Справа №150/321/17
Провадження по справі №3/150/105/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2017 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Цимбалюк Л.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Чернівецького ВП Могилів Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2017 року на розгляд суду надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №730351, складеного 25.05.2017 року старшим дільничним офіцером поліції Чернівецького ВП Могилів Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, 25.05.2017 року виявлено, що протягом двох років ОСОБА_1 ухиляється від виконання опікунських обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя рідного брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, а витрачає кошти на власні потреби.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.

ОСОБА_1 пояснив, що він являється опікуном рідного брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який є повнолітнім. 25.05.2017 року працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, яке полягає у тому, що ОСОБА_1 належним чином не виконуються опікунські обвязки щодо забезпечення необхідних умов життя брата. Зазначив, що коштів на проживання, придбання необхідних речей, продуктів харчування не вистачає, оскільки, він ніде не працює , у нього відсутній постійний та регулярний дохід.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення міститься чітка вказівка на частину 1 статті 184 КпАП України, за якою ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Однак, в порушення положень ст., ст.251, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення містить невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст.184 ч.1 КпАП України з огляду на наступне.

Об'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 України, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Об'єктивна сторона вище вказаного правопорушення полягає в: ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обовязки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150, 180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Суб'єктом правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КпАП України, є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Тобто, в силу вимог цієї норми особу можуть притягнути до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: є батьком або матірю дитини чи іншою особою, яка їх замінює; ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; не виконує вказаних обовязків саме відносно неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» ( №2998-XII) неповнолітнім є громадянин у віці до 18 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України та ч. 1 ст. 32 Цивільного кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КпАП України, відносно ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є повнолітньою особою, відносно якого ОСОБА_1 не виконуються опікунські обовязки щодо забезпечення необхідних умов життя рідного брата.

Із вище викладеного слідує, що дії ОСОБА_1 не охоплюються змістом ч.1 ст.184 КпАП України, оскільки, відсутні в сукупності умови, за яких настає відповідальність за даною статтею. Притягнення до адміністративної відповідальності за аналогією закону не допускається.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 252 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245 КпАП України).

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 11 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи, керуючись законом та правосвідомістю, приходжу висновку про те, що дії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати як ухилення батьків (осіб, які їх замінюють) від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, і не охоплюється змістом статей 9, 10, 11 КпАП України, за що передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КпАП України та закриття провадження у справі.

Згідно п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 247, 251, 256, ст. 278 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за ст.184 ч.1 КпАП України КпАП України відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, закрити, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

України особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати дану справу.

Суддя: Л.П. Цимбалюк