Справа № 487/857/17 01.06.2017 01.06.2017 01.06.2017
Номер провадження: 33/784/212/17
Провадження № 33/784/212/17
Категорія: ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП
Головуючий суду першої інстанції: Подзігун Г.В.
Головуючий апеляційного суду: Гребенюк В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

Головуючої судді Гребенюк В.І.

За участі: секретаря судового засідання Грабовецької О.С.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

захисника - адвоката Поворознюка О.І.

розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Н-Головлева Доманівського району Миколаївської області громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого на АДРЕСА_1, фактично проживаючого на АДРЕСА_2, -

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно постанови судді ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинених ним за таких обставин:

13 лютого 2017 року приблизно о 19.50 год. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння (що виражалось запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням координації рухів, порушення мови, поведінкою, яка не відповідала обстановці), керував транспортним засобом марки «KIA CLARUS», д/н НОМЕР_1, рухався в м. Миколаєві по вул. Софіївській в районі будинку № 1 та в порушення п. п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та при виникненні перешкоди у русі не вжив усіх заходів щодо безпечного її об'їзду, внаслідок чого допустив зіткнення. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а також були завдані матеріальні збитки. Після цього, будучи причетним до ДТП, в порушення п. 2.10 (в, д, е) ПДР залишив місце події.

На вимогу працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку на місці та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із даною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та закрити провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає вказану постанову незаконною, не аргументованою, та такою, що базується на припущеннях і не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи.

Свої апеляційні вимоги з приводу визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 аргументує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги порушення інспекторами патрульної поліції порядку встановлення стану алкогольного сп'яніння, зокрема: що інспектор не зупиняв транспортний засіб; не погоджуючись з показаннями свідка ОСОБА_4, твердить, що вона бачила як з салону автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 (але не із-за керма) вийшов чоловік схожий на нього; що повідомляв інспекторам поліції, що не керував в той час транспортним засобом; що протокол складений через дві години після нібито вчиненого правопорушення.

З приводу визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зауважує, що судом не встановлені обставини що саме він допустив - наїзд чи зіткнення, не встановлено який саме об'єкт став перешкодою, на яку суму і кому саме заподіяні матеріальні збитки, а також дані про те, чи відволікався водій під час керування транспортним засобом, чи рухався він з безпечною швидкістю, чи враховував дорожню обстановку та чи створювали дії водія небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

З приводу визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП вважав, що його вина не доведена, оскільки не вказано які дії він вчиняв або не вчиняв саме для залишення місця ДТП. Що в судове засідання свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, поняті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не викликались і не були допитані.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Поворознюка О.І. на підтримку апеляційної скарги першого, вивчивши матеріали справи, вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен забезпечити своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи, повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Згідно вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, повинна містити опис обставин, встановлених при розгляді справи, а також зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Зазначених вимог закону суддя суду першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зазначеним вимогам протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 143490 від 13 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_2 не відповідає.

Так, зі змісту даного протоколу вбачається, що у провину ОСОБА_2 поставлено, що 13 лютого 2017 року приблизно о 17.40 год. він керував автомобілем KIA CLARUS, державний номерний знак НОМЕР_1, та неподалік будинку № 1 на вул. Софіївська в м. Миколаєві не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та при виникненні перешкоди у русі не вжив усіх заходів щодо безпечного її об'їзду, внаслідок чого допустив зіткнення, наїзд на перешкоду, яка знаходилася попереду. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки; чим порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 21).

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Проте, даний протокол не містить жодних конкретних даних: про те, яка саме перешкода у русі виникла у водія ОСОБА_2 та з якою саме він допустив зіткнення, на яку саме він допустив наїзд; про те, який саме транспортний засіб отримав механічні пошкодження; та про те, кому саме завдано матеріальні збитки.

За такого, даний протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, і, як наслідок, постанова суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки дії, які поставлені ОСОБА_2 у провину, є фактично не визначеними та неконкретними, що позбавляє суд можливості надати їм правову оцінку.

Розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції не звернув на це уваги і, як наслідок складання протоколу з істотними порушеннями норм закону, в оскаржуваній постанові суду також відсутнє посилання на конкретні дії ОСОБА_2, які б свідчили про вчинення ним порушення, за яке настає відповідальність за ст. 124 КУпАП, суть та обставини адміністративного правопорушення конкретно не визначені.

Протокол про адміністративне правопорушення у зазначеному вище вигляді не міг бути предметом судового розгляду через його істотні недоліки (п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП), оскільки викликає обґрунтовані сумніві, які, відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у даному випадку - ОСОБА_2

Однак, скасування постанови судді з поверненням протоколу про адміністративне правопорушення для його належного оформлення органу, який склав протокол, не передбачено як вид рішення, яке відповідно до положень ч. 8 ст. 294 КУпАП має право прийняти суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

З наведених мотивів та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом у справі про адміністративне правопорушення відповідно до правил ст. 251 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є слушними.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В той же час, оскаржувана постанова судді в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 130 ч. 1 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтвердив, що в той день і час вказаним автомобілем керував дійсно він, і дійсно наїхав на огородження на залізничному переїзді, але внаслідок несподіваної поламки автомобілю, і не був у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до вимог п. 2.10 (в, д, е) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний:

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди.

Той факт, що протокол за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 не відповідає вимогам законодавства не спростовує того факту, що така подія мала місце - ДТП - наїзд на огорожу (зіткнення з цією огоорожею) на залізничному переїзді автомобіля KIA CLARUS, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 неподалік будинку № 1 на вул. Софіївська в м. Миколаєві 13 лютого 2017 року приблизно о 17.40 год., що підтвердив апеляційному суду і сам ОСОБА_2

Тому, саме ОСОБА_2, як водій, у відповідності до вимог п. 2.10 (в, д, е) ПДР України зобов'язаний був: забезпечити не переміщення транспортного засобу і предметів, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди.

Водій ОСОБА_2 не виконав жодного з цих обов'язків, а тому є вірним висновок судді суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Жодного прийнятного та переконливого доводу на спростування вищевказаного апелянтом не наведено. А тому апеляційна скарга в цій частині є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Що стосується притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то і цей висновок судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 13 лютого 2017 року приблизно о 17.40 год. в районі будинку № 1 на вул. Софіївська в м. Миколаєві водій ОСОБА_2 керував автомобілем KIA CLARUS, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушенням координації рухів; порушення мови; поведінка, яка не відповідала обстановці). На вимогу працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку на місці та в медичному закладі, ОСОБА_2, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, у присутності двох свідків відмовився.

В обґрунтування даного висновку суддя вірно поклав:

- протокол про адміністративне правопорушення БР № 143841 від 13.02.2017 року (а. с. 11);

- письмові пояснення до протоколу свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 13 лютого 2017 року про те, що водій транспортного засобу KIA CLARUS, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 знаходився з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, яка не відповідає обстановці; в їх присутності відмовився від продуття технічного приладу «Драгер» на місці для визначення стану алкогольного сп'яніння, а також від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі (а. с. 14, 15);

- поясненнями у судовому засіданні патрульних поліцейських ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11: щодо приїзду на виклик на підставі заяви по гарячій лінії 102 від черговою на залізнично-дорожньому переїзді в м. Миколаєві по вул. Софіївська, 1 ОСОБА_4; щодо встановлення, що саме даний автомобіль KIA CLARUS НОМЕР_1 причетний до ДТП; щодо наявності у водія цього автомобілю ОСОБА_2 та у пасажирки автомобіля характерних тілесних ушкоджень після ДТП: садна на лобі та носі; щодо явних ознак алкогольного сп'яніння у водія ОСОБА_2, який заперечував факт ДТП та заперечував перебування в стані алкогольного сп'яніння, відмовився проходити огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою технічного приладу «Драгер» та відмовився також і від проходження такого огляду в медичному закладі; щодо пояснень свідка ОСОБА_4, яка викликала поліцію і пояснила, що саме ОСОБА_2 керував даним автомобілем, і саме він здійснив зіткнення з огорожею на переїзді, а після зіткнення його товариші допомогли йому відтягти дане авто з місця події;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 13 лютого 2017 року, згідно яких 13 лютого 2017 року приблизно о 17.40 год. у м. Миколаєві на вул. Софіївська на залізничному переїзді, де вона працює черговою по переїзду, почула звук різкого удару. Підійшовши ближче, побачила: що транспортний засіб KIA CLARUS, державний номерний знак НОМЕР_1 сріблястого кольору, врізався в огородження на переїзді, від чого автомобіль зазнав механічні пошкодження; що з нього вийшов водій - чоловік високого зросту, з сивим волоссям, в окулярах, який мав явні ознаки алкогольного сп'яніння (нестійка хода, нерозбірлива мова); що пасажирів в автомобілі не бачила; що після до транспортного засобу підійшла група осіб з 4 - 5 чоловік, які одразу почали його витягувати та буксиром за допомогою іншого транспортного засобу відтягнули його з місця ДТП на СТО, яке знаходиться поруч біля переїзду (а. с. 26);

