АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/1136/17 Головуючий І інстанції
Справа № 635/2920/17 ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 164 КУпАП Доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - ОСОБА_2,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_3до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області 18.05.2017 року складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно протоколу ІІ № 0002884, ОСОБА_3 18.05.2017 року о 10-30 год. на 471 км автодороги Київ Харків Довжанський надав послуги з перевезення вантажу згідно ТТН, транспортним засобом «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 та причепом «Трейлер», д.н.з. НОМЕР_2 без державної реєстрації як субєкт господарювання.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 320 грн.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначив наступне.

Постанова районного суду незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Протокол про адміністративне правопорушення складався за його відсутності, інспектором управління Укртрансбезпеки у Харківській області не розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначені в протоколі свідки йому не відомі.

Просить постанову Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Апеляційну скаргу розглядати без його участі, оскільки у звязку із скрутним матеріальним становищем не має можливості прибути в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом вимог здійснення діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є обєктивною стороною правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ГК України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів

господарської діяльності.

Статтею 6 ч. 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобовязання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажу у внутрішньому сполученні на водія покладено обовязок: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те осадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Статтею 47 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені особливості внутрішніх перевезень вантажів та правила їх надання. Так, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, повязаних з цими перевезеннями.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені чіткі вимоги до документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення особами, які мають відповідні ліцензійні документи.

Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. В даному випадку, для водія це посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, визначені права, обовязки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила). Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись субєктом господарювання.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обовязковою умовою належного перевезення вантажу транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення вантажу та товарно-транспортна накладна та державна реєстрація відповідно до вимог діючого законодавства.

Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимокам ст. 283 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення II № 0002884 від 18.05.2017 року, складеним старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті ОСОБА_4 (а.с. 1).

Також вину у вчиненому правопорушенні підтверджують документи надані ОСОБА_3 а саме: товарно-транспортна накладна серії 12 ААЕ № 626178 від 17.05.2017 року, де вказано, що перевізник ФЛП «ОСОБА_3П.», вантажовідправник ФЛП «ОСОБА_5С.», вантажоодержувач ФЛП «ОСОБА_6И.», ФЛП «ОСОБА_7С», ФЛП «ОСОБА_8Н.», водій ОСОБА_3 (а.с. 2-3).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про складання інспектором протоколу про адміністративне правопорушення за його відсутності, не розяснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не знайшли свого обєктивного підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП за змістом якого орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються його права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 розділу ІІ «Інструкції оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті» (далі за змістом - Інструкція) особі, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення, які викладаються в протоколі і засвідчуються її підписом. Пояснення можуть додаватися до протоколу окремо, про що робиться відповідний запис у цьому протоколі.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою та особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а також свідками та потерпілими (за їх наявності).

У разі відмови особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, від його підписання або його отримання, уповноважена посадова особа робить про це відповідний запис, який засвідчує своїм підписом та підписами свідків (за їх наявності).

ОСОБА_3 своїм правом скористався, пояснення не надав, протокол підписувати відмовився про, що відповідно до п.п. 2.6, 2.7 розділу ІІ Інструкції, інспектором зроблено відповідний запис (а.с. 1, 5-6).

Інспектором управління Укртрансбезпеки у Харківській області ОСОБА_4, протокол про адміністративне правопорушення II № 0002884 від 18.05.2017 рокувідносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділу ІІ «Інструкції оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті».

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_3 зі сторони інспектора або свідків було необєктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства інспектором управління Укртрансбезпеки у Харківській області ОСОБА_4М (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_3 суду не надано.

Відповідно, у районного суду та суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необєктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 не являючись субєктом господарювання відповідної категорії, не маючи відповідних дозвільних документів на здійснення вантажних перевезень на транспорті, здійснив діяльність, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, за відсутності відповідних ліцензійних документів, будь-яких договорів про надання послуг.

В той час як повинен був діяти в рамках встановлених ст.ст. 6, 9, 34, 47, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні».

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 не надавши ліцензійного документу на право перевезення вантажу порушив ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що встановлена відповідальність передбачена ч.1 ст.164 КУпАП.

Таким чином, підстав для скасування постанови районного суду, закриття провадження у справі у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2