Провадження № 33/783/324/17 Доповідач: Марітчак Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року Апеляційний суд Львівської області під головуванням судді апеляційного суду Т.М. Марітчака, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Іраклія Гобечії, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 01.02.2017 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року

ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, працюючого інспектором сектору патрульної поліції ВП на станції Львів Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп. в дохід держави.

Не погоджуючись із постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження; оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і просить його поновити оскільки постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він отримав 10 лютого 2017 року, будь-які належні документи, які б підтверджували факт отримання ним оскаржуваної постанови суду раніше вказаної дати відсутні. Про розгляд справи судом першої інстанції, призначеної на 17.01.2017 року та на 01.02.2017 року його належним чином не повідомлялось, ніяких SMS з текстовим повідомленням про час та місце слухання адміністративної справи та судових повісток, про призначення до розгляду на зазначені дати він не отримував. Зазначає, що дійсно отримував SMS повідомлення про судові засідання, котрі були призначені на 23.12.2016 року та 29.12.2016 року і оскільки він перебував на стаціонарному лікуванні то подавав клопотання про відкладення справи. Зокрема, ОСОБА_3 зазначає, що до 06.02.2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні, про що повідомляв суд.

Апелянт з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її необґрунтованою, формальною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку із тим що прийнята із порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП та передчасною без з'ясування всіх обставин справи, які підлягали з'ясуванню. На думку апелянта судом першої інстанції порушено зокрема і вимоги ст. 33 КУпАП та не враховано особи правопорушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обрані виду адміністративного стягнення.

При розгляді даної справи, на думку апелянта, в порушення вимог ст. 245 КУпАП, суддя районного суду не дослідила з'ясувала обставин справи, не допитала апелянта, свідків, не дослідила наявні у справі докази, через що висновок суду про наявності складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є передчасним і не відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

При розгляді даної справи судом не були враховані істотні порушення норм КУпАП, зокрема вимог ст.ст. 254, 256, 266, 283 КУпАП, при складанні стосовно нього працівниками УПП м. Львова протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №396928 від 02.12.2016 року, та зібрані матеріали, зокрема відсутність належної форми протоколу про адміністративне правопорушення, наявність свідків без підтверджуючих їх особу документів, відсутність в протоколі вказівки від якого саме огляду (на місці чи в медичному закладі) відмовлявся водій, незазначення конкретних дій ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а також залишення без уваги пояснень самого ОСОБА_1 про те, що він не керував вказаним автомобілем, а особа, котра його привезла пішла, що містяться на відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського, які в сукупності свідчать про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідача, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Іраклія Гобечію про поновлення строку на подання апеляційної скарги, задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що необхідно поновити строк на подання апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1. В матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 10.02.2017 року про видачу копії постанови та його розписка, про отримання ним копії постанови суду 10.02.2017 року (а.с. 19).

У зв'язку із зазначеним, на думку апеляційного суду, необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті, то апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи наявні наявні заяви ОСОБА_1 від 22.12.2016 року та від 28.12.2016 року, в яких він просив відкласти судові засідання, призначені на 23.12.2016 року та на 29.12.2016 року у зв'язку із перебуванням його на лікуванні (а.с. 9, 12), а також копія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України № 2864 від 05.12.2016 року, долученої до заяви від 22.12.2016 року (а.с. 10).

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддя першої інстанції, всупереч вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, розглянула справу про адміністративне правопорушення без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, не повідомивши його належним чином про час розгляду справи, допустивши таким чином істотні порушення процесуальних прав, особи яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 був позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні, заявляти клопотання, подавати докази, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

При розгляді даної справи суддя першої інстанції, на думку апеляційного суду, в порушення вимог ст. 245 КУпАП, яка передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, допустила істотну неповноту з'ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, оскільки всупереч норм законодавства суддею не було вжито належних заходів, передбачених КУпАП, для з'ясування вини апелянта, суддя місцевого суду не допитала ОСОБА_1 про обставини правопорушення, залучених до складення протоколу про адміністративне правопорушення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не дослідила наявні у справі докази, не з'ясувала чи здобуті вони у законний спосіб, через що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є передчасним, необґрунтованим і не відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд заслухав пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, свідка ОСОБА_6, дослідив відеозапис із нагрудної камери патрульного поліцейського, а також перевірив надані захисником Іраклієм Гобечією письмові докази.

Так, з показань ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду убачається, що він 01.12.2016 року біля 22.00 год., зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6, попросивши останнього завезти його додому на автомобілі Опель Омега, р.н.з. НОМЕР_1, котрий належить батьку апелянта - ОСОБА_7, оскільки себе погано почуває. Близько 23.00 год., ОСОБА_8 приїхав до його місця роботи, що на вул. Двірцева у м. Львові, взяв у нього ключі від автомобіля, сів за кермо вищевказаного автомобіля, а ОСОБА_3 - на переднє місце пасажира і вони поїхали до місця проживання апелянта. Рухаючись по вул. Липинського у м. Львові, вони побачили службовий автомобіль працівників патрульної поліції, які включивши червоні проблискові маячки, почали їх переслідувати. Тоді водій згаданого автомобіля ОСОБА_8 згадав, що не має водійського посвідчення, яке він залишив вдома і прийняв рішення звернути на парковку Хюндай Сервіс, що у м. Львові по вул. Липинського, 36, після чого вийшов із автомобіля та покинув ОСОБА_1 самого на вказаному місці. Згодом, знаходячись на вказаній парковці, апелянт дочекався приїзду працівників патрульної поліції, котрі намагались скласти на нього протокол як на водія цього автомобіля, незважаючи на те, що він був лише його пасажиром. Крім того, пояснення апелянта інспекторам поліції про те, що він не керував вказаним автомобілем, а особа, котра його сюди привезла, пішла, поліцейські до уваги не брали, натомість склали протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, до якого залучили лише одного свідка, у якого були документи, що посвідчують його особу.

Свідок ОСОБА_8 в апеляційному суді надав аналогічні за своїм змістом пояснення. Зокрема, пояснив, що близько 22.00 год. до нього зателефонував ОСОБА_3, попросивши забрати його на автомобілі батька з роботи, на що той погодився. Після чого, свідок близько 23.00 год. на маршрутному таксі №51 приїхав до місцезнаходження апелянта, що на вул. Двірцева у м. Львові. Згодом він, керуючи автомобілем Опель Омега, р.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7, поїхав до місце проживання апелянта. Так, проїжджаючи по вул. Липинського у м. Львові, свідок помітив службовий автомобіль працівників патрульної поліції, які включивши червоні проблискові маячки, почали їх переслідувати. Тоді, свідок ОСОБА_8 згадав, що своє водійське посвідчення він залишив вдома. А, відтак, порадившись з апелянтом, звернув на парковку Хюндай Сервіс, що у м. Львові по вул. Липинського, 36, після чого вийшов із автомобіля та покинув ОСОБА_1 самого на вказаному місці.

Із оглянутого в апеляційному суді відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського вбачається, що відеозапис починається на 00.20 год. 02 грудня 2016 року. ОСОБА_3 знаходиться поруч припаркованого автомобіля Опель Омега, номерний знак НОМЕР_1 та спілкується з інспектором патрульної поліції, а неподалік на парковці автосалону Хюндай сервіс по вул. Липинського у м. Львові припаркований службовий автомобіль працівників поліції. Камерою патрульного поліцейського не зафіксовано, що саме ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля Опель Омега, р.н.з. НОМЕР_1.

Відтак, показання апелянта ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_6 про те, що апелянт не здійснював керування автомобілем Опель Омега, р.н.з. НОМЕР_1, повністю взаємоузгоджуються за своїм змістом, є послідовними, логічними, а також відповідають інформації, яка міститься на відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського, долученої до справи.

На жодному з наданих працівниками поліції і долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер спостереження не зафіксовано факт керування апелянтом транспортним засобом. Як убачається з наданих відеозаписів, на момент спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції 02.12.2016 року автомобіль «Опель Омега» із вимкнутим двигуном стоїть припаркований на автостоянці біля автосалону «Хюндай сервіс» по вул. Липинського у м. Львові.

Із оглянутого апеляційним судом протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №396928 від 02.12.2016 року відносно ОСОБА_1, вбачається, що такий було складено на бланку, форма якого є додатком № 5 до Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.07.2015 № 842, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року.

Крім того, як вбачається зі змісту вищевказаного протоколу, такий суперечить вимогам п. 6 згаданої Інструкції від 07.11.2015 року, а також п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, які імперативно вимагають, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, як чітко видно із протоколу про адміністративне правопорушення від 02.12.2016 року, у ньому не зазначено жодних дій ОСОБА_1 щодо його відмови від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Також у цьому протоколі не зазначено, від якого саме огляду апелянт відмовився, тобто, чи на місці чи від освідування в медичному закладі, що додатково створює сумніви щодо доведеності його вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і ці обставини в силу ч. 3 ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись на користь апелянта.

Аналогічні протиріччя наявні і у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у присутності яких складався даний протокол. Неодноразово викликані апеляційним судом в судове засідання для допиту з приводу з`ясування обставин справи зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов'язано застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відтак, описані сумніви та протиріччя додатково вказують на те, що такий протокол не відповідає вимогам закону, а тому не може вважатись належним і допустимим доказом у справі.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

А тому, із врахуванням вищевикладеного у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов'язковому порядку має бути з'ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, жодних доказів, які підтверджують факт керування апелянтом транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння районним судом в постанові не наведено і такі в матеріалах справи відсутні. Зважаючи на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеною.

На підставі наведеного, на думку апеляційного суду, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП до скасування із закриттям провадження у с праві на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність у його діях складу даного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду підпис Т.М. Марітчак

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т.М. Марітчак

Постанова вступила в законну силу 09 червня 2017 року.

Копія постанови виготовлена «____» __________2017 року

Помічник судді В.О. Юрочко