Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/656/17 Головуючий в 1 інстанції Пантилус О.П.
Провадження №33/778/417/17 Доповідач в 2 інстанції Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі судді Дадашевої С.В.,

за участю особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2, та його захисника - адвоката Діденка Ю.Й.,

розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Діденка В.Є., на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Новомиколаївка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17 квітня 2017 року об 11-00 годині, керував трактором ЮМЗ-6, д/н НОМЕР_1, по вул.Центральній в с.Федорівка Приазовського району Запорізької області, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова), та від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою технічного приладу «Drager», а також у закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Діденко В.Є. просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати та провадження в справі закрити, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 ніякого остаточного алкогольного сп'яніння не мав, як і не мав наміру відмовлятися від проходження огляду на стан сп'яніння, а протокол підписав після того, як працівники поліції ввели його в оману щодо суми штрафу, який він має сплатити. На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки у ньому по батькові ОСОБА_2 відображено з помилкою. Також зазначає, що у судовому засіданні свідки правопорушення допитані не були та їх взагалі не було на місці вказаних подій.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Діденка Ю.Й., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився, його копію отримав та підтвердив правильність внесених відносно нього даних, що засвідчив своїм особистим підписом, а також підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров'я (а.с.5); а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду із застосуванням технічного приладу «Drager» та у закладі охорони здоров'я (а.с.7-8).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд заслухав пояснення ОСОБА_2, який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі та не заперечував проти дій інспекторів поліції під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких порушень при їх складанні не виявлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №173395 від 17 квітня 2017 року, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Посилання апелянта на наявність у протоколі про адміністративне правопорушення помилки у по батькові ОСОБА_2, не впливає на правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Тим більше, правильність внесених у протокол даних підтвердив і сам ОСОБА_2 особистим підписом у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» (а.с.5).

Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, розкаявся, дав пояснення по суті правопорушення та не заявляв клопотань про виклик і допит у судовому засіданні свідків правопорушення, у зв'язку з чим суд останніх не викликав та дослідив їх письмові пояснення, заперечень проти яких ОСОБА_2 не висловлював.

Твердження апелянта про те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 ніякого остаточного алкогольного сп'яніння не мав, як і не мав наміру відмовлятися від проходження огляду на стан сп'яніння, а протокол підписав після того, як працівники поліції ввели його в оману щодо суми штрафу, який він мав сплатити, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що посвідчення водія ОСОБА_2 не отримував (а.с.3). Копія наданої останнім квитанції про сплату штрафу, на яку посилається апелянт, як на доказ підтвердження факту введення працівниками поліції ОСОБА_2 в оману щодо суми штрафу за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, відноситься до постанови серії АР №929632 (а.с.22).

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення та особу порушника і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката Діденка В.Є., є безпідставними та правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Діденка В.Є. залишити без задоволення, а постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.В. Дадашева