П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 25.08.2017 о 17:30 год. керуючи ТЗ «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Степова в с. Коблево Миколаївської області, не надав перевагу в русі ТЗ «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення між цими ТЗ, що призвело до їх пошкодження, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п.п. 2.3б), 16.11 ПДР.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності пояснив, що, у цій ситуації, він 25.08.2017 о 17:30 год. керував власним автомобілем Форд.

У момент руху була світла пора доби, без опадів, видимість, оглядовість, стан здоров'я добрими. Від керування автомобілем не відволікався. Рух здійснював по вул. Степовій в с. Коблево Березанського району Миколаївської області, яка має асфальтобетонне покриття, по одній смузі руху у кожному напрямку, без дорожньої розмітки. Наближаючись до перехрестя з автомобільною дорогою М-14, сполученням м. Одеса - м. Миколаїв, по ходу руху його автомобіля будь-яких дорожніх знаків не було, зменшив швидкість, оскільки мав намір повернути на вказаному перехресті ліворуч та здійснювати рух у напрямку м. Одеса та керуючись правилом «правої руки», пересвідчившись, що праворуч до нього ніхто не наближається, увімкнувши лівий покажчик повороту почав виконувати маневр. Виїхавши на перехрестя побачив автомобіль, який наближався до нього зліва та відчув удар в передню ліву частину свого автомобіля. Зіткнення з його автомобілем допустив автомобіль Тойота.

Пр цьому, акцентував увагу суду на тому працівники поліції інкримінують йому порушення вимог п.и. 2.3 (б), 16.11 ПДР, в частині того, що при проїзді перехрестя не надав дорогу автомобілю Тойота, який рухався по головній дорозі.

Разом з тим, виходячиз даних схеми ДТП та фотокарток з інтернет ресурсу Google maps, будь-які дорожні знаки пріоритету на перехресті відсутні, а тому відповідно до загальних положень ПДР, перехрестя де трапилась ДТІІ є перехрестям рівнозначних доріг.

Відповідно до п.16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, а тому оскільки він, керуючи власним автомобілем, наближався до перехрестя праворуч, по відношенню до автомобіля Тойота, то, відповідно до викладеного, мав перевагу в русі.

З огляду на викладене, просив суд сприймати складений протокол таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, та вказав та те, що його вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Прдеставник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у судовому засіданні підтримав позицію свого клієнта.

Також, у судовому засіданні інший учасник ДТП ОСОБА_2 вказав, що, у цій ситуації він під час руху, дотримувався ПДР, враховуючи інтенсивність руху, стан проїзної частини та обстановку, що склалася на дорозі, по всяк час переконуючись, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху.

З безпосереднім дотриманням вимог п.п. 2.3б), 16.11, 16.12 вказаних Правил, а тому вважає, що дана пригода між ними сталася з огляду на те, що ОСОБА_1 25.08.2017 о 17:30 год. керуючи ТЗ «Форд» по вул. Степова в с. Коблево Миколаївської області, не надав перевагу в русі його ТЗ «Тойота», так, як він рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення між цими ТЗ, що призвело до їх пошкодження, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п.п. 2.3б), 16.11 ПДР. Зі свого боку він не мав змоги уникнути ДТП з об'єктивних причин.

Тож, суд, проаналізувавши в системному зв'язку доводи осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Так, ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

З п. 1.10 ПДР України слідує, що дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної; дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до п.п. 2.3б), 16.11 ПДР відповідно слідує, шо для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- схемою місця ДТП, яка містить графічно зображені та зафіксовані об'єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив'язка об'єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об'єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження.

При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами водіїв транспортних засобів, у зв'язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив зазначені положення ПДР;

- поясненнями іншого учасника ДТП, які кореспондуються з даними, що містяться у схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема в частині щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення;

Тож, виходячи з того, що протоколи про адміністративні правопорушення, які складені у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП, та схема дорожньо-транспортної пригоди згідно положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853), надалі - Інструкції), як і показання потерпілого, суд вважає дані докази належними та допустимими, у розумінні ст. 251 КУпАП.

Щодо пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, то вони, на думку суду, є такими, що не кореспондуються з даказами, що визнанні судом належними та допустимими, а саме схемою та поясненями потерпілого.

А тому, на думку суду, особою, що притягається до адміністративної відповідальності будь-яких доказів у розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували його позицію про те, що він керував транспортним засобом у відповідності до вимог ПДР України, як-то пояснення свідків, висновки експерта, речові доказами, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо надано не було, а долучені ним особисто не кореспондуються з даними схеми, у зв'язку з чим суд, вважає висловлені ним у судовому засіданні показання сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), які спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

Щодо витягів з інтернет ресурсу Google maps, то вони жодним чином у своїй сукупності не спростовують встановлений судом факт порушенням водім автомобіля Форд вимог п. 16.11 ПДР, так як п. .1.10 вказаних Правил передбачає, що автомобільні дороги державного значення - автомобільні дороги загального користування, до яких належать міжнародні, національні та регіональні автомобільні дороги, які позначені відповідними дорожніми знаками; головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної; дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху, тобто системний аналізу положень цих Правил прямо вказує на те що ТЗ, які рухаються по дорозі державного значення, якою є дорога М-14 (Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог)), відповідно до Постанови КМУ від 16 вересня 2015 р. № 712 "Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення", мають відповідну перевагу в русі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, та не убачає, в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 124 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 124, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 320 гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред'явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" ідентифікаційного номеру боржника, згідно постанови Верховного Суду Україниу від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, не являється підставою для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

С у д д я : О.В. Бірса