Справа № 461/4806/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/783/997/17 Доповідач: Михалюк В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області у складі :

Головуючого судді Михалюка В.О.,

захисника адвоката ОСОБА_1,

представників митниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Вилучені згідно протоколу № 2702/20900/17 від 21 червня 2017 року 21 000 (двадцять одну тисячу) доларів США - повернуто ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 21 червня 2017 року о 11.39 год. прямуючи з України до РП в якості пасажира автомобілем НОМЕР_2, через п/п «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, шляхом недекларування, тобто незаявленням за встановленою формою точних відомостей про товари, що підлягають обовязковому декларуванню, та перевищує неоподатковану норму до переміщення через митний кордон України, а саме 21 000,00 доларів США.

Не погодившись з даною постановою судді представник Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд безпідставно послався на відсутність в матеріалах справи доказів, що вказують на те, що зазначені кошти отримані незаконним шляхом або призначені для використання в незаконній діяльності. Вказує, що судом під час розгляду справи не дотримано вимог ст. 245 КУпАП.

Просить скасувати дану постанову судді, постановити нову постанову, якою визнати гр. ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення згідно з санкцією даної статті.

Заслухавши в судовому засіданні думку працівника митниці, який просив задоволити апеляційну скаргу, захисника правопорушника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_1, який просив постанову судді першої інстанції залишити без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 486 МК України та 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, в тому числі і порушення митних правил, є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Санкція ст. 471 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Висновок судді про винність ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення полягало у недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які ОСОБА_4 вивозив з України. Крім того, правопорушення було вчинено, в значній мірі, внаслідок його неуважності, а згідно з діючим законодавством вивезення чи ввезення іноземної валюти з України чи в Україну не є незаконним, крім того, сума, яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через український митний кордон не обмежена, обмежена лише сума 10000 Євро, яка може бути вивезена без письмового декларування

Крім того, в матеріалах справи маються докази законності походження вилучених коштів, та відсутні будь-які дані про те, що зазначені кошти отриманні незаконним шляхом або призначені для використання в незаконній діяльності.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_4 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації, є обгрунтованим.

Щодо визначеного ОСОБА_4 стягнення, з яким апелянт не погоджується, апеляційний суд приходить до висновку, що таке накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33-35 КУпАП та відповідно до санкції ст. 471 МК України.

При цьому, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митннх правил не притягувався, вину свою визнав, а також те, що шкода, яка була заподіяна державі Україна, була незначна, оскільки правопорушник не ухилявся від сплати мита чи інших зборів і фактично не заподіяв майнової шкоди державі.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин конфіскація є втручання в право особи на повагу власності і відповідно має бути застосована ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що застосування конфіскації в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто неспіврозмірним, оскільки покладає на правопорушника «індивідуальний надмірний тягар», та прийшов до вірного висновку про те, що на ОСОБА_4 слід накласти штраф в межах встановлених санкцією ст. 471 МК України, а товар (грошові кошти), що був предметом правопорушення, повернути особі, відносно якої складено протокол.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий : В.О. Михалюк