Номер провадження: 33/785/859/17
Номер справи місцевого суду: 523/3777/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеса від 04.05.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 ( сто тридцять шість) грн. на користь держави.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОД №004385 від 28.02.2017 року, ОСОБА_3, здійснив злісну непокору законної вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обовязків, яка виразилася в тому, що 28.02.2017 року, о 03 годині 55 хвилин, ОСОБА_3 відмовився виконувати неодноразову вимогу інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції м. Одеси лейтенанта поліції ОСОБА_4 предявити документ, який посвідчує його особу та реєстраційний документ на автомобіль марки ЗАЗ 110308.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_3, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови. Вважає, що судом не встановлені обставини, які мають значення для справи.

Вказує, що його дії невірно кваліфіковані, оскільки під час зупинки транспортного засобу під його керуванням він ані документів, посвідчуючих його особу, ані реєстраційних документів на автотранспортний засіб, за кермом якого перебував, він не мав, що повинно кваліфікуватися за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази його вини, крім невірно складеного протоколу, факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КУпАП є недоведеним за недостатністю доказів.

Просить постанову місцевого суду відносно нього скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктиному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.185 КУпАП необхідно зясувати чи дійсно мало місце здійснення ОСОБА_3 дій, які характеризуються законодавством як злісна непокора законним вимогам працівника поліції при виконанні ним службових обовязків.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_3 здійснив злісну непокору, а саме, відмовився виконувати неодноразову вимогу інспектора патрульної поліції предявити документ, який посвідчує його особу та реєстраційний документ на автомобіль.

Слід зазначити, що сам ОСОБА_3, згідно запису в протоколі про адміністративне правопорушення, був з ним не згоден /а.с.1/, а також в матеріалах адміністративної справи відсутні його письмові пояснення.

Районний суд в постанові вказав на те, що представник ОСОБА_2 в судовому засіданні провину не визнав та просив провадження по справі закрити.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, районний суд послався на докази, якими підтверджується факт скоєння останнім адміністративного правопорушення і на підставі яких матеріалів він прийшов до висновку про його винність.

При цьому, в якості доказів, суд послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП та на інші матеріали адміністративної справи, але не розкрив їх змісту.

Однак в своїх поясненнях в апеляційній скарзі та в свідченнях, які ОСОБА_3 надав в суді апеляційної інстанції, він пояснив, що дійсно в день, час та в місці, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, керував транспортним засобом та був зупинений співробітниками поліції, але не вчиняв злісної непокори співробітниками поліції під час виконання ними службових обовязків, так як на їх вимоги надати документ, який посвідчує його особу та реєстраційний документ на транспортний засіб, він надав паспорт, а інший документ не міг не міг надати, в звязку з його відсутністю у нього. Впевнившись у відсутності у нього реєстраційного документу на транспортний засіб, співробітники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яким він, постановою Суворовського районного суду м. Одеси він був притягнутий судом до адміністративної відповідальності, а також протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП є незаконним, так як особа не може бути притягнута до відповідальності двічі за одне і теж правопорушення. Наполягає на тому, що ніякої злісної непокори співробітникам поліції не вчиняв і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що ці його пояснення знайшли своє підтвердження в матеріалах адміністративної справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання ОД №0043891, 28.02.2017 року ОСОБА_3 був затриманий співробітниками поліції за невиконання законних вимог по предявленню документа, який посвідчує його особу та реєстраційного документу на транспортний засіб, яким він керував та для встановлення його особи /а.с.2/.

Водночас, вищевказаний документ свідчить про те, що на момент затримання ОСОБА_3 ніяких документів при собі не мав, так як згідно протоколу затримання огляд затриманого не проводився, а речі не вилучались.

Також з даного протоколу вбачається, що при звільненні ОСОБА_3 ніяких речей та документів не отримував, в звязку з тим, що їх в нього вилучено не було.

В звязку з вищевикладеним апеляційний суд не може прийняти як доказ скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП рапорт інспектора роти № 4 батальйону № 1 ОСОБА_5 ДПП, згідно якого фотокопію паспорта залучено до протоколу про адміністративне правопорушення, так як це свідчить, що документ, який посвідчує особу ОСОБА_2 був у наявності у співробітників поліції /а.с. 3/ .

При цьому з матеріалів адміністративної справи незрозуміло як цей документ у них опинився і де з нього робилась фотокопія.

Свідок ОСОБА_6 показав апеляційному суду, що він приїхав на місце зупинки ОСОБА_2 співробітниками поліції, коли останній йому подзвонив.

Він був свідком того, що троє поліцейських в зневажливій формі розмовляли з ОСОБА_3 та вимагали пройти тест на стан алкогольного спяніння. При цьому вони вимагали надання документу, який посвідчує його особу і ОСОБА_3 його їм надав а документа на реєстрацію транспортного засобу у нього не було і надати він його взагалі не міг.

На перевірку доводів апеляційної скарги та встановлення фактичних обставин справи, апеляційним судом були прийняті заходи щодо виклику у судове засідання працівників патрульної поліції, які були безпосередніми учасниками події.

Разом з тим, у судові засідання апеляційного суду зазначені працівники поліції не з'явилися, поважні причини неявки не повідомили, що зумовило необхідність прийняття апеляційним судом рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що не забезпечивши повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду, суддя суду першої інстанції розглянув справу без виклику особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, пояснення свідків не перевірив, зазначеним вище обставинам правової оцінки не дав, не зіставив їх з іншими обставинами, внаслідок чого дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому апеляційний суд вважає, що за таких обставин, винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні не підтверджена належними та допустимими доказами, в звязку з чим приходить до висновку про недоведеність його вини у інкримінованому йому правопорушенні.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у звязку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 ОСОБА_7 України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 ОСОБА_7 України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 ОСОБА_7 України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова судді від 04.05.2017 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю в звязку з недоведеністю провини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та 62 ОСОБА_7 України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду від 04.05.2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП - закрити за недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8.