АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 33/796/2044/2017 Суддя у першій інстанції: СмикС.І.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., розглянувши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року щодо,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого в ТРЦ «Дрім Таун», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір з ОСОБА_5 у розмірі 275 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_5, 05.08.2015 року об 11 год. 05 хв. керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Шовковичній, 42-44 не витримав безпечну дистанцію та при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та поїхав з місця пригоди, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 10.1, 13.1, 2.10 (а)ПДР України.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди два автомобілі отримали механічні пошкодження.

Не погоджуючись з постановою Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, в частині накладення стягнення на ОСОБА_5 за ст. ст. 122-4, 124 КупАП, потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити постанову Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року по справі №757/40169/16-п в частинні накладення стягнення, замінивши штраф на позбавлення права керування транспортними засобами, як більш суворе стягнення за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто м'яке застосування стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерськогорайонного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року, оскільки про рішення, яке було прийнято постановою Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, він дізнався лише при отримані постанови в суді 17 липня 2017 року.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року необхідно задовольнити, оскільки строк пропущено з поважних причин, а саме: справа розглянута у відсутність потерпілого ОСОБА_4, а також відсутні будь-які дані про направлення йому копії оскаржуваної постанови.

Представник потерпілого ОСОБА_4- ОСОБА_6 та інший учасник ДТП ОСОБА_5 про день та час судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим вважаю за можливе проводити апеляційний розгляд у їх відсутність відповідно до ст. 268 КУпАП.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Разом з тим, як убачається з апеляційної скарги ОСОБА_4, останній просить змінити постанову Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року по справі №757/40169/16-п в частинні накладення стягнення, замінивши штраф на позбавлення права керування транспортними засобами, як більш суворе стягнення за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Як убачається зі ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Враховуючи, те що Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, а апелянт просить змінити постанову в частині накладення стягнення з посиленням стягнення, то це суперечить нормам закону, які чітко, регламентують, дану стадію розгляду.

Разом з тим, дослідивши постанову Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року, в частині доводів апелянта про те, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто м'яке застосування стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою, то вони є голослівними, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи суд визнаючи винним ОСОБА_5 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, дослідив матеріали справи, а саме протоколи про адміністративні правопорушення АП2 №034139 та АП2 №034140 від 15.08.2016р., дані схеми ДТП, дані письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які долучені до матеріалів справи, згідно яких останній вину у порушенні ПДР України визнав повністю.

Також відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП суд першої інстанції врахував, що відсутні обставини, що пом'якшують чи обтяжують покарання.

Та наклав стягнення із врахуванням ст. 36 КУпАП, з якої убачається, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а тому на ОСОБА_5 наклав стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Тому, таке рішення суду першої інстанції вважаю законним та обґрунтованим.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для зміни постанови суду, апеляційною інстанцією не встановлено.

Враховуючи викладене, вважаю, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року, слід залишити без задоволення.

Разом з тим, слід звернути увагу суду першої інстанції, що в даній оскаржувальній постанові допущено описку, а саме в першому абзаці мотивувальної частині, зазначено, що ОСОБА_5 вчинено дані правопорушення, «05.08.2015 року об 11 год. 05 хв.», а відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення АП2 №034139 та АП2 №034140 від 15.08.2016 року, дані правопорушення вчиненні «05.08.2016 року об 11 год. 05 хв.», яка може бути усунута судом, який постановив постанову, шляхом усунення такої описки.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання потерпілого ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп., - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.В.Фрич