АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/3492/17 Головуючий 1 інстанції: Теслікова І.І.
Провадження № 33/790/1117/17 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, при секретареві Асавалюк О.О., з участю апелянта ОСОБА_2, з участю прокурора Трифонова П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою апелянта ОСОБА_2 на постанову Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 08 2017 року? -

В С Т А Н О В И В:

Постановою вищевказаного суду

ОСОБА_2, 14 11 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. та стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено у постанові суду, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №105, ОСОБА_2, будучи посадовою особою, згідно з підпунктом «ґ» п. 1 ч. 1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, 06 жовтня 2016 року отримала кредит у сумі 252000,00 грн. відповідно до договору №811МІ 1 від 06.10.2016 року видавник ПАТ «Укрсоцбанк», що перевищує поріг у 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2016 року, та в порушення частини 2 статті 52 Закону № 1700-VII не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції, про суттєві зміни в майновому стані.

Крім того, відповідно до протоколу №106, ОСОБА_2, будучи, згідно з підпунктом «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, 06 жовтня 2016 року набула права власності (придбала) на нерухоме майно, а саме частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої на момент набуття 355450, 00 гривень згідно з договором купівлі-продажу №5240 від 06.10.2016 року, що перевищує поріг у 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2016 року, та в порушення ч.2 ст.52 Закону № 1700-VII не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції, про суттєві зміни в майновому стані.

Також, відповідно до протоколу №104 ОСОБА_2, будучи, згідно з підпунктом «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, субєктом відповідальності за правопорушення повязані з корупцією, 12 жовтня 2016 року набула права власності на легковий автомобіль марки HYINDAI ACCENT 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого на момент набуття становила 100000 гривень згідно з договором про поділ спільного майна подружжя НВА №129721 від 31.08.2016 року, що перевищує поріг у 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2016 року, та в порушення частини 2 статті 52 Закону № 1700-VII не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції, про суттєві зміни в майновому стані.

Зазначеними діями, як вказано у протоколі і з чим погодився і суд першої інстанції, ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_2 подала додаткові обґрунтування до апеляційної скарги, в яких зазначила, що з постановою районного суду не погоджується, оскільки ніяких адміністративних правопорушень не вчиняла. Вказує, що не мала намірів приховувати інформацію про будь-які зміни в її майновому стані, а неповідомлення нею НАЗК про перереєстрацію квартири та автомобіля сталося з тих підстав, що вона не вважала, що в її майновому стані відбулися якісь зміни, адже квартира та автомобіль були придбані ще в 2005 та 2013 роках, тобто за час перебування в шлюбі з її колишнім чоловіком та були їх спільною сумісною власністю. Відомості про вказане майно постійно відображалися ОСОБА_2 у відповідних деклараціях.

У матеріалах справи також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, де ОСОБА_2 вказує, що постанова районного суду винесена 04.08.2017 року, однак рішення того дня не оголошувалося. Копію повного тексту ОСОБА_2 отримала лише 16.08.2017 року, тому вважає, що строк на оскарження судового рішення пропущено з поважних причин.

Апеляційний суд за таких обставин не розглядає питання про поновлення строку, оскільки не вважає його пропущеним.

Заслухавши доводи апелянта ОСОБА_2, яка просила про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора Трифонова П.В., який вважав рішення районного суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, суд, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з таким рішенням та вважає, що районним судом при розгляді справи не в повній мірі було дотримано вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого було прийнято поспішне рішення, виходячи з наступного.

У судовому засіданні апеляційного було вислухано доводи ОСОБА_2, яка вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнала та вважала, що протоколи відносно неї були складенні з грубими порушеннями діючого законодавства.

Стосовно права власності на легковий автомобіль марки HYINDAI ACCENT 2013 року ОСОБА_2П, пояснила, що 14.04.2013 року за домовленістю з чоловіком ОСОБА_3 вирішила придбати легковий автомобіль, у звязку з віддаленістю місця роботи. Автомобіль був оформлений по договору купівлі-продажу та зареєстрований на імя ОСОБА_3 ОСОБА_2 в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу значилася співвласником. Зазначила, що автомобіль був придбаний в т.ч. на кредитні кошти, які ОСОБА_2 повністю сплачувала самостійно, як і витрати на обслуговування автомобіля, оскільки її чоловік не мав достатніх доходів, щоб сплачувати кредит та утримувати автомобіль.

Після розлучення з колишнім чоловіком, з метою поділу спільного майна подружжя, вони за домовленістю вирішили переоформити правовстановлюючі документи на вказаний автомобіль на імя ОСОБА_2, оскільки він був придбаний на її кошти та саме вона несла усі витрати на його обслуговування. Подружжя вирішило оформити правочин у вигляді договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого нотаріусом, щоб в подальшому не виникало ніяких питань щодо добровільності волевиявлення.

Таким чином, з моменту придбання автомобіля до теперішнього часу ОСОБА_2 єдина, хто постійно користується вказаним автомобілем та несе усі витрати на його обслуговування, про що нею було вказано у всіх попередніх деклараціях.

Стосовно права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 пояснила, що була в шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_3 в період з 28.07.2001 року по 05.04.2016 року. В період шлюбу 30.06.2005 року ними було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Даний правочин вчинено на підставі договору купівлі-продажу, покупцем в якому за домовленістю між подружжям був ОСОБА_3, оскільки купівля кварти здійснювалася у т.ч. за кредитні кошти, одержані в АКБ « Укрсоцбанк» за договором кредиту з подальшою компенсацією кредитних коштів Молодіжним фондом України, що передбачало необхідність оформлення нерухомого майна на одну особу.

З моменту придбання квартири до теперішнього часу ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в цій квартирі, що підтверджується даними Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку.

Після розлучення, враховуючи, що поділити квартиру в натурі виявилося неможливим, за домовленістю з чоловіком, вони вирішили що ОСОБА_2 переоформить правовстановлюючі документи на вказану квартиру на своє імя та сплатить чоловіку грошову частку замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на ? частину квартири. За домовленістю компенсацію визначили у сумі, еквівалентній 12500 доларів США.

За таких обставин ОСОБА_2 довелось взяти на себе кредитні зобовязання, у звязку з чим на вимогу банку було оформлено договір про поділ спільного майна подружжя від 31.08.2016 року, договір купівлі-продажу частини квартири від 06.10.2016 року, договір кредиту від 06.10.2016 року, іпотечний договір від 06.10.2016 року.

ОСОБА_2 зазначила, що згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 06.10.2016 року сплатила ОСОБА_3, грошові кошти в якості компенсації в сумі, еквівалентній 2500 доларів США шляхом зарахування на його особистий рахунок, що знаходиться в ПАТ « Укрсоцбанк», залишок суми йому сплатив банк, а саме грошові кошти в сумі 252000 грн., які були виділені на її імя за договором кредиту.

ОСОБА_2 наголосила, що зазначені квартиру та автомобіль кожного року вносила в декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру. Вказала, що неодноразово зверталася до відповідних органів для консультації, однак їй розяснили, що достатньо буде якщо вона просто в чергову щорічну декларацію внесе відомості про зазначене майно, тому ОСОБА_2 вважає, що виконала усі необхідні дії для виконання вимог ЗУ « Про запобігання корупції». Зазначила, що її дії не мали умисного характеру.

Вказані доводи ОСОБА_2 підтверджуються наявними матеріалами справи та документами, які вона додатково надала в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено матеріали, не враховано обставин, на які посилалася ОСОБА_2 та прийнято поспішне рішення.

Приймаючи зазначене рішення суд апеляційної інстанції виходить із тієї обставини, що в результаті змін у майновому стані ОСОБА_2 її матеріальний стан не збільшився, а навпаки, вона зазнала фінансових витрат повязаних із сплатою як кредитних коштів АКБ «Укрсоцбанк», так і колишньому чоловіку.

Враховуючи дані обставини апеляційний суд вважає можливим задовольнити скаргу апелянта ОСОБА_2 та закрити провадження по справі щодо неї на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 08 2017 року про визнання ОСОБА_2, 14 11 ІНФОРМАЦІЯ_1, винною за ч.2 ст.172-6 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн., із стягненням судового збору, - скасувати.

Апеляційну скаргу задовольнити.

Провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в її діях складу адміністративного корупційного правопорушення.

В порядку ст. 294 КУпАП оскарження даної постанови не передбачено.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1