Справа №577/2788/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/395/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Матус В. В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він 28 червня 2017 року о 08 год. 30 хв. по вул. Полтавській, в м. Ромни Сумської області керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що в матеріалах справи відсутні дані про вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки в судовому засіданні не були допитані свідки, працівники поліції не предявили йому сертифікат до пристрою Драгер, тому він відмовився від проходження огляду на стан спяніння саме за допомогою цього пристрою, а без проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився їхати до медичного закладу, також вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено пункту Правил дорожнього руху України, а суд мав послатись на порушення не вимог п. 2.5 ПДР України, а п. 8 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року. Крім того вказує, що транспортний засіб у нього не вилучався, а адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП застосовується в разі встановлення факту керування транспортним засобом в стані спяніння. Тому просить скасувати оскаржувану постанову.

Про день та час розгляду справи у порядку апеляційної процедури учасників цього провадження було поінформовано, при цьому вони не повідомили про своє бажання взяти участь у апеляційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог КУпАП участь особи, яка притягнута до відповідальності не є обовязковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, його захисника під час розгляду провадження судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи ОСОБА_3 про недоведеність його вини у звязку з тим, що не були допитані зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки, спростовуються матеріалами провадження.

Факт керування ОСОБА_3 28 червня 2017 року о 08 год. 30 хв. по вул. Полтавській, в м. Ромни Сумської області автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2№522106 від 28 червня 2017 року (а.с. 2) в якому ОСОБА_3 власноручно зазначив, що керував автомобілем та відмовляється від проходження медичного огляду; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 26 червня 2017 року про те, що ОСОБА_3 в їх присутності відмовився проходити експертизу на стан алкогольного спяніння за допомогою алкотестера Драгер та проїхати до Роменської ЦРЛ для проходження огляду (а.с. 3-4).

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи.

Зокрема, 03 серпня 2017 року він заявив клопотання про відкладення призначеного на 04 серпня 2017 року судового засідання та просив призначити його після 23 серпня 2017 року. Вказане клопотання було задоволене судом і справа була призначена на 28 серпня 2017 року. Разом тим, на підтвердження поважності причин відкладення, ОСОБА_3 надав копію лікарняного листа до 09 серпня 2017 року.

В судовому засіданні 28 серпня 2017 року ОСОБА_3 заявив клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у звязку з чим судовий розгляд було відкладено на 13 вересня 2017 року.

12 вересня 2017 року ОСОБА_3 знову заявив клопотання про відкладення розгляду справи на період часу після 20 вересня 2017 року та знову не зявився в судове засідання і даних про поважність причин неявки до суду не надав.

Після цього, розгляд справи щодо ОСОБА_3 був призначений на 21 вересня 2017 року, тобто за 7 днів до закінчення передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення.

Таким чином, ОСОБА_3 неодноразово заявляв клопотання про відкладення судових засідань на тривалий час, не надав доказів на підтвердження зазначених у клопотаннях причин відкладення, заявив клопотання про виклик свідків за місяць до завершення строку накладення на нього адміністративного стягнення та не зявився в судове засідання, коли були викликані ці свідки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тому вважаю, що таку поведінку правопорушника слід розцінювати як спосіб уникнення накладення адміністративного стягнення, і суддя обґрунтовано розглянув провадження та прийняв рішення без допиту свідків, дослідивши їх письмові пояснення, оскільки вони не суперечили поясненням ОСОБА_3, викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень п. 5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерства хорони здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до його вимог, поліцейський надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан спяніння. ОСОБА_3 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення власноручно надав пояснення, проте про таку вимогу не зазначив.

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності неправильно зазначено пункт Правил дорожнього руху України, який ним був порушений, оскільки п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що ОСОБА_3 зроблено не було.

Пункт 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 на порушення якого ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі взагалі передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, що і було зроблено поліцейським.

Більш того, норма ст. 130 КУпАП не є бланкетною, і прямо передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від ОСОБА_3 його права порушені не були, вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена і він обґрунтовано притягнутий до адміністративної відповідальності, а стягнення на нього накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не передбачає альтернативних видів стягнень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.