П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/73/17

Провадження №3/440/45/2017

15 червня 2017 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., при секретарі Гута О.С., прокурора Сітек В.І., за участю правопорушника ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від начальника управління захисту економіки у Львівській області департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, 26.08.1975 року, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого, працюючого на посаді голови Буської районної ради Львівської області,

за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

17 січня 2017 року на розгляд Буського районного суду Львівської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу №5 та протоколу №6 про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 та частиною 2 статті 172-7 КУпАП від 13.01.2017 року.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року зазначені протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 36 КУпАП були об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав. Суду пояснив, що в його діях відсутні вина, подія і склад адміністративного правопорушення за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки не доведено наявність реального конфлікту інтересів, тому адміністративне провадження підлягає закриттю. При цьому акцентував увагу на те, що рішення сесії Буської районної ради №10 від 10.12.2015р. «Про затвердження порядку виплати надбавки голові районної ради» та №22 від 25.12.2015р. «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік», а також видані на їх підставі розпорядження, які були предметом розгляду в судовому засіданні, стосуються встановлення надбавки оплати праці голови районної ради та всіх працівників виконавчого апарату ради, як посадових осіб місцевого самоврядування, а не його приватних інтересів, як фізичної особи, і саме так значиться в рішенні сесії. Рішення приймалось у відповідності до закону колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії ради, голос ОСОБА_1 не був би вирішальним при прийнятті рішення. Більше того, він сам участі в голосуваннях за обидва рішення не приймав. Вказує на те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, взагалі не містить жодних посилань на мотиви чи мету вчинення правопорушення. Отримання ним грошової винагороди у формі надбавки до заробітної плати за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушення, оскільки право на заробітну плату - це гарантії, передбачені чинним законодавством. Просить суд справу провадженням закрити, за відсутності в його діях події і складу вищенаведеного адміністративного правопорушення.

Аналогічні за своїм змістом доводи висловив захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_2 Також зауважив, що згідно правової позиції, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» відповідальність за потенційний конфлікт інтересів, що мав місце у діянні його підзахисного не виникає. Крім того, звернув увагу суду на те, що складений відносно його підзахисного протокол про адміністративне правопорушення №6 від 13.01.2017 року є неналежним і недопустимим доказом у цій справі, оскільки не був підписаний його підзахисним ОСОБА_1, що стверджується висновком №1461 від 22.05.2017 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами справи про адміністративне правопорушення №440/73/17.

Прокурор Сітек В.І. в судовому засіданні викладені у протоколах обставини підтримав та вважає, що зібраними по справі доказами доведена вина ОСОБА_1 у неповідомленні про реальний конфлікт інтересів, а також встановлена його участь у прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а тому просив суд притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП в межах санкції цих статей.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, а також прокурора, дослідивши представлені докази у справі, суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту протоколу №5 про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП від 13.01.2017 року, ОСОБА_1, будучи відповідно до Рішення №1 від 02.12.2015 року обраним Головою Буської районної ради Львівської області сьомого скликання, обіймаючи посаду органу місцевого самоврядування сьомого рангу в межах третьої категорії посад, тобто згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади, вимог чинного законодавства України не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів у наведених нижче випадках.

Так, 10.12.2015 року, ОСОБА_1, будучи відповідно до рішення №1 від 02.12.2015 року обраним головою Буської районної ради Львівської області сьомого скликання, обіймаючи посаду органу місцевого самоврядування сьомого рангу в межах третьої категорії посад, тобто, згідно підпункту «в» пункту 1 частини частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади, порушив вимоги статей 28, 35, 38, 39, 41 закону України « Про запобігання корупції», статей 7 та 59-1 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12-1 закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийняті на другому пленарному засіданні першої сесії Буської районної ради Львівської області сьомого скликання Рішення №10 «Про затвердження порядку виплати надбавки голові районної ради» та вході розгляду відповідного питання під час даної сесії ради, тобто вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

Крім цього, 25.12.2015 року, ОСОБА_1, будучи відповідно до рішення №1 від 02.12.2015 року обраним головою Буської районної ради Львівської області сьомого скликання, обіймаючи посаду органу місцевого самоврядування сьомого рангу в межах третьої категорії посад, тобто, згідно підпункту «в» пункту 1 частини частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади, порушив вимоги статтей 28, 35, 38, 39, 41 закону України « Про запобігання корупції», статей 7 та 59-1 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12-1 закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті на другій сесії Буської районної ради Львівської області сьомого скликання Рішення №22 «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік» та вході розгляду відповідного питання під час даної сесії ради, тобто вчинив адміністративне правопорушення ,повязане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_1, будучи відповідно до рішення №1 від 02.12.2015 року обраним головою Буської районної ради Львівської області сьомого скликання, обіймаючи посаду органу місцевого самоврядування сьомого рангу в межах третьої категорії посад, тобто, згідно підпункту «в» пункту 1 частини частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», всупереч інтересам держави та територіальної громади, порушив вимоги статтей 28, 35, 38, 39, 41 закону України « Про запобігання корупції», статті 7 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12-1 закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту при прийнятті Розпоряджень «Про преміювання працівників виконавчого апарату Буської районної ради» №9 від 26.02.2016р., №28 від 25.05.2016р., №32 від 22.06.2016р., №35 від 25.07.2016р., №43 від 29.08.2016р., №49 від 28.09.2016р., №51 від 26.10.2016року, №54 від 25.11.2016р., №55 від 25.11.2016р., №57 23.12.2016р., №58 від 23.12.2016р., яким останній встановлював премії своєму батькові ОСОБА_3 та собі особисто, тобто вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

Враховуючи те, що вищевказані дії є адміністративними правопорушеннями, передбаченими частиною 1 статті 172-7 КУпАП, ОСОБА_1, на думку органів Національної поліції, підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Аналогічні обставини викладені в тексті протоколу №6 про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП від 13.01.2017 року та стосуються прийняття рішення і вчинення дій в умовах реального конфлікту інтресів. Однак, суд вважає даний протокол неналежним і недопустимим доказом у цій справі, виходячи із висновку №1461 від 22.05.2017 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами справи про адміністративне правопорушення №440/73/17, з якого вбачається, що встановити чи підписи розташовані в кінці 1-10 сторінок протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 13.01.2017р., виконані ОСОБА_1, чи іншою особою, не виявилось можливим. А тому суд не бере його до уваги, зважаючи на приписи ст. 248, ст. 251, ст. 254 ст. 256, ст. 280 КУпАП та ст. 62 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, зокрема, обрання голови ради, відповідно заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади; затвердження за пропозицією голови ради структури виконавчого апарату ради, його чисельності, встановленої відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на утримання ради та її виконавчого комітету (п. 1, п. 4 ст. 43 цього Закону).

Частиною 1 статті 46 цього Закону визначено, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Голова районної ради є посадовою особою місцевого самоврядування (ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради. Голова ради працює в раді на постійній основі та у своїй діяльності є підзвітним раді.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 цього Закону голова районної ради, серед іншого, скликає сесії ради, повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради, веде засідання ради (п. 1 ч. 6 ст. 55 Закону); забезпечує підготовку сесій ради і питань, що вносяться на її розгляд, доведення рішень ради до виконавців, організує контроль за їх виконанням (п. 2 ч. 6 ст. 55 Закону); є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого аппарату (п. 11 ч. 6 ст. 55 Закону); підписує рішення ради, протоколи сесій ради (п. 12 ч. 6 ст. 55 Закону); вирішує інші питання, доручені йому радою (п. 18 ч. 6 ст. 55 Закону).

В силу ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Виконавчий апарат ради утворюється відповідною радою. Його структура, чисельність, визначена відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, та витрати на утримання встановлюються радою за поданням її голови (ч. 3 ст. 58 цього Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці установ, що фінансується з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансується з бюджету затверджується одночасно з бюджетом.

Оплата праці державних службовців має певні особливості. Так, в силу вимог ст. 31 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з посадових окладів, премій, доплат за ранг, надбавок за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Крім того, відповідно до ст. 21 Закону України «Про державну службу» посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначається органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених для держслужбовців відповідних категорій і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54, 57.

Відповідно до абзацу 2 п. 6 зазначеної Постанови преміювання сільських, селищних, міських голів районних, районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі встановленому цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймаються відповідною радою.

Складові заробітної плати: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за стаж служби в органах місцевого самоврядування, надбавки за почесне звання "заслужений", за знання та використання в роботі іноземної мови та доплати за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності, допомога на оздоровлення, - відносяться до тих, які підлягають обов'язковій виплаті.

Встановлено, що згідно рішення Буської районної ради Львівської області №1 від 02.12.2015 року ОСОБА_1 обрано головою районної ради, тобто на першій сесії Буської районної ради VII скликання.

Також матеріалами справи встановлено, що на першій сесії другого пленарного засідання Буської районної ради 10 грудня 2015 року на розгляд сесії виносився ряд питань, в тому числі про встановлення надбавки голові районної ради. За результатами чого, після обговорення та схвалення усіма депутатами, крім ОСОБА_1, було проголосовано та прийнято Рішення сесії Буської районної ради №10 від 10.12.2015 року «Про затвердження порядку виплати надбавки голові районної ради».

Згодом, 25 грудня 2015 року аналогічно за результатами обговорення депутатами Буської районної ради Львівської області бюджетних виплат на утримання виконавчого апарату ради та одноголосного ними схвалення, крім ОСОБА_1, було ухвалено Рішення №22 від 25.12.2015 року «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради», яке стосується щомісячних премій та інших складових заробітної плати усіх службовців місцевого самоврядування.

Як вбачається з протоколів, що велися на засіданнях сесії і пояснення свідків, перед голосуванням виступив ОСОБА_1 та доповів про те, що на розгляд виноситься питання про встановлення надбавки голові районної ради, а також погодження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату ради, відповідно до законодавства.

Свідок ОСОБА_4, яка працює начальником загального відділу Буської районної ради та яка була присутня на засіданнях I та II сесії Буської районної ради VII скликання і на даних сесіях була секретарем сесії пояснила, що ОСОБА_1, був присутній. Водночас чи голосував голова районної ради за рішення № 10 «Про затвердження порядку виплати надбавки голові районної ради», та рішення № 22 «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік», стверджувати не може, оскільки не пригадує.

Аналогічними показами, даними у судовому засіданні свідка ОСОБА_5, працюючої на посаді головного спеціаліста організаційного відділу Буської районної ради, депутата цієї ж ради ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7 ствердив, що працює на посаді заступника начальника голови Буської районної ради та був присутній на засіданнях І та ІІ сесії Буської районної ради УІІ скликання. Водночас зазначив, що ОСОБА_1 не голосував за рішення № 10 «Про затвердження порядку виплат надбавки голові районної ради» та рішення № 22 «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік».

При цьому, як ствердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ще перед початком сесії, ОСОБА_1 повідомив депутатів про те, що на сесії буде розгляд питання про встановлення йому, як голові районної ради, надбавки та погодження кошторису на виплату премій працівникам виконавчого апарату ради, як це передбачено чинним законодавством та всім депутатам було зрозуміло суть питання, що виносилося на розгляд сесії, де доповідачем був сам голова ОСОБА_1

Тобто ця обставина була відома всім депутатам Буської районної ради, що власне останні і підтвердили в судовому засіданні.

Із вказаного вбачається, що факт встановлення надбавки голові районної ради був загальновідомий, жодним чином не приховувався від депутатів ради, так як вони знали порядок денний сесії, були присутніми на сесії та підтримали дане питання шляхом голосування одноголосно, крім самого ж ОСОБА_1

Отже, саме сесія районної ради колегіально приймала рішення про визначення надбавки голові районної ради та затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік, підтвердивши його право, а також право усіх працівників апарату районної ради про встановлене законом та місцевим бюджетом на отримання службовцями органу місцевого самоврядування заробітної плати. Адже, виходячи із змісту Постанови Кабінету Міністрів України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення про встановлення надбавки голові районної ради та схвалення кошторису видатків на утримання виконавчого апарату ради приймається на сесії відповідної районної ради та з метою виконання цього рішення підписується головою ради.

Викладене також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є депутами, пояснивши, що ОСОБА_1 не міг самостійно собі встановити надбавку без рішення ради на сесії чи одноособово затвердити кошторис виконавчого апарату ради.

Таким чином, прийняття сесією рішення щодо встановлення надбавки голові районної ради та затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік відбулося виключно в межах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України.

Відтак, підписання ОСОБА_1 як головою районної ради зазначених рішень Буської районної ради Львівської області №10 від 10.12.2015р. «Про затвердження порядку виплати надбавки голові районної ради» та №22 від 25.12.2015р. «Про затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік», а також Розпоряджень «Про преміювання працівників виконавчого апарату Буської районної ради» №9, №28, №32, №35, №43, №49, №51, №54, №55, №57, №58 у період із 26.02.2016 року по 23.12.2016 року, було здійснено на виконання вищевказаних рішень сесій Буської районної ради від 10.12.2015 року та від 25.12.2015 року, а також на виконання його службових повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Постанови КМУ №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», Регламенту Буської районної ради Львівської області та інше.

Викладене свідчить про те, що в даному випадку у діях ОСОБА_1 відсутня обов'язкова складова для притягнення до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП - приватний інтерес у даному питанні, що виключає його притягнення до відповідальності за корупційне адміністративне правопорушення.