- письмові пояснення свідка ОСОБА_5 від 13 лютого 2017 року, згідно яких в цей день 13 лютого 2017 року приблизно о 17.47 год. йому зателефонували та повідомили, що на залізничному переїзді в м. Миколаїв, вул. Софіївська (що в Тернівці) трапилось ДТП. Прибувши на місце події приблизно о 17.50 год., побачив, що ДТП сталося за участю автомобіля KIA CLARUS, державний номерний знак НОМЕР_1, який отримав механічні пошкодження і яким керував водій з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, не орієнтувався в часі та просторі, млява мова); цей чоловік був віком приблизно 50 - 55 років, високого зросту, з сивим волоссям та в окулярах; потім побачив групу осіб, які дістали вказаний автомобіль та відбуксирували його до СТО, що знаходиться поруч біля переїзду (а. с. 27);

- наданим інспектором № 4 батальйону № 3 УПП у м. Миколаєві ОСОБА_9 відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського (а. с. 77, 78), який здійснювався під час складання адміністративних матеріалів, з якого вбачається: що автомобіль KIA CLARUS державний номер НОМЕР_1 мав характерні після ДТП ознаки, а саме: у нього відсутній передній бампер (котрий, за показаннями в суді інспектора УПП у м. Миколаєві ОСОБА_9 був виявлений на місці пригоди - бампер з номерним знаком НОМЕР_1); що пасажирка даного авто на запитання патрульного чи необхідна медична допомога спочатку відмовлялася, а потім почала вимагати викликати їй швидку допомогу, оскільки вона вдарилася об лобове скло даного авто головою та в неї йшла кров, що і було зроблено; що ОСОБА_2 мав явні ознаки сп'яніння - нестійка хода, невиразна млява мова, і поводився неадекватно обстановці, агресивно і зухвало; при цьому поводився саме як водій даного автомобіля, звично сідав на місце водія, шукав документи; що водій ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан сп'яніння як на місці так і у медичному закладі у присутності двох свідків, а також стверджував, що не керував даним автомобілем; що йому були оголошені всі три протоколи, тощо.

Отже фактичні обставини справи у цій частині суддею суду першої інстанції встановлені вірно.

Сукупність вищенаведених доказів, які є належними та допустимими, є достатньою для висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 130 ч. 1 КУпАП, а саме, у залишенні місця ДТП та у керуванні транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння. А тому суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 130 ч. 1 КУпАП.

Водночас сукупність наведених доказів спростовує доводи апелянта про неповноту судового розгляду та про відсутність доказів вчинення ним даного адміністративного правопорушення. При цьому звертає на себе увагу той факт, що в апеляційному суді ані апелянт ОСОБА_2, ані його захисник Поворознюк О.І. не мали жодних клопотань щодо дослідження матеріалів провадження або якихось доказів, не вважаючи це за потрібне.

Є необґрунтованими доводи апелянта, що свідок ОСОБА_4, пояснювала, що бачила як з салону автомобіля НОМЕР_1 (але не із-за керма) вийшов чоловік схожий на нього, оскільки вони спростовані текстом її пояснень, відповідно до яких вона пояснила, що з авто вийшов саме водій, описавши його зовнішність.

Що стосується твердження ОСОБА_2 про те, що він не перебував у той час у стані алкогольного сп'яніння, то вони є неприйнятними, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, відповідальність за що передбачена ст. 130 КУпАП.

З огляду на встановлені фактичні дані є також неприйнятними твердження апелянта про порушення поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку

направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, через не зупинення поліцейськими автомобіля, а тому і відсутність підстав для проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Є хибними такі міркування ОСОБА_2 щодо обов'язковості безпосереднього виявлення керування водієм транспортним засобом у стані сп'яніння лише при зупиненні поліцією транспортного засобу у такій категорії справ, оскільки про факт вчинення будь-якого адміністративного правопорушення має право заявити поліції кожний громадянин, який був його свідком. Що мало місце і у даному випадку.

Тому у інспектора поліції були всі правові підстави для пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння на тому місці, де він разом з автомобілем був виявлений.

Що стосується доводів апелянта про не виклик в судове засідання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, то вони є неспроможними, оскільки судом приймалися заходи і в судове засідання викликалися вказані свідки, про що свідчать відповідні телефонограми від 13 та 24 квітня 2017 року (а. с. 82, 84).

Крім того, як вже зазначалося вище, ані апелянт ОСОБА_2, ані його захисник Поворознюк О.І. не вважали за необхідне допит вказаних свідків під час апеляційного розгляду і не мали жодних клопотань з цього приводу.

Всі інші доводи апеляційної скарги не впливають на суть прийнятого апеляційним судом рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень при розгляді даної справи та постановленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 130 ч. 1 КУпАП. Під час апеляційного розгляду також не встановлено підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у цій же частині, а відтак, - і для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині.

Відповідно до приписів ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП (як більш серйозне правопорушення з числа вчинених) не передбачає альтернативного стягнення, а тому суддя суду першої інстанції призначив його у її межах.

Керуючись ч. 8 ст. 294, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_2 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В іншій частині постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.

Вважати ОСОБА_2 притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 130 ч. 1 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області В.І. Гребенюк