Справа № 366/3004/17
Провадження №3/366/1904/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Іванківського ВП Вишгородського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, непрацюючої, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БР номер 042188 від 12.09.2017 року: 12.09.2017 року, о 08 годині 30 хвилин в смт.Іванків, Іванківського району Київської області по вул.Київській ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 211140, держаний номерний знак НОМЕР_1 не залишилась на місці дорожньо-транспортної пригоди та зникла з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У судове засідання ОСОБА_1 зявилася, та пояснила, що 12.09.2017 року вона рухалась на автомобілі ВАЗ 211140, держаний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Київській в смт.Іванків, Іванківського району Київської області, в цей час відчула удар з правого боку позаду автомобіля, після чого, побачила, як автомобіль марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2, обігнав її та продовжив рух, в результаті чого вона поїхала за ним, та наздогнала на території Іванківської ЦРЛ, де пояснила водію, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду та повідомила про це органи поліції. При цьому, вважає, що діяла крайньої необхідності, у звязку з тим, що в подальшому, водій, який вчинив ДТП уникнув би відповідальності за це.

Заслухавши пояснення правопорушниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що порушення п. 2.10.а Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 було викликано крайньою необхідністю, з метою встановлення особи, яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду, так як водій іншого транспортного засобу залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та навіть не намагався зясувати всі обставини її вчинення та з метою притягнення цієї особи до відповідальності в подальшому.

Згідно положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП крайня необхідність не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

За таких умов дії ОСОБА_1 частині залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до положень ст. 18 КУпАП, суддя вважає крайньою необхідністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Керуючись ст.ст.17, 18, ч. 2 ст. 123, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя