А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25.05.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, гр. України, українець,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 25 лютого 2017 року о 10-й годині 12 хвилин по вул. Європейській у с. Ракошино, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Mercedes Benz", державний номерний знак «НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що відсутність належного підтвердження справності та повірки приладу «Драгер», за допомогою якого було встановлено факт його перебування в стані алкогольного сп'яніння, не дає можливості достовірно встановити факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку із чим, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі та прийнявши судове рішення, не врахував те, що це була його перша неявка в судове засідання. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається у відсутності ОСОБА_1, неявка якого відповідно до ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується наступне: апеляційним судом ОСОБА_1 своєчасно надсилались повідомлення (25.04.2017, 11.05.2017 та 18.05.2017), у яких указувалось про час та місце розгляду справи; 17.05.2017 до апеляційного суду повернувся конверт з повідомленням від 11.05.2017, з якого вбачається, що таке ОСОБА_1 не вручено, оскільки останнього не було вдома; 18.05.2017 до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення призначеного на 18.05.2017 судового засідання, оскільки він бажає укласти договір із захисником, у звязкку з чим, розгляд справи було відкладено на 25.05.2017., про що було повідомлено ОСОБА_1. Указані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 було відомо про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи - 25.05.2017, до апеляційного суду не надходило як клопотань про відкладення розгляду справи, так і даних про поважність причин неявки ОСОБА_1 у судове засідання.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 25 лютого 2017 року о 10-й годині 12 хвилин по вул. Європейській у с. Ракошино, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Mercedes Benz 2070", державний номерний знак «НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2. 9 «а» ПДР України. Огляд на стан сп'яніння проводився відповідно до встановленого порядку із застосуванням технічного приладу «Драгер» у присутності двох свідків. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обов'язки йому роз'яснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані й із результатами огляду на стан сп'яніння згоден. У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» ОСОБА_1 зазначив, що згідний (а. с. 1).

З акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що огляд проведений у зв'язку з виявленими в ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Огляд проводився за допомогою приладу «Drager ARMK 0032» у присутності свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Результат огляду - 1,77 %, із чим ОСОБА_1 погодився, засвідчивши вказані відомості підписом в акті (а. с. 2).

З доданого до протоколу роздрукованого тестування на алкоголь убачається, що при проведенні тестування в ОСОБА_1 виявлено 1,77 % проміле, із чим останній погодився, про що свідчить його підпис у вказаному тестуванні (а. с. 3).

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, убачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд для визначення стану сп'яніння з використанням приладу «Драгер», за результатами якого в ОСОБА_1 було виявлено 1, 77 % проміле (а. с. 4, 5).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 672100 вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. З указаної постанови також убачається, що ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 25 лютого 2017 року о 10-ій годині 12 хвилин по вул. Європейській у с. Ракошино, керував транспортним засобом марки "Mercedes Benz 2070", державний номерний знак «НОМЕР_1 із забрудненим номерним знаком, що не дає можливості чітко визначити символи на відстані 20 м, без посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу транспортного засобу, чим порушив вимоги передбачені п. п. 2.9 в, 2.1 а та 2.1 б ПДР України. Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав, що підтвердив своїм підписом (а. с. 6).

З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що громадянин ОСОБА_4 підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу "Mercedes Benz 2070", державний номерний знак «НОМЕР_1 за адресою: Мукачівський р-н, с. Руське, вул. Духновича, 48 (а. с. 7).

З довідки інспектора відділу АП ОСОБА_5 вбачається, що згідно облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 мешк. АДРЕСА_2 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії ІКА № 150937 від 17.05.2002 (а. с. 8).

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві Гендліна В.С. була упереджена при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП й, що в неї були підстави фальсифікувати такий, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов'язків діяла у межах наданих їй повноважень.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що у свідків, які були присутні під час огляду ОСОБА_1 на стан сп'яніння та підписали акт огляду, а також надали письмові пояснення, якими підтвердили зазначені в протоколі обставини, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність належного підтвердження справності та повірки приладу «Драгер», за допомогою якого було встановлено факт його перебування в стані алкогольного сп'яніння, не дає можливості достовірно встановити факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння й про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факт керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місце транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння й, відповідно, на висновок судді про порушення ним передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов'язків використовують тільки ті прилади, які їм видаються відповідними посадовими особами патрульної поліції при заступленні на чергування; що в матеріалах справи відсутні дані, які б указували на те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 просив поліцейського ознайомити його з документами, які б свідчили про справність та повірку приладу «Драгер». У зв'язку з наведеним, указані доводи апеляційний суд також вважає такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Такими, що не впливають на висновок судді про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі, не врахував те, що це була його перша неявка в судове засідання, у зв'язку із чим, такі відхиляються.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Лавкая М.І. обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 320,00 грн., - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан