Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

3 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_3 - особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника Крекіна М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 4 червня 2017 року о 1 годині 47 хвилин ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 на вул. Лісківській, 5 у м. Києві в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не оспорюючи встановлені судом обставини правопорушення, зазначає про те, що, фактично, транспортним засобом керував його брат ОСОБА_5 Вже коли останній припаркував автомобіль у дворі, він вирішив вирівняти його на місці для стоянки і проїхав два метри, усвідомлюючи відсутність небезпеки своїх дій, однак тоді підійшли патрульні поліцейські і склали протокол про адміністративне правопорушення. Просить врахувати, що є єдиним водієм у родині, і позбавлення спеціального права унеможливить надання допомоги сім'ї у разі необхідності транспортування до закладу охорони здоров'я, на роботу, за місто тощо, а також щире каяття як обставину, що пом'якшує відповідальність, відсутність будь-якої шкоди і, з огляду на малозначність адміністративного правопорушення, звільнити його від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, скасувавши постанову судді місцевого суду.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 і захисника Крекіна М.Д., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши

доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити.

_________________________________________________________________________

Справа № 33/796/2365/2017 Постанова винесена суддею Лобановим В.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді місцевого суду, доведена наявними в справі доказами і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Стягнення на ОСОБА_3 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті, яка є безальтернативною і передбачає лише стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про малозначність вчиненого правопорушення, то з ними не можна погодитися.

За змістом ч.2 ст.30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

І Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 07.07.2016 року № 1446-VIII було посилено стягнення, передбачене санкціями відповідних частин статті 130 КУпАП, саме з огляду на суспільну небезпечність вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позбавлення спеціального права унеможливить надання ОСОБА_3 допомоги сім'ї у разі необхідності транспортування до закладу охорони здоров'я, на роботу, за місто тощо, не доводить те, що стягнення є непомірним, однак свідчить на користь позбавлення його певного звичного рівня комфорту і досягнення мети адміністративного стягнення, адже є саме тою мірою відповідальності, яка згідно з ст.23 КУпАП застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, та і іншими особами.

Таким чином постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн