АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Юрдига О.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що постанова суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що в порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу вчинення саме ним порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, зазначених в цих протоколах.

Крім того зазначає, що відмовився від огляду на стан сп'яніння виключно тому, що перебував в автомобілі НОМЕР_1, 20.03.2017 року по вул. Крушельницької, З в м. Києві на момент його зупинки в якості пасажира. На його думку, працівники поліції не вправі посилатися при складанні протоколу на пункт 2.5 ПДР, як формулювання суті правопорушення, оскільки в ПДР України у зв'язку із вступом в силу Закону України «Про національну поліцію», не внесено зміни.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши, що копію оскаржуваного рішення отримано його захисником лише 26 червня 2017 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

З матеріалів справи убачається, що дані про своєчасне направлення копії постанови ОСОБА_1 відсутні, копія постанови отримана захисником Хіврічем О.В. 26 червня 2017 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою.

За таких обставин, вважаю, що з урахуванням даних, на які посилається ОСОБА_1 та вимог ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга розгляду.

Адвокат Хівріч О.В. та ОСОБА_1 в судових засіданнях 21 серпня 2017 року та 05 вересня 2017 року підтримали клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу.

В судове засідання 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 та його захисник Хівріч О.В. не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Із матеріалів справи убачається, що при розгляді справи, суд у повному обсязі дослідив наявні у справі докази, які підтверджують порушення ОСОБА_1 п.п. 12.3 та 2.5 Правил дорожнього руху України, та обґрунтовано визнав його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд ОСОБА_1, 20 березня 2017 року, о 03 годині 10 хвилин, рухаючись по вул. Крушельницької, 3 в м. Києві, в порушення вимог п. 12.3 ПДР, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не був уважний, не вжив всіх необхідних заходів аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної швидкості, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (бордюр), що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відмовився у присутності двох свідків.

Відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

На підтвердження порушення ОСОБА_1 вказаних пунктів ПДР України, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступні докази:

дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 114988 від 20 березня 2017 року;

схему дорожньо-транспортної пригоди;

дані рапорту молодшого інспектора Дніпровського РВУПО в м. Києві Карпуся С.Л., згідно яких 20 березня 2017 року під час патрулювання виявлено автомобіль «Мітсубісі Лансер», який здійснив наїзд на бордюр. На місці події знаходився власник автомобіля, який представився ОСОБА_1, при цьому останній на вигляд знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що і стало підставою виклику патрульної поліції;

дані рапорту працівника патрульної поліції Лисенка А.А., який зазначив, що патрулем отримано повідомлення про затримання водія в стані алкогольного сп`яніння, який здійснив наїзд на перешкоду по вул. Крушельницької, 3 в м. Києві. Прибувши на місце події ними виявлено автомобіль «Мітсубісі Лансер», біля якого, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає дійсності), знаходився гр. ОСОБА_1, який на вимогу поліції відмовився надавати документи, вказуючи на те, що він нічого не порушував, так як нікого не травмував. Від проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, при цьому погодившись пройти огляд в медичному закладі. По приїзду до медичної установи, ОСОБА_1, переговоривши з кимось по телефону, відмовився від проходження огляду взагалі;

письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили своїми підписами підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння;

дані з відеореєстратора, долученого до матеріалів справи.

Вважаю, що висновок суду першої інстанції щодо не визнання ОСОБА_1 себе винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, обумовлена його спробою уникнути відповідальності за вчинене.

Крім того, апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, оскільки вони суперечать іншим доказам, зібраним по справі. Крім того між вказаними свідками та ОСОБА_1 існують міцні дружні стосунки, що викликає сумніви в їх об`єктивності і тому дача показань на користь ОСОБА_11 обумовлена намаганням допомогти останньому уникнути відповідальності за скоєне

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не вправі посилатися при складанні протоколу на пункт 2.5 ПДР, як формулювання суті правопорушення, оскільки в ПДР України у зв'язку із вступом в силу Закону України «Про національну поліцію», не внесено зміни є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог п.11 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» до повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього рухуйого учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 33, ч.2 36КУпАП.

За таких обставин, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_1 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.С. Юрдига

Справа № 33/796/2014/2017 Категорія: ч. 1 ст.130, ст.124 КУпАП

Головуючий у першій інстанції - Коляденко П.Л.