Провадження № 3/219/2604/2017

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнев О.А., розглянувши матеріали адміністративних справ про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військова частина польова пошта НОМЕР_1 , командир танку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20, ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
03 серпня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 29 липня 2017 року о 15-00 годині на території базового табору військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_1 розпивав спиртні напої, під час виконання службових обов`язків в зоні проведення АТО. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

28 вересня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 18 вересня 2017 року о 10-00 годині військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка базується поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , під час дії особливого періоду, терміном 2 (дві) доби та повернувся 20 вересня 2017 року. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені положення статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що він розписався у протоколі. Приймаючи до уваги, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність правопорушника при розгляді справи за ч. 3 ст. 172-20 та ч.4 ст. 172-11 КУпАП не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення у його відсутність.
Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що він є командиром ОСОБА_1 , та може охарактеризувати останнього як військовослужбовця, який постійно порушує військову дисципліну, проявляє неповагу до командування, самовільно покинув частину. Просив прийняти усе це до уваги при розгляді даної справи.
Частиною 5 статті 15 КУпАП передбачено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Особливий період вказаний у пункті 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, і настає: - з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), яке може міститися тільки в Указі Президента України чи Законі;

- доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації (у секретній формі), про що суду даних не надано і суд в зв`язку з секретністю таких дій не має можливості про це дізнатися, так як не має допуску до державної таємниці, а зобов`язаний діяти на принципі гласності здійснення правосуддя;

- воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, якого не має, оскільки він спеціально проголошується;

- охоплює час мобілізації;

- воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Таке ж саме поняття особливого періоду вказано і в статті 1 Закону України «Про оборону України».

Указом Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016 з березня по квітень 2016 року призначено провести звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації призваних відповідно до Указу Президенту України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію» і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року №328 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію»; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію». Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних зі звільненням у запас військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, у тому числі з їх перевезенням до місця проживання (перебування). Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування.

Тобто необхідність в мобілізації скасована і не поновлена новим законодавчим актом.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України", ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, обставини справи, оцінивши у сукупності усі доводи, письмові докази, які є в матеріалах справи, окрім усіх інших письмових доказів і протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 29 липня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 29 липня 2017 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, і тому на підставі вищевикладеного, дотримуючись у тому числі і вимог статті 62 Конституції України, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-20, ч.3 ст. 172-11 КУпАП доводиться, і тому слід застосувати аналогію з ч. 3 ст. 337 КПК України і перекваліфікувати його дії з частини 3 статті 172-20 КУпАП на частину 1 статті 172-20 КУпАП, з ч.4 ст. 172-11 КУпАП на ч.3 ст. 172-11 КУпАП, оскільки у усіх цих адміністративних правопорушень не має кваліфікуючої ознаки як «в умовах особливого періоду».

Вирішуючи питання про вид і міру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , враховую обставини справи, особу винного, характер вчинених правопорушень, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, і вважає, що до нього слід застосувати стягнення, з урахуванням статті 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 40-1 КупАП та ст. 4 ч. 2 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст. 33, ч. 2 ст. 36, ст.40-1, ч.1 ст. 172-20, ч. 1 ст. 172-15, ч.1 ст. 172-19, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-20, ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, та підвергнути адміністративному стягненню у вигляді:

за ч.1 ст. 172-20 КУпАП - ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
за ч.3 ст. 172-11 КУпАП - ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно визначити стягнення в межах санкції статті за найбільш серйозне правопорушення та призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді штрафу у розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 320 (триста двадцять) грн.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. А.Брежнев