АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1794/2017 Постанова винесена суддею Зубець Ю.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в

м. Алчевськ Луганської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 22 січня 2017 року о 04 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Сагайдачного, 24, керував автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України (огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку лікарем КМНКЛ «Соціотерапія»), отже вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи, що судове рішення ґрунтується на висновках, які не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються доказами, а тому є незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати та закрити провадження в справі.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи не об'єктивно, упереджено та поверхнево, при цьому в порушення вимог

ст. 268 КУпАП належним чином не повідомив його про час і місце розгляду справи, безпідставно не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи і передачу матеріалів справи на розгляд за його місцем проживання, в той же час висновки щодо вчинення ним правопорушення мотивував сумнівними доказами, які містять суперечливі дані.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні жодні докази (відеоматеріали, показання свідків) керування ним транспортним засобом, при цьому стверджує, що 22 січня 2017 року він транспортним засобом взагалі не керував, а перебував біля автомобіля, який стояв на парковці, та голосно розмовляв по мобільному телефону зі своєю дівчиною, з якою посварився, при цьому він не збирався нікуди їхати, оскільки за два дні до цього на пропозицію друзів покурив кальян, як потім зрозумів із свого стану, що можливо у ньому була марихуана, а тому знаючи, що залишки марихуани можуть досить тривалий час перебувати в організмі людини, не збирався сідати за кермо автомобіля як мінімум тиждень. Між тим коли до нього підійшли поліцейські та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, він, розуміючи, що за відмову від огляду також передбачена відповідальність, погодився на такий огляд, після якого працівники поліції його відпустили, не склавши акта відсторонення від управління транспортним засобом.

Ставить під сумнів апелянт допустимість як доказу винуватості протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на невідповідність часу складання протоколу, направлення його на проходження огляду в медичному закладі та фактичне проходження огляду, бо час фіксації правопорушення зазначено в протоколі о 04 год. 10 хв., складено протокол о 04 год. 20 хв., направлений він був на огляд о 05 годині, а проведено огляд о 05 год. 40 хв., отже на час складання протоколу не було достовірних даних щодо його перебування в стані наркотичного сп'яніння.

Крім того, як зазначає апелянт, суд застосував до нього і занадто суворе стягнення, не врахувавши вимоги ст. 33 КУпАП і не розглянувши можливості на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від відповідальності при малозначності правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Одночасно апелянт заявив клопотання про поновлення строку оскарження судового рішення від 31 березня 2017 року, обґрунтувавши його тим, що він не був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, про результати розгляду справи довідався лише 23 червня 2017 року, ознайомившись з матеріалами справи, а відтак процесуальний строк на оскарження судового рішення пропустив з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, допитавши свідка, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції лише частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, бо, як слідує з матеріалів провадження, судом були здійснені заходи для виклику ОСОБА_2 у судове засідання, повідомлявся він про судовий розгляд за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, проте судові виклики повернулися без вручення.

В той же час, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, отже його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.ч.1,2,3,4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання правопорушника.

З матеріалів провадження убачається, що правопорушення було вчинено на вул. Сагайдачного в м. Києві, що територіально відноситься до Подільського району м. Києва, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 жодних клопотань щодо розгляду цієї справи судом за місцем його тимчасового або фактичного проживання не заявив. Враховуючи, що питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ, провадження було передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва і розглянуто суддею цього суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що узгоджується з положеннями ст. 276 КУпАП, отже порушення вимог закону в цій частині апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Всупереч доводів апеляційної скарги, суддя місцевого суду в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9(а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як убачається з матеріалів провадження, суддя місцевого суду під час розгляду справи щодо ОСОБА_2 висновок про доведеність його винуватості у порушенні

22 січня 2017 року о 04 год. 10 хв., під час керування автомобілем марки «Skoda Fabia»,

д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Сагайдачного, 24 в м. Києві, п. 2.9(а) ПДР України обґрунтував письмовими доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 22 січня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою - інспектором патрульної поліції УПП у м. Києві, лейтенантом поліції ОСОБА_3., з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка склала протокол та безпосередньо ОСОБА_2, якому, з огляду на зміст протоколу, були роз'ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, водночас заперечень по суті правопорушення, а саме про те, що він взагалі не керував транспортним засобом, ОСОБА_2 у протоколі не вказав (а.с. 1);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 січня 2017 року, складеним на підставі акту огляду № 000646 від 22 січня 2017 року, яким підтверджено, що о 05 год.

20 хв. цього ж дня у Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» був проведений медичний огляд ОСОБА_2. та встановлено, що останній перебуває у стані наркотичного сп'яніння (марихуана) (а.с. 2).

Такі докази підтверджують фактичні обставини вчинення правопорушення, з провадження не вбачається порушення положень ст. 266 КУпАП, отже суддею місцевого суду були виконані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, а доводи ОСОБА_2 про те, що він взагалі 22 січня 2017 року не керував транспортним засобом не заслуговують на увагу. До того ж вони спростовуються поясненнями в суді апеляційної інстанції інспектора патрульної поліції ОСОБА_3., який зазначив, що 22 січня 2017 року за дрібне порушення ПДР був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2, під час спілкування у водія були виявленні ознаки наркотичного сп'яніння, а тому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння в закладі медичної охорони, на що водій дав свою згоду. В протоколі про адміністративне правопорушення він (свідок) указав час коли був зупинений водій, оскільки ознаки його наркотичного сп'яніння були очевидними, протокол розпочав складати до отримання результатів огляду, про що заборони в законі не має, бо висновок або підтверджує, або спростовує факт вчинення правопорушення.

За таких обставин, прохання ОСОБА_2 про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не підлягає задоволенню, оскільки висновок судді місцевого суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим.

Що стосується доводів апелянта про суворість стягнення, недотримання суддею вимог ст.ст. 22, 33 КУпАП, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ст. 22 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності і обмежитися усним зауваженням, за певних умов, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати такий метод реагування.

З матеріалів провадження вбачається, що суддя місцевого суду при обранні виду та міри адміністративного стягнення, врахував особу правопорушника, конкретні обставини вчиненого правопорушення, застосував до ОСОБА_2 передбачене санкцією ч. 1

ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених законом, альтернативних стягнень, отже правильно застосував норми матеріального права.

З огляду ж на те, що порушення ОСОБА_2 ПДР України є грубим і має підвищену суспільну небезпеку, тобто таке порушення не може вважатися малозначним, відсутні й підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 33, 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, висновки судді в постанові від 31 березня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк

1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко