АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1538/17 Номер провадження 33/786/961/17Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського районного суду м Полтавської області від 21 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Артемівка), вул.Сумська (Жовтнева), 5,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 17.06.2017 року, о 06.26 год., на 341 км. а/д „Київ-Харків керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проведено зі згоди водія із застосуванням приладу алкотестер „драгер в присутності двох свідків. Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження та поновити пропущений строк, вказуючи на те, що під час розгляду справи присутній не був, а про наявність постанови суду йому стало відомо 07.09.2017 року, а тому останній не мав змоги, в передбачені законом строки, оскаржити вказану постанову.

Окрім того, просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому вказує, що притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному.

Водночас, зазначає, що судом було порушено право ОСОБА_2 на правову допомогу та захист, оскільки залишилося не вирішеним клопотання про направлення матеріалів справи до іншого суду за місцем проживання останнього.

Слухання справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, зокрема, справу розглянуто за відсутності ОСОБА_2, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто суддею за відсутності правопорушника. Про наявність постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 дізнався лише 07.09.2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 17.06.2017року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на обєктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 17.06.2017 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 батальйону УПП в м.Полтава ДПП запропонував Умєрову ОСОБА_2 добровільно пройти огляд на стан спяніння за допомогою приладу алкотестер, на що останній погодився.

Згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.06.2017 року, ОСОБА_2, згідно даних приладу газоаналізатора алкотестер „драгер, перебував в стані алкогольного спяніння, концентрація алкоголю якого становила 1,04% проміле, що відноситься до легкого ступеню сп'яніння.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою нагрудних камер працівників поліції, відображається момент зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, який миттєво пересів із водійського на пасажирське сидіння та стверджував, що не являється водієм транспортного засобу. Однак, згодом після процедури встановлення особи та перевірка реєстраційних документів на транспортний засіб, поліцейськими було виявлено у водія ОСОБА_2 ознаки алкогольного спяніння та запропоновано останньому пройти огляд на стан спяніння за допомогою спеціального технічного засобу „драгер, на що останній погодився. В результаті залучення двох свідків, проведено вказаний огляд, та відібрано пояснення від свідків. Від підписів та пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 відмовився.

Вказані факти, повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що в повній мірі узгоджуються між собою.

Тому, підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи та доводять причетність ОСОБА_2 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас, про розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 завчасно та належним чином повідомлявся, а тому, справу розглянуто за відсутності правопорушника, що в цілком положенням ст.268 КУпАП

Норми ст.276 КУпАП вказують на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Приймаючи рішення по суті суддя суду першої інстанції взяв до уваги заявлене ОСОБА_2 клопотання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення до Чутівського районного суду Полтавської області, тобто, за місцем його проживання, та відмовив в його задоволенні, що ставить під сумнів посилання апелянта щодо його не вирішення та залишення поза увагою суду.

Дані, які вказують на бажання правопорушника скористатися послугами професійного адвоката та його подальше залучення до розгляду справи, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, вказівка ОСОБА_2 про порушення судом його права на правову допомогу та захист є безпідставною та такою, що не віднайшла свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Полтавського районного суду м Полтавської області від 21 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Полтавського районного суду м Полтавської області від 21 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай