Справа № 214/2491/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2017 року уддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

14.04.2017 року о 03.30 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Павла Глазового в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «Алкотест 6820» в присутності двох свідків, рівень алкоголю 0,46 ? ? ? . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 повторно не зявився, неодноразово викликався у встановленому законом порядку, від отримання повісток про виклик до суду відмовляється, що підтверджується відомостями з реєстру Пошуку поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_3 ООН від 27 липня 2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими права.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних доказів, що не суперечитиме ст.268 КУпАП.

Суд, оглянувши відеозапис, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 14.04.2017 року серії БР №152435, 14.04.2017 року о 03.30 годин ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Павла Глазового в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного спяніння.

Положеннями п.2.9 «а» ПДР України закріплений імперативний припис щодо заборони водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За результатами проведеного поліцейськими огляду ОСОБА_2 на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки керованого ним транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, дозволеного до застосування МОЗ та Держспоживстандартом «Алкотекс 6820» в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено цифровий показник 0,46 проміллє алкоголю в крові.

З результатами алкотесту ОСОБА_2 був ознайомлений належним чином, що підтверджується його підписом, зробленим без будь-яких зауважень чи заперечень, що суд розцінює як згоду з результатами проведеного огляду.

Крім того, зазначені в акті огляду ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, порушення координації рухів, виявлені працівниками поліції 14.04.2017 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.2,3 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення.

Враховуючи, що огляд ОСОБА_2 на визначення стану алкогольного спяніння проведений працівниками поліції з дотриманням всіх вимог розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, що також підтверджується оглянутим відеозаписом на диску DVD-R, суд приходить до висновку про дійсність його результатів як належних доказів по справі, а відтак доведеність факту допущення ОСОБА_2 порушення п.2.9 «а» ПДР України.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення повторно протягом року підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2016 року, яка набрала законної сили 01.12.2016 року (справа № 210/4572/16-ц).

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та обєктивно зясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування транспортним засобом особою в стані алкогольного спяніння.

При накладенні адміністративного стягнення суд керується ст.33 КУпАП та п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно якої оплатне вилучення транспортного засобу може бути є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, зокрема, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Не можна накладати це стягнення на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. Разом з тим, суди не вправі застосовувати основне адміністративне стягнення позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Обираючи вид і міру стягнення суд враховує особу ОСОБА_2, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, від явки в судове засідання ухилявся, а також його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоровю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки автомобіль НОМЕР_1, яким він керував, належить іншій особі.

Підстав для застосування до ОСОБА_2 основного адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до водія суд не вбачає, оскільки згідно постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2016 року такого спеціального права він вже позбавлений строком на 1 рік, тобто на момент вчинення правопорушення він керував автомобілем без достатніх правових підстав.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 30, 33-35, 40-1, 130 ч.2, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. в дохід держави без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко