АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/485/2017 Постанова винесена суддею Бойко О.В
Категорія: ч. 1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Дніпропетровськоїобласті, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 01.10.2016 року о 05 год. 40 хв. в м. Києві по пр. Голосіївському, 59-А керував автомобілем "Шевролет", державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України, тобто здійснив дії передбачені ч.1 ст.130 КУпАП.

Такі висновки суддя зробив на підставі відеозапису та пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили те, що ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан сп'яніння, за що і був складений протокол відносно нього.

ОСОБА_3, не погодившись з постановою суду, подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження по справі - закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказує, що всупереч ст. 252 КУпАП, суддя Голосіївського районного суду м. Києва не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи у їх сукупності, а саме не допитав очевидців - свідків події 01.10.2016 року - робітників Приватної служби охорони «ВенБест» ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7.), які були зупинені поліцейськими для засвідчення відмови від проходження «Драгера», не врахував і пояснення свідка ОСОБА_8

Зазначає, про порушення поліцейськими вимог закону про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року., які виразились в тому, що протокол про адміністративно правопорушення був складений через півтори години після зупинення ОСОБА_3

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не враховано Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №005078 від 01.10.2016 заповнений о 10 год. 05 хв. з якого вбачається відсутність алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння у ОСОБА_3

На думку апелянта, порушення поліцейськими установчого порядку на проходження медичного огляду для визнання стану алкогольного сп'яніння та порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про відсутність в матеріалах справи достатніх доказів, які б доводили наявність в діях ОСОБА_3 порушення вимог п.2.5 ПДР України, а оскільки вина не може ґрунтуватися на припущеннях, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7, дослідивши відеоматеріал, наданий працівниками патрульних поліції м. Києва, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння.

Проте з такими доводами апелянта суд апеляційної інстанції не погоджується.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_3 дотримано не було.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у порушенні ним п.2.5 Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №050321 від 01 жовтня 2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3, 01.10.206 року керуючи транспортним засобом «Шевроле Круз» д.н.з. НОМЕР_3 здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора і був з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с. 2).

Окрім того, викликані та допитані під час апеляційного розгляду свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підтвердили, що ОСОБА_3 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння.

Наведені письмові докази, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю узгоджуються з дослідженим в суді апеляційної інстанції відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника патрульної поліції за 01.01.2016 року (а.с. 33), з якого вбачається, що працівниками поліції в повному обсязі дотримано інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерством охорони здоров'я України 09.11.2015 р. № 1452/735.

Наведені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, достовірності, допустимості і достатності не викликають та підтверджують вину ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Що ж стосується посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №005078 від 01.10.2016 заповнений о 10 год. 05хв., то вказаний висновок не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки відповідно до вимог п.9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Згідно вказаного висновку огляд ОСОБА_3 проведено 01.10.2016 року о 10 год. 05 хв. за його заявою, тобто пізніше ніж через дві години після зупинення працівниками поліції.

Крім цього в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне затримання ОСОБА_3 серії АА №043183 від 01.10.2016 року, який спростовує доводи апелянта про те, працівниками патрульної поліції порушено вимоги закону про адміністративні правопорушення та Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року., які виразились в тому, що протокол про адміністративно правопорушення був складений через півтори години після зупинення ОСОБА_3, в якому зазначено, що 01.10.206 року о 06 год. 20 хв. ОСОБА_3 було затримано та доставлено до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, де і було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №050321 від 01 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 вважаю, що вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року - без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал