3/758/4772/17 Категорія 251
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., при секретарі Кочубей Є.В., за участю, прокурора відділу Генеральної прокуратури України Панафеди Н.М., прокурора прокуратури №7 Іванової О.П. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією № 120 від 11 серпня 2017 року, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва, будучи, згідно підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, та, згідно абзацу 14 частини 1 статті 1 цього ж Закону, суб'єктом декларування, 15 листопада 2016 року придбала рухоме майно - транспортний засіб автомобіль легковий марки Smart моделі Fortwo, ціна якого на дату придбання становила 100 000 гривень, що перевищувала 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня 2016 року, тобто суму 68 900 гривень, та, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, несвоєчасно, лише 18 липня 2017 року, повідомила про суттєву зміну в майновому стані, що виникла після придбання зазначеного майна, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала та пояснила, що дійсно, будучи суб'єктом декларування, а саме обіймаючи посаду судді Святошинського районного суду м. Києва, 15 листопада 2016 року придбала у власність автомобіль. Вказане майно нею було задеклароване під час декларування за 2016 рік шляхом подання е-декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Отримавши 29 червня 2017 року з Департаменту захисту економіки Національної поліції України листа з вказівкою про необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, які настали внаслідок продажу автомобіля, вона виконана вказані вимоги, хоча інформація про вищезазначений автомобіль нею вже була надана в період подання щорічної декларації за 2016 рік, тому ОСОБА_3 наполягала на тому, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вона не мала умислу на приховування інформації стосовно набутого майна.

Прокурори в судовому засіданні просили визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважали, що її вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, висновки прокурорів, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року на рівні 1378 гривень, тобто розмір 50 мінімальних заробітних плат дорівнює 68 900 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 15 листопада 2016 року було придбано у власність рухоме майно - автомобіль легковий марки Smart моделі Fortwo, ціна якого на дату придбання становила 100 000 гривень, що перевищувала 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня 2016 року, тобто суму 68 900 гривень.

В момент набуття права власності на транспортний засіб ОСОБА_3 була суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймала посаду судді Святошинського районного суду м. Києва.

В порушення визначеного ч. 2 ст. ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_3 не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, які настали в результаті продажу автомобіля. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються самою ОСОБА_3

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним із елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП, де передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, де вказано, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч.2 ст.172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у неї умислу на уникнення фінансового контролю придбаного транспортного засобу марки Smart моделі Fortwo заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються роздруківкою щорічної декларації ОСОБА_3 за 2016 рік, де відображена дана інформація, що в свою чергу свідчить про вчинення дій, направлених на декларування майнового стану особи, а не на ухилення від такого декларування.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов'язані з корупцією повинні також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння.

Під час розгляду даної справи не було встановлено в діях ОСОБА_3 мотивів на уникнення фінансового контролю придбаного майна, оскільки надійшло це майно у володіння суб'єкта декларування у законний спосіб.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Положення даної статті Конвенції кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів (справа «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI).

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення ст. 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наявні в матеріалах докази, які вивчені суддею, не спростовують доводів ОСОБА_3 стосовно її невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, та особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови.

Скарга, подання прокурора подаються до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя П. Л. Отвіновський