АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/389/17 Справа № 700/234/17 Категорія: ч. 4 ст. 172-6 КУпАПГоловуючий у І інстанції Яценко Г. М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончарук І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Гончарук І. М. розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Лещенка О.Б. та ОСОБА_4 на постанову судді Лисянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, непрацюючого, одруженого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 176-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю даного правопорушення, обмежившись усним зауваженням ,-

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду, ОСОБА_4, будучи головою Уманської районної державної адміністрації, тобто будучи суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», маючи обов'язок додержуватися вимоги фінансового контролю, не задекларував у розділі 6 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік набутий 10.02.2015 р. у власність автомобіль Hyundai HD72, загальною вартістю з ПДВ 290 520 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування та постановлення нової постанови про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП та призначення йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено у ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого, має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст. 287 та ч.5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_4 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст. 287 КУпАП та ч.2 ст. 294 КУпАП.

Що стосується посилань прокурора на ч.5 ст. 7, ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 р. за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст. 287 та ч.2 ст. 294 КУпАП, щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 287 КУпАП, постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок встановлений ч.2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпним, і прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження шляхом внесення змін у ч.2 ст. 294 КУпАП Законом України від 14.10.2014 р. №1697-VІІ.

Крім того, в п.8 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. зазначено: «Правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно із змінами до ст. 294 КУпАП (нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16 березня 2017 р. № 1952-УІІІ «Про внесення змін до деяких 12 законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 КУпАП. При цьому слід зазначити, що за змістом ч.1 ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення. В інших випадках, виходячи зі змісту ч.2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження».

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вимога прокурора щодо розгляду його апеляційної скарги, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не ґрунтується на вимогах закону, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Лещенка О.Б. на постанову судді Лисянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 176-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю даного правопорушення, обмежившись усним зауваженням - повернути прокурору Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Лещенку О.Б.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. М. Гончарук