АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1092/17 Справа № 185/8379/16-п Головуючий у 1 й інстанції - Щербина О. О. Доповідач - Джерелейко О.Є.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Недужка Л.Ф., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 06 жовтня 2016 року о 18 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ 66», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по мосту через річку Гньоздка по вул. Дніпровський у м. Павлоград Дніпропетровської області, де під час вимушеної зупинки, не виставив знак аварійної зупинки або миготливий ліхтар, в темну пору доби, внаслідок чого, транспортний засіб марки «Тойота Кемрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , скоїв наїзд на задню частину транспортного засобу марки «ГАЗ 66», в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в який просить поновити строк для її оскарження, а постанову скасувати як незаконну і необґрунтовану.

Посилається на те, що суддя розглянув справу без його участі, оскільки належним чином не повідомив його про день, час та місце розгляду справи, чим позбавив його реалізувати свої права давати пояснення, заявляти клопотання про допит свідків, про призначення судової автотехнічної експертизи для отримання висновку, чи винний він у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не досліджував його пояснення від 06 жовтня 2016 року і не врахував як доказ.

Також зазначив, що він в період з 01 лютого і по 02 червня 2017 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції у місці її проведення та не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні, копію судового рішення він отримав лише у суді 20 вересня 2017 року.

Вважає, що він не винен у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06 жовтня 2016 року та переконаний в тому, що у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди винен водій автомобіля «Тойота Кемрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , який у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечної швидкості руху та не зумів зупинити свій автомобіль в межах бачення автомобільної дороги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Недужко Л.Ф. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 заперечував проти її задоволення, пославшись на те, що він рухався відповідно до Правил дорожнього руху, в правому ряду, світло фар сягало 30-35м, відстань від ліхтаря до не освітлюваної частини ділянки дороги складала близько 60 м, автомобіль ГАЗ стояв, а не рухався, габаритні вогні не горіли, знаку аварійної зупинки чи ліхтаря не було виставлено на дорозі, тому вважає, що саме водієм ОСОБА_1 допущено порушення.

Свідок ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 06.10.2016 року близько 18-19 години дві машини слідували через ОСОБА_4 , були у справному стані, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 складала 20-30 км/год., коли водій почув удар-зупинився, водій іншого автомобілю їхав на великій швидкості, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 зупинився на відстані 20-30м попереду їхнього автомобіля, ОСОБА_2 був присутній під час складання схеми дорожньо-транспортної пригоди, коли вийшов з автомобіля- був без окулярів, а коли заповнював документи- в окулярах, у водія ОСОБА_2 була можливість об» їхати наш автомобіль, на нашому автомобілі була пошкоджена задня ліва фара, справність правої перевіряли- вона працювала, а на відео не працювала- бо автомобіль був не заведений.

Під час апеляційного перегляду свідок ОСОБА_5 пояснив, що 06.10.2016 року позаду його автомобіля КАМАЗ їхав ОСОБА_1 , надійшов дзвінок, що сталася дорожньо-транспортна пригода, він повернувся та став позаду автомобіля ГАЗ, автомобілі були справні перед виїздом, ОСОБА_1 пояснював, що повільно рухався , автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був на відстані від ГАЗу 30-40м, він наполіг на тому, щоб були зафіксовані сліди гальмування, ОСОБА_2 був в окулярах.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Вимоги клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з поважними причинами пропуску строку підлягають задоволенню, оскільки рішення суду приймалось за відсутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, відомостей щодо його належного повідомлення про час та місце розгляду справи - матеріали справи не містять, натомість в них наявна довідка про прийняття безпосередньої участі ОСОБА_1 з 01.02.2017 року по 02.06.2017 року в антитерористичній операції, постанову суду ОСОБА_1 було отримано тільки 20.09.2017 року, а апеляційну скаргу подано 29.09.2017 року з дотриманням 10-тиденного строку на її оскарження.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції вважає їх обгрунтованими, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні докази, які б вказували на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи суд має вирішити: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні та чи підлягає вона відповідальності. Зазначені питання під час розгляду справи суд має вирішувати з аналізу наявних у справі доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП. Тобто усі кваліфікуючі ознаки правопорушення, як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони мають доводитися певними доказами та мати своє відображення у певних документах, які складаються на місці вчинення правопорушення із дотриманням вимог відповідних інструкції.
Наявні в матеріалах провадження пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містять суперечливі відомості щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: за показаннями водія ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ під його керуванням рухався, а за показаннями водія ОСОБА_2 - автомобіль ГАЗ стояв, знаку аварійної зупинки чи ліхтаря не було виставлено на дорозі.

Також відповідно до показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався, а на відео вони пояснювали, що автомобіль стояв в той час, як проводилась зйомка.

Згідно із оглянутим в суді апеляційної інстанції відеозаписом автомобіль ГАЗ стоїть, а особи у формі пояснюють про те, що сигнали гальмування є справними.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про винність ОСОБА_1 , не навів доказів, які б підтверджували такі висновки суду, не проаналізував їх та не надав їм належної оцінки.

Отже, висновки суду щодо доведення вини водія ОСОБА_1 зроблені без перевірки показань водіїв, свідків на їх відповідність з технічної точки зору та без встановлення наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та наслідками у виді дорожньо-транспортної пригоди.

Так, судом не проаналізовано показання водія ОСОБА_2 на їх відповідність схемі дорожньо-транспортної пригоди, на якій відображено під №5 гальмівний шлях його автомобіля, тоді як свідок цю обставину заперечує. Також на наявність гальмівного шляху вказали під час апеляційного перегляду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Зазначена обставина щодо наявності гальмівного шляху мала бути оцінена з урахуванням швидкості автомобілю під керуванням водія ОСОБА_2 на предмет того, чи існували причини, які завадили йому в темну пору доби при світлі фар виявити перешкоду у виді автомобіля ГАЗ, та чи не було допущено порушень цим водієм п.12.2 ПДР щодо обрання водієм швидкості руху, та п.12.3 ПДР щодо вжиття негайних заходів для зменшення швидкості у разі виникнення перешкоди.

В суді апеляційної інстанції водій ОСОБА_2 зазначив, що світло фар його автомобіля сягало 30 м, що не узгоджується з його ж показаннями про те, що зненацька на мосту виник автомобіль без увімкнених габаритних вогнів, оскільки при світлі фар на таку відстань, як вказав ОСОБА_2 , він не був позбавлений можливості виявити перешкоду на дорозі.

Пояснення водія ОСОБА_2 про те, що він зі світлої ділянки дороги заїхав у темну, свідчать про необхідність виконання ним п.12.2 ПДР.

Висновок експертного дослідження, що наданий до суду апеляційної інстанції, складений без додержання вимог ст.273 КУпАП, не за дорученням органу чи посадової особи, в провадженні яких знаходилась справа, а тому відсутні підстави для прийняття цього висновку як належного доказу у справі.

Судом першої інстанції виносилась постанова про призначення автотехнічної експертизи, однак відповідний висновок отриманий не був.

А тому наявні суперечності не усунуті належними та допустимими доказами у справі.

Жодних інших об`єктивних даних, які б надали можливість усунути наявні суперечності у поясненнях учасників пригоди, у матеріалах справи не має.
Отже, під час перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, без з`ясування усіх фактичних обставин, які мають бути обов`язково зясовані під час розгляду справи, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, разом з тим, через недостатність доказів для доведення вини водія ОСОБА_1 провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк для подання апеляційної скарги на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року задовольнити.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення скасувати, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області О.Є. Джерелейко