Для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності перш за все необхідно довести, що особа при прийнятті рішення або вчиненні дій на свою користь переслідувала приватний інтерес.

Виходячи із судової практики, він буде відсутній, якщо особа діє в межах та у спосіб, визначені законом; і не впливає на обсяг благ, які вона отримує.

Так, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч. 2 вказаної статті за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Тобто, обов'язковою умовою застосування даних правових норм є доведена наявність у суб'єкта відповідальності реального конфлікту інтересів в певній ситуації.

Згідно визначень, наведених у примітках до ст. 172-7 КУпАП, а також в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів- це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»)

Системний аналіз законодавства в сфері запобігання та протидії корупції свідчить про те, що для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має бути встановлено наявність такої сукупності юридичних фактів, як: наявність у правопорушника приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення.

За відсутності хоча б одного із наведених елементів даної правової конструкції реальний конфлікт інтересів не виникає, про що зазначено у правовій позиції, яка викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією».

Так, обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Водночас, об'єктивна сторона правопорушення за ст. 172-7 КУпАП полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність приватних (особистих) інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Також, суб'єктивна сторона правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП характеризується тим, що воно вчиняється умисно, особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Законом, який регулює статус та засади організації органів місцевого самоврядування та визначає правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності голів та депутатів районних рад, являється Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правовою нормою, про необхідність якої наголошено в ч. 7 ст. 28 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», є норма, передбачена ч. 1 ст. 59-1 (конфлікт інтересів) Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої голова районної ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання, а також підписанні цих рішень та розпоряджень щодо їх виконання.

За змістом цього Закону самостійне публічне оголошення на засіданні ради особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів здійснюється з метою відкриття інформації та інформування депутатів про наявність такого конфлікту.

Отже, повідомлення ОСОБА_1 на сесії шляхом його виступу перед депутатами та доповіді про встановлення надбавки голові районної ради та затвердження кошторису видатків загального фонду виконавчого апарату Буської районної ради на 2016 рік, як і підписання ним розпоряджень голови на виконання рішень сесій ради у відповідності до закону свідчить про відсутність приховування ним наявного у нього будь-якого інтересу і дозволяло йому у відповідності до ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» приймати участь в самому голосуванні та прийнятті колегіального рішення, чого він не використав, а також підписання ним рішень сесій ради та розпоряджень голови.

На думку суду, не може розцінюватись як конфлікт інтересів отримання особою передбаченої чинним законодавством доплати (надбавки чи премії) за виконану роботу.

Отримання особою грошової винагороди у формі заробітної плати, а також її складових: премії, надбавки за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушення, оскільки, право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, закріплене у ст. 43 Конституції України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закон України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, та має таку структуру. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Визначеий законом розмір заробітної плати і доплат (надбавок) та порядок їх нарахування не можуть бути предметом конфлікту інтересів у розумінні вищезазначених положень Закону України «Про запобігання корупції», оскільки ці чинники не впливають на можливість, об'єктивність та неупередженість прийняття рішень посадовою особою, яка її отримує. Предметом корупційних дій, згідно положень вищезазначеного закону, може бути лише незаконна винагорода та способи досягнення такого результату.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б достовірно свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, а саме про наявність у діях ОСОБА_1 факту приватного інтересу, його суперечності між службовими та представницькими повноваженням, і не зазначено взагалі про те, як така суперечність реально вплинула на об'єктивність та неупередженість при прийнятті рішення щодо встановлення надбавки, виплату премій усьому виконавчому апарату районної ради.

Заслуговує уваги й те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, взагалі не містить жодних посилань на мотиви чи мету вчинення правопорушення.

Суд вважає, що при складанні протоколу не враховано змісту інституту запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, насамперед ключового терміну "конфлікту інтересів", аналіз змісту якого детально викладений в названому вище роз'ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року.

Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов'язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Як визначено ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Barbera, Messegue et Jabardo v. Spain від 6 грудня 1998 р., зазначив, що п. 2 статті 6 Європейської Конвенції з прав людини вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, проте зазначене у протоколі твердження щодо наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів при викладених у ньому обставинах базується лише на припущеннях.

Згідно частин 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, з огляду на те, що в судовому засіданні не доведено наявності реального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_1, є підстави прийти до висновку про відсутність умислу, події та складу адміністративного правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33, 172-7, 245, 247, 248, 251, 254, 256, 278, 280, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у зв'язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову судді може бути подана апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів, з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда