Справа № 161/1628/17 Провадження №33/773/415/17 Суддя в 1 інстанції: Артиш Я. Д.
Категорія: КпАП України Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2017 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області Борсук П.П., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого управляючим Фітнес-Центру «СпортЛайф», на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-2, 124, ч.2 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2, 124, ч.2 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 320 грн. судового збору.

Вказаною постановою судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 23 січня 2017 року об 03 год. 33 хв. в м.Луцьку по пр.Грушевського, керуючи автомобілем марки «БМВ Х1», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку було здійснено за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів та звукового сигналу на службовому автомобілі, а в ході переслідування не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив наїзд на перешкоду (стовпчик огорожі), внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.4, 13.1 ПДР України. Крім того, він у вказаний час та дату керував згаданим автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_2 оскаржує її з мотивів незаконності. Покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх фактичних обставин справи, а докази, які містяться в матеріалах справи є недостатніми для визнання його вини у вчиненні вказаних поліцейськими у протоколах адміністративних правопорушень. Вказує також на те, що він не був повідомлений про розгляд справи, а відтак - позбавлений можливості дачі пояснень в даній справі щодо наведення своїх доводів з приводу інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження в адміністративній справі відносно нього - закрити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2, який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова судді без змін, з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ст.124, ч.2 ст.130 КУпАП, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого:

- ст.122-2 КУпАП, виражається діями водія спрямованими на невиконання ним вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу;

- ст.124 КУпАП, - характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна;

- ч.1 ст.130 КУпАП, - зокрема діями водія, спрямованими на ухилення від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп'яніння. При цьому, об'єктивна сторона правопорушення передбаченого частиною 2 цієї статті полягає у повторному протягом року вчиненні будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 вказаного Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Вчинення ОСОБА_2 вищевказаних адміністративних правопорушень підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цих адміністративних проступків доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №150533 від 23.01.2017 року (за ст.130 КУпАП), який складений за участі двох свідків, протоколами серії БР №150831 від 23.01.2017 року (за ст.124 КУпАП), серії БР №150748 від 23.01.2017 року (за ст.122-2 КУпАП) (а.с.1, 2, 3);

- протоколом про адміністративне затримання серії ВН №001925 від 23.01.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 затримувався для складання протоколів про адміністративні правопорушення у зв'язку з порушенням ПДР України (а.с.5);

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місцем дорожньо-транспортної пригоди та характер механічних пошкоджень транспортного засобу марки «БМВ Х1», д.р.н.з. НОМЕР_1 у зв'язку з наїздом на перешкоду, який підписаний без зауважень ОСОБА_2 (а.с.6);

- висновком Волинського обласного наркологічного диспансера м.Луцька №241 від 23.01.2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування особи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння (а.с.7);

- актом огляду та затримання транспортного засобу від 23.01.2017 року з якого вбачається, що автомобіль затримано у зв'язку з керуванням водієм в стані алкогольного сп'яніння (а.с.9),

- постановою Луцького міськрайонного суду від 21.07.2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.14);

- письмовим поясненням ОСОБА_3 від 23.01.2017 року (пасажир автомобіля, яким керував ОСОБА_2), з якого вбачається, що ОСОБА_2 у вказаний в оскаржуваній постанові час та дату, дійсно керував автомобілем, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу та вже в ході переслідування здійснив наїзд на перешкоду (а.с.8).

Крім того, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 124 КУпАП, підтверджується також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом із відео-реєстратора, який встановлений в службовому автомобілі поліцейських та боді-камер самих поліцейських (а.с.19).

З цього відео вбачається, що ОСОБА_2 23 січня 2017 року об 03 год. 33 хв. в м.Луцьку керуючи автомобілем марки «БМВ Х1», д.р.н.з НОМЕР_1 не виконав вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу та в ході переслідування здійснив наїзд на перешкоду внаслідок чого транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 винуватим себе визнав повністю.

А тому проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 124, ч.2 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

При цьому доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі про те, що він не був повідомлений про розгляд справи, а суд першої інстанції розглянув справу без його участі, що й відповідно потягло однобічне та неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи не заслуговують на увагу враховуючи наступне.

Відповідно до ст.268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу вказану останнім, як в протоколах про адміністративне правопорушення, так і в інших матеріалах складених працівниками поліції: АДРЕСА_1 (а.с.16-17, 21-29, 42-43, 46-49, 52, 56-57), однак поштові відправлення не були вручені йому та повернуті до суду із незалежних від суду причин, зокрема «Не запит».

В суд ОСОБА_2 протягом періоду з 15 лютого 2017 року по 21 квітня 2017 року не з'являвся, причин неявки суду не повідомляв.

Крім того, у зв'язку із неодноразовою неявкою ОСОБА_2 в судові засідання, судом неодноразово: 01.03.17, 21.03.17 та 05.04.2017 року постановлялись постанови про застосування щодо нього приводу в судове засідання, однак приводи не були виконані. З рапортів поліцейських, вбачається, що здійснити привід ОСОБА_2 не виявилось можливим, оскільки під час неодноразових відвідувань його помешкання за адресою: АДРЕСА_1, він відсутній. Його рідні - матір ОСОБА_4, батько ОСОБА_5 та рідна сестра ОСОБА_6 пояснили, що за вказаною адресою ОСОБА_2 вже три роки не проживає, і про його місце проживання або перебування вони не знають. Не знають також про місцезнаходження і сусіди, які проживають поряд із квартирою АДРЕСА_1 (а.с.30, 33-36, 39-40, 45, 50, 54, 59).

Слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_2 про стан фактично відомого йому адміністративного провадження щодо нього, як встановив суд, - не цікавився.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності шляхом затягування справи для закриття провадження у ній на підставі п.7 ст.247 КУпАП - у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 цього ж Кодексу.

А тому, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності та постановив законне судове рішення про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 124, ч.2 ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на підставі ч.2 ст.36 КУпАП в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року в даній справі є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області П.П. Борсук

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя