Справа № 748/728/17 Головуючий у 1 інстанції Хоменко Л.В.
Провадження № 33/795/188/2017
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

Особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючий, проживаючий по АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винним в тому, що він 22 січня 2017 року о 08 год. 15 хв. на а/д Київ-Н.Яриловичі в с. Топчіївка Чернігівського району Чернігівської області керував автомобілем марки «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 повністю заперечуючи свою вину у вчиненні вказаного правопорушення, вказуючи про незаконність та невідповідність нормам матеріального і процесуального права просить скасувати оскаржувану ним постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує про порушення вимог ст. 268 КпАП України, а саме про те, що при наявності завчасного клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, суд розглянув справу по суті при тому, що участь особи в даному випадку є обов'язковою. Наголошує, що суд свідомо проігнорував заяву та визнав неявку в судове засідання не поважною, при цьому не перевірив факт захворювання особи. Вважає, що висновок суду про наявність ознак алкогольного сп'яніння та відмова від проходження медичного огляду не підтверджена жодними доказами. На думку автора скарги, свідки зазначені в протоколі не свідчать про те, що були наявні ознаки алкогольного сп'яніння. Крім того, самі свідки в супереч ст.. 272 КУпАП безпосередньо в суді допитані не були, що ставить під сумнів чи були вони взагалі присутні на місці складання протоколу. Зазначає, що в порушення Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення стану сп'яніння, проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу не було запропоновано, а протокол був відразу складений на місці і до медичного закладу не направляли та не пропонували їхати. Переконаний, що місцевий суд формально та однобічно розглянув його справу.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Повністю заперечував свою вину та просив закрити провадження саме з цих підстав.

Дослідивши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши свідка та переглянувши відеозапис, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП, а саме розгляд місцевим судом справи без його участі є необґрунтованими та безпідставними.

Так, справа була призначена до розгляду на 03 квітня 2017 року, про що особа була повідомлена завчасно, належним чином та у передбаченому законом порядку, згідно зворотнього повідомлення (а.с.11), проте у зв'язку з неявкою особи, справа була відкладена на 19 квітня 2017 року (протокол судового засідання а.с.12, зворотне повідомлення а.с. 13).

В переддень судового засідання ОСОБА_1 надав суду заяву про неможливість участі в судовому засіданні та відкладення розгляду справи надавши медичну довідку (а.с.14,15), проте, місцевий суд розглянув справу по суті 19 квітня 2017 року.

З даним висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки надана медична довідка не містить жодних протипоказань та неможливості участі особи в судовому засіданні 19 квітня 2017 року, крім того вказаний діагноз та рекомендації лікаря стосуються періоду з 31.03.2017 року по 09.04.2017 року, а тому жодним чином не перешкоджали особі з'явитися до суду та надати свої пояснення, заперечення та докази. Отже, посилання в скарзі на недопуск до правосуддя є голослівним та не ґрунтується на наданих самою ж особою доказах, що свідчить про намагання завести суд в оману та уникнути відповідальності.

На думку апеляційного суду, зазначене може розцінюватися як зловживання учасника судового провадження своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та здійснення перешкод суду розглянути її у розумні строки і забезпечити законність при винесенні процесуального рішення.

Крім того, право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідомо направлені на зловживання наданими йому процесуальними правами.

Віршуючи питання щодо винуватості ОСОБА_1 у відповідності до постанови, місцевий суд вірно послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушеня від 22.01.2017 року (а.с.3), пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7, 8).

Що стосується посилання ОСОБА_1 у його скарзі про те, що вказані свідки не були допитані в судовому засіданні та не засвідчили наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, то така позиція не заслуговує на увагу, адже встановлення ознак алкогольного сп'яніння, є прерогативою працівників поліції, а не пересічних громадян. Крім того, свідки засвідчили відмову особи від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, про що надали власноручно написані пояснення та поставили відповідні підписи, вказавши при цьому свої особисті дані, а тому у суду відсутні підстави піддавати сумніву ці докази.

Крім того, допитаний в судовому засідання в якості свідка поліцейський ОСОБА_4, попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, пояснив, що водій ОСОБА_1 дійсно мав таку ознаку алкогольного сп'яніння, як запах алкоголю з ротової порожнини. При цьому слід зауважити, що ДІЮЧА Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не вимагає наявності певної кількості таких ознак. Сам ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду не заперечував,що відмовився їхати в лікарняну установу для освідування на стан сп'яніння, про що власноручно зробив запис в протоколі про адміністративне правопорушення. Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння. У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, така відмова сама по собі являється правопорушенням.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що місцевий суд розглянув справу із дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, з'ясував усі фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтував свої висновки наявними по справі доказами, які були перевірені на їх належність і допустимість та оцінив їх із дотриманням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вирішуючи питання щодо накладення стягнення, суд також врахував межі санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, правильно обрав та призначив адміністративне стягнення.

Жодних інших підстав, які були б безумовною підставою для скасування постанови суду під час перегляду встановлено не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Демченко