АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/905/17 Головуючий у І-й інстанції -Калініченко Є.М.
Справа № 203/3867/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, з доданим до неї клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 01.06.2017 року, о 07 год. 17 хв. керував автомобілем Лексус ЛС 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Червоний Камінь, 4 в м. Дніпро, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, вказану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги свого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 зазначив, що під час судового розгляду даного провадження він був відсутній, оскільки перебував у відпустці, а оскаржувану постанову від 12.07.2017 р. отримав в суді першої інстанції 17.08.2017 р. під розписку, а тому строк апеляційного оскарження був пропущений ним з поважної причини.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що з оскаржуваною постановою він не згодний, вважає її необґрунтованою і такою, що не відповідає положенням КУпАП.

Зазначає, що судове засідання пройшло без його участі, оскільки про дату слухання він не повідомлявся, чим було порушено його право на захист. Крім того, суддя безпідставно вказав у постанові, що він у судовому засіданні визнав свою вину та не заперечував викладених в протоколі обставин.

Натомість викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності та суперечать як його поясненням, так і показанням свідків. Вказує, що лейтенантом поліції Коломойченко Д.П. було грубо порушено процедуру встановлення та виявлення у особи стану алкогольного сп'яніння, а саме не було доставлено автомобіль на штрафний майданчик, прилад "Драгер" у інспекторів був відсутній, а свідки, яких було викликано поліцейськими, були упередженими.

Вказує, що при складанні протоколу, інспекторами було грубо порушено вимоги КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Не було дотримано і вимоги до протоколу, оскільки його було складено на бланку, що втратив чинність, а після її складання йому не було роз'яснено його права згідно ст. 268 КУпАП. Зазначає, що він наполягав на проходженні огляду в медичній установі, проте в подальшому безпідставно було складено протокол за фактом його відмови від проходження відповідного огляду на стан сп'яніння.

Зазначає, що судом в порушення вимог законодавства та положень Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 не було дотримано принципів повноти та об'єктивності судового розгляду.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з'явилися, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлялися, з повернутих поштових відправлень з відміткою про закінчення терміну зберігання вбачається, що від їх отримання ОСОБА_1 ухилився.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

Оскільки апелянт заявив відповідне клопотання, а згідно матеріалам справи він не брав участі у судовому засіданні, в якому було винесено оскаржувану постанову, та відсутні відомості про отримання ним її копії у межах строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей строк був пропущений правопорушником з поважної причини, і вважає за необхідне його поновити та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Аналізуючи оскаржувану постанову з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними і достатніми доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були залучені в якості понятих при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що в їх присутності саме водій ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об'єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп'яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою для вимоги пройти відповідний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно було зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної постанови про його безпосередню участь у судовому засідання під час розгляду даного адміністративного провадження, оскільки в цей день він був за межами України і ніяким чином не міг приймати участі у даному судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наданою копією сторінок закордонного паспорту апелянта, з якої вбачається, що з 12.07.2017 р. до 19.07.2017 р. останній перебував на території Туреччини. Разом з тим, це порушення не тягне задоволення апеляційної скарги, оскільки не впливає на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи щодо відмови апелянта від проходження ним огляду на стан сп'яніння та правильність кваліфікації таких його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо розбіжностей між показаннями свідків та відомостями, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявні в матеріалах провадження письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, та підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є неприйнятними.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Тому, опираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними доказами в матеріалах провадження не підтверджуються та за своїм характером спрямовані на ухилення апелянта від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити апелянту строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Строк апеляційного оскарження - поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця