ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Гєрцик Р.В., при секретарі Меляник К.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 березня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, 06 грудня 2016 року о 14 годині 00 хвилин в смт.Велика Новосілка Донецької області, по вул. Центральній, 24, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, ОСОБА_2 відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд без додержання вимог ст.ст.247,280 КУпАП, однобічно та неповно дослідив докази та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення та доведеність його винуватості. Посилається на те, що в порушення вимог ст.268 КУпАП, суд розглянув справу без його участі, натомість, він знаходився на лікуванні, про що своєчасно повідомив суд та просив розгляд справи відкласти на іншу дату, а тому був позбавлений права надати пояснення, відповідні докази та приймати участь у їх дослідженні під час судового розгляду. Також, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були очевидцями відмови від огляду на стан алкогольного сп'яніння, що він фактично й не заперечує, однак вони не можуть підтвердити взагалі факт керування ним транспортного засобу на час прибуття працівників поліції. Зазначає, що останні його не зупиняли, а його автомобіль вже стояв тривалий час через закінчення пального, на що підтвердження чого у нього є наявні докази, які він був позбавлений можливості надати суду першої інстанції.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає частковому задоволенню, а постанова судді скасуванню за таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 дійсно був письмово повідомлений про розгляд справи 24 березня 2017 року, однак звернувся в цей день до суду з письмовою заявою про відкладення розгляду справи через знаходження на лікуванні, з дорученням відповідної виписки з історії хвороби. Однак суд послався критично до цих документів, як таким, що не стосуються ОСОБА_2, з чим погодитися неможливо. В матеріалах справи міститься довідка медичної установи про знаходження останнього на лікуванні з доданням історії хвороби, яка за змістом та почерком, навіть для стороннього спостерігача, являє собою одне ціле, тим більш, що саме за цих обставин раніше відкладав розгляд. Суд ці обставини не перевірив, не визначився з можливістю ОСОБА_2 бути присутнім та брати участь в судовому засіданні, та розглянув справу за його відсутністю.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя місцевого суду прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №122616 від 26.12.2016 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також відмовою ОСОБА_2 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та пояснень в присутності двох свідків.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності… . При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків… .

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтвердив обставини, зазначені ним в апеляційній скарзі, наполягав на тому, що транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння він не керував, оскільки стояв через те, що в нього закінчилося паливо, та він чекав коли родич привезе йому паливо. Працівники поліції під'їхали набагато пізніше, а він відмовився від огляду через те, що не керував транспортним засобом та не зупинявся останніми, через що вважав їх вимоги безпідставними.

Допитаний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 пояснив, що дійсно 26 грудня 2016 року, в денний час, проїжджаючи по вул. Центральній у смт. Велика Новосілка бачив ОСОБА_6 біля його автомобіля, який стояв, двигун автомобіля був вимкнений, а останній сказав, що скінчилося паливо, та він чекає на його доставку родичем.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є родичем ОСОБА_2, 26 грудня 2016 року, у денний час, ОСОБА_2 зателефонував йому з проханням привезти паливо, оскільки рухаючись по вул. Центральній у смт. Велика Новосілка воно в нього закінчилося та автомобіль зупинився. Приїхавши на місце, ОСОБА_6 розповів йому, що на нього склали адміністративний протокол, автомобіль стояв на зазначеному останнім місці.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що був запрошений працівниками поліції в якості свідка при складанні адміністративного протоколу. Пояснив, що ОСОБА_2 транспортним засобом не керував, знаходився біля нього, двигун автомобіля був вимкнений.

За змістом правових норм, передбачених п.п.1.10, 2.9(а) Правил дорожнього руху України, ч.1 ст.130 КУпАП, до адміністративної відповідальності, зокрема, може бути притягнута особа яка керує транспортним засобом.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп'яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов'язковою часиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп'яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.

Діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов'язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення взагалі керував транспортним засобом, тобто безпосередньо виконував функції водія, матеріали справи не містять, а тому у останнього взагалі був відсутній обов'язок щодо виконання вимог, передбачених п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, суд в своєму рішенні констатував сам факт знаходження ОСОБА_6 в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортного засобу, однак таке порушення йому в провину не ставилося з огляду на протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо нього, а тому суд вийшов за межі своїх повноважень.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Процедура та порядок огляду на стан сп'яніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Відповідно до зазначених правових норм такий огляд відбувається спочатку на місці зупинки працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, а у разі відмови або незгоди з результатами водій направляється для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоров'я, який входить до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України (АРК, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій).

Разом з тим, з матеріалів справи, а найголовніше, ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з судового рішення, не вбачається, що такий порядок було дотримано. Даних про надання можливості пройти медичний огляд ОСОБА_6 на місці з застосуванням технічних засобів матеріали справи не містять. За таких обставин той огляд, який було проведено працівниками поліції, відповідно до ст.266 КУпАП, слід вважати недійсним.

Відсутні й в матеріалах справи будь-які відеоматеріали фіксації правопорушення та складання протоколу.

Між тим, судом при розгляді справи вказані вимоги закону не було виконано, свій висновок, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд зробив лише з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях осіб, що зазначені свідками, фактично не перевіривши їх, а тому висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, усі сумніви повинні бути оцінені на користь ОСОБА_6, а тому доводи останнього в апеляційній скарзі про це є цілком слушними.

За таких обставин, постанову районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Що стосується вимог апелянта про направлення справи на новий судовий розгляд, то вони не підлягають задоволенню з огляду на повноваження апеляційного суду, передбачені ч.8 ст.294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 березня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області Р.В.Гєрцик