Справа № 165/241/17 Провадження №33/773/472/17 Суддя в 1 інстанції: Лизун Ю. В.
Категорія:ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Лівандовська-Кочура Т.В., з участю прокурора Сасюка Л.О., особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції Артиш Н.В. на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26 квітня 2017 року, якою провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області та жителя АДРЕСА_1, з вищою освітою, працюючого, приватного підприємця, закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він, будучи депутатом Нововолинської міської ради шостого скликання та відповідно до п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» - суб'єктом, відповідальним за корупційні правопорушення, порушив обмеження, передбачені ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Дії ОСОБА_1 згідно протоколів про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 27 січня 2017 року кваліфіковано за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою суду від 26 квітня 2017 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Своє рішення суд мотивував тим, що у протоколі сорок п'ятої сесії Нововолинської міської ради шостого скликання від 22 травня 2015 року вказано, що всього обрано депутатів-40, присутні на сесії-28, у голосуванні щодо питання порядку денного № 12 про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення брало участь 29 депутатів («за»-26, «проти»-0, «утримались»-3). У зв'язку з такою невідповідністю у підрахунку голосів депутатів при голосуванні та відсутністю прямої вказівки на участь ОСОБА_1. у голосуванні щодо питання № 12 порядку денного, а також з огляду на те, що письмові пояснення депутатів ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. не містять відомостей про дії ОСОБА_1. під час голосування на сорок п'ятій сесії Нововолинської міської ради шостого скликання щодо продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення, прийшов до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Поклилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною через неправильне застосування норм матеріального права, тоді як матеріалами справи об'єктивно підтверджено, що ОСОБА_1, всупереч ч. 2 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», публічно не оголосив про наявність у нього реального конфлікту інтересів щодо голосування за питання № 12 порядку денного продажу земельної ділянки його брату, а тому рішення суду про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП є незаконним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 2 ст .287 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Даний перелік осіб, які мають право оскаржувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та зміною функцій прокуратури, які визначені ст.2 вказаного Закону, були внесені зміни до ст.7 КУпАП, яку було доповнено частиною п'ятою такого змісту: «Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян».

Крім того, прокурора, як суб'єкта оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, було виключено з відповідного переліку, передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП, саме на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП.

Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року) повністю узгоджуються з положенням Закону України "Про прокуратуру" (в редакції цього ж Закону України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Повноваження ж прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається із постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 26 квітня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Оскільки до ОСОБА_1 постановою судді не застосовувались заходи примусового характеру, пов'язаного з обмеженням його особистої свободи, то в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду й відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, а також висновок наведений в Ухвалі Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року N 49-у/2015 (справа N 2-43/2015) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями частини п'ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу про те, що аналіз вказаних положень Кодексу дає підстави для висновку, що має місце неузгодженість положень частини п'ятої статті 7, статті 250, частини першої статті 287 та частини другої статті 294 Кодексу щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор взагалі та прокурор, який брав участь у розгляді справи у відповідності до положень закону, а саме ч.2 ст.294 КУпАП, не наділений правом оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, як прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України, питання, з яким звернувся автор клопотання, може бути вирішене лише у законодавчому порядку. Усунення неузгодженостей у законах не належить до повноважень Конституційного Суду України.

З огляду на це, покликання в апеляційній скарзі на лист ВССУ не може слугувати законною підставою, яка надає прокурору право, як учаснику у справах про адміністративні корупційні правопорушення, на подання скарги на постанову судді, оскільки цей лист має лише рекомендаційний характер, а тому не є обов'язковим для виконання.

Що ж стосується покликань на вимоги ст.6 Конвенції та ст.55 Конституції України, то вони стосуються прав людини і громадянина, а не державних органів та їх посадових осіб, які, у відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на це, приходжу до висновку, що до врегулювання даного питання на законодавчому рівні, суди при розгляді справ такої категорії повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення «Щокін проти України»).

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор не є суб'єктом, який, відповідно до вимог закону, наділений правом на оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення, в тому числі пов'язані з корупцією, а тому апеляційна скарга прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції Артиш Н.В. не підлягає розгляду і її слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26 квітня 2017 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, повернути прокурору прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції Артиш Н.В.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя