Справа № 131/453/17
Провадження № 33/772/381/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Ковальська І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 р. м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Вінницької області Ковальська І.А., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, скаржника ОСОБА_4, адвоката Токарчука М.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 17 березня 2017 року о 16.30 годині в АДРЕСА_1, висловлювалась словами нецензурної лайки на адресу ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_6, чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

За результатами розгляду справи судом було винесено постанову від 20 березня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривні.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову суду, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки вважає, що в її діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КУпАП. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, докази досліджені односторонньо.

При цьому апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він не був повідомлений про розгляд справи, копію судового рішення отримав 4 квітня 2017 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та адвоката Токарчука М.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за ознаками дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, що порушує громадський порядок і спокій громадян.

Доводи ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

В апеляційному суді ОСОБА_4 пояснив, що він не згоден з рішенням суду. ОСОБА_3 пошкодила скло його автомобіля, оскільки їй не подобається, що він їздить з її чоловіком в місто. Вважає, що накладений на неї штраф малий, шкоду за побите скло йому не відшкодували.

ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення визнала повністю. Свої дії пояснила тим, що неодноразово робила зауваження ОСОБА_4 з приводу його швидкої їзди на автомобілі в стані сп'яніння. Хвилюється за дітей, оскільки без нагляду їх неможливо випустити на вулицю. ОСОБА_4 двічі позбавлений водійських прав, однак це його не спиняє. Вона неодноразово зверталась у поліцію з цього питання. Наміру бити ОСОБА_4 вона не мала. За розбите скло зобов'язалась розрахуватись.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює інспектором СРПП № 1 Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області. 17 березня 2017 року вона заступила на добове чергування. Надійшло повідомлення від ОСОБА_3, що в неї конфлікт з сусідами. Прибувши на місце виклику, біля господарства ОСОБА_3 стояв автомобіль ВАЗ з пошкодженими вікнами. Зі злів ОСОБА_4, він зателефонував до співмешканця ОСОБА_3 і запитав чи є у нього цигарки, той відповів, що немає. Після чого вони поїхали на заправку по цигарки. Коли повернулись ОСОБА_3 розбила скло у його автомобілі. Раніше у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уже виникали конфлікти з приводу швидкої їзди ОСОБА_4 на автомобілі в нетверезому стані без водійських прав. ОСОБА_3 висловлювалась нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_6 Її дії були кваліфіковані за ст. 173 КУпАП, оскільки ст. 296 КК України передбачає безпричинні хуліганські дії, а у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був давній конфлікт з приводу його швидкої їзди в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює інспектором СРПП № 1 Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області. 17 березня 2017 року надійшло повідомлення, що пошкоджено автомобіль. Прибувши на місце, побачив автомобіль з розбитими вікнами. Зі слів водія вікна ОСОБА_3 розбила сокиркою.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пояснили, що 17 березня 2017 року вони бачили як ОСОБА_3 сокирою рубала скло в автомобілі, при цьому кричала та висловлювалась нецензурною лайкою.

Дії ОСОБА_3 не охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, як на тому наполягає апелянт.

Відповідно до ст. 296 КК України, хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 10 визначено, якщо порушення громадського порядку не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Хуліганство як кримінально каране діяння відрізняється від інших правопорушень залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним таких дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

З наведених вище пояснень та матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існує давній конфлікт з приводу його їзди в нетверезому стані по місту. З цього приводу ОСОБА_3 неодноразово робила йому зауваження, телефонувала до поліції.

Дії ОСОБА_3 викликані особистими неприязними стосунками та діями її сусіда ОСОБА_4, який керує транспортним засобом, будучи позбавлений водійського посвідчення, чим наражає на небезпеку оточуючих.

В свою чергу ОСОБА_4 нарікає, що ОСОБА_10 не відшкодувала йому за розбите скло в автомобілі.

З наведеного вбачається, що правовідносини між сторонами носять цивільно-правовий характер, який може бути вирішений шляхом добровільного відшкодування завданої шкоди або зверненням особи до суду з цивільним позовом.

Вважаю, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП.

Адміністративне стягнення призначене ОСОБА_3 з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, відповідає особі правопорушника, характеру вчиненого правопорушення та санкції інкримінованої статті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно оригіналу.

Суддя: