Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/151/17 Головуючий в 1 інст. Морока С.М.
Провадження №33/778/412/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останнього на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який працює програмістом на Бердянська «Нафтобаза», та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та провадження в справі закрито, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 05 січня 2017 року о 21 годині 30 хвилин, в м.Бердянську по пр.Східному, біля перехрестя з вул.Італійською, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (тремтіня рук, невиразна мова). Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим допустив порушення п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції змінити, та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд належним чином не дослідив всіх матеріалів справи, допитав інспекторів поліції без його особистої участі та його захисника, у звязку з чим дійшов хибного висновку про його винуватість у вчиненому. Також вказує на порушення поліцейськими вимог ст.266 КУпАП, та Порядку направлення водіїв для проведення медичного огляду на стан спяніння. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, не уповноваженою на те особою, оскільки на той момент п.2.5 ПДР України регулював правовідносини з приводу відмови водія від проходження медогляду за вимогою працівника міліції, якого станом на 05 січня 2017 року не існувало, у звязку з набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

До початку апеляційного розгляду даної справи на адресу суду факсимільним звязком надійшла заява ОСОБА_2 про перенесення судового засідання на іншу дату, оскільки він планує бути госпіталізованим у лікувальний заклад.

Однак, до заяви не додано документів, які б підтверджували викладені у ній обставини, або підтверджували факт звернення ОСОБА_2 до закладу охорони здоровя через погане самопочуття.

Оскільки права ОСОБА_2 щодо участі у розгляді даної справи порушені не були, а також ним не надано доказів поважності причин неявки у судове засідання, тому апеляційний розгляд проводиться за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, що не суперечить положенням ст.ст.268, 294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що 05 січня 2017 року приблизно о 21-30 годині він керував автомобілем, перебуваючи у тверезому стані. У той час він їхав з аптеки зі своєю дружиною та віз ліки. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння відмовився, оскільки працівники поліції ставилися до нього упереджено.

До вказаних пояснень суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам, та вважає, що ці пояснення надані ОСОБА_2 лише з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Так, вина ОСОБА_2 підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №312664 від 05 січня 2017 року, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, його копію отримав, і йому були розясненні права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); а також поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння (а.с.2-3).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд вислухав пояснення ОСОБА_2, допитав в якості свідків інспекторів поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та інші матеріали справи; дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, і які були долучені учасниками процесу у судовому засіданні, в тому числі і диск з відеозаписом вказаної події, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог діючого законодавства, суперечать дослідженим при апеляційному розгляді матеріалам справи, згідно яких, протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №312664 від 05 січня 2017 року, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Також суд критично відноситься до доводів ОСОБА_2 про невідповідність деяких пунктів ПДР України нормативним актам, які регулюють дії поліції на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» має переважну юридичну силу над піднормативними актами, і прямо відносить до основних та додаткових повноважень поліцейського всі виконані ними дії щодо виявлення стану алкогольного спяніння, зупинки транспортного засобу та складання протоколу (ст.ст.23, 24, 30, 32, 33, 35 та інші), і свідчать про правомірність та законність їх дій.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2, у встановленому законом порядку, оскаржував дії працівників поліції, які він вважає незаконними.

Окрім цього, твердження ОСОБА_2 про відсутність в його діях ознак вказаного правопорушення повністю спростовується його ж поясненнями, відображеними в апеляційній скарзі, про те, що він дійсно відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння (а.с.50). Відмова водія від проходження огляду на стан спяніння є самостійним складом правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, та тягне за собою відповідальність.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано, та з дотриманням вимог п.7 ст.247 КУпАП, закрив провадження у справі.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та провадження в справі закрито, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1