигнал світлофора натомість водій ОСОБА_3 рухався на червоний сигнал світлофору і із перевищенням швидкості (приблизно 90 км/год) (а.с. 53, 54, 150).

З письмових пояснень ОСОБА_3 випливало протилежне, що саме він рухався на зелений сигнал світлофора, а ОСОБА_2, в свою чергу, рухаючись в зустрічному напрямку, повертаючи ліворуч, не надав йому перевагу (а.с. 3).

В рамках розгляду вказаної справи суддею місцевого суду була призначена інженерно-транспортна (автотехнічна) експертиза (а.с. 63-64, 75).

Відповідно висновків експерта №161-а від 12.04.2017 року, дорожньо-транспортна пригода сталася за незалежними від водія автомобіля «MERCEDES» ОСОБА_2 причинами та обставинами. Зі змісту інших висновків експерта випливало, що ДТП сталося внаслідок порушення ПДР іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_3, що знаходиться в причинному зв'язку з виникненням події цієї пригоди (а.с. 85-89).

Аналізуючи пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, протокол про адміністративне правопорушення серіъ БР №217010 від 21.02.2017 року (а.с. 1), схему до нього (а.с. 2), а також долучену фототаблицю місця ДТП і транспортних засобів (а.с. 7), письмові пояснення свідків, враховуючи місце зіткнення автомобілів і те, що удар автомобіля «PEUGEOT 301» відбувся в задню праву частину автомобіля «MERCEDES», висновків експерта №161-а від 12.04.2017 року (а.с. 85-89), суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що наявні у справі докази у їх сукупності, свідчать про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «MERCEDES R 320», держномер НОМЕР_3), повертаючи ліворуч на перехресті вул. Гагаріна та пр. Соборний, не надав дорогу ТЗ, що рухався в зустрічному напрямку, чим спричинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, тобто порушив вимоги п.16.6 ПДР України.

Відтак, провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року, якою закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити ОСОБА_3 та посадовій особі Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.А. Фомін