АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ященко М.А., за участю особи, яку притягнено о адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 31 січня 2017 року біля 01 год. 40 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ», держаний номерний знак НОМЕР_1, за адресою м. Буча, вул. Нове Шосе, 7, будучи зупиненим за порушення ПДР, відмовився виконати законну вимогу поліцейського пред'явити посвідчення водія, в тому числі і під час з'ясування ознак водіння у стані сп'яніння (ознаки правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП), чим вчинив злісну непокору законній вимозі інспектора патрульної поліції Онопченко В.О., за що відповідальність передбачена ст. 185 КУпАП України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді Святошинського районного суду м. Києва скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

В обґрунтуваннях поданої апеляційної скарги зазначає, що постанова судді першої інстанції винесена з грубим порушенням норм процесуального

Справа № 33/796/871/2017

Категорія: ч. 185 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Дячук С.І.

Суддя апеляційної інстанції - Ященко М.А.

права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема вказує, що 31.01.2017 року близько о 01 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом марки "Део Ланос" д. н. з. НОМЕР_1, рухаючись по трасі Нове шосе у м. Буча, та перетнувши переривчасту лінію розмітки, він здійснив поворот ліворуч на зупинку біля магазину. Висадивши пасажирів, він побачив автомобіль патрульної служби поліції та зупинився, до нього підійшли двоє співробітників патрульної поліції, не представившись, один з яких почав звинувачувати у порушенні Правил дорожнього руху України. Співробітник патрульної поліції в грубій формі почав вимагати у нього посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль та страховий поліс для складання адміністративного матеріалу. Показавши інспектору поліції, що всі ці документи у нього є в наявності, він попросив співробітників патрульної поліції надати докази про порушення ним Правил дорожнього руху України, однак ті почали вимагати від нього вийти з автомобіля.

Після таких дій співробітників патрульної поліції він викликав по телефону "102" наряд поліції, та в цей же час співробітники патрульної служби викликали для підкріплення ще два автомобілі патрульної поліції, які, приїхавши на місце події заблокували його автомобіль та почали утримувати пасажирські двері та вікно дверей біля водія. В процесі розмови він намагався заспокоїти співробітників патрульної поліції, які поводили себе неправомірно та всіляко намагались відкрити водійські двері. При цьому дин з співробітників поліції вдарив пасажира його автомобіля ОСОБА_5 рукою об автомобіль та почав силою витягувати його з автомобіля.

На допомогу поліцейському підключились ще двоє співробітників поліції. Далі, закувавши ОСОБА_5 в кайданки, один з патрульних поліцейських поліз до нього в автомобіль та схопив рукою за куртку, відкривши водійські двері. Він добровільно вийшов з автомобіля та повідомив про те, що дії співробітників патрульної поліції є незаконними. У відповідь на це три інспектори патрульної поліції почали заламувати руки та збивати його з ніг, а потім одягли кайданки, заподіюючи фізичний біль та шкоду майну. Піднявшись з землі, він помітив відсутність власного телефону, який вже знаходився в руках одного з інспекторів патрульної поліції, а потім його притисли до багажника автомобіля та почали проводити поверхневий огляд по кишенях куртки та в салоні автомобіля без свідків та будь-яких обґрунтованих правових підстав і підтверджень, що він вчинив якесь кримінальне або адміністративне правопорушення. Через деякий час його звільнили від кайданок та повернули власний телефон, який на екрані мав пошкодження та набраний дзвінок на номер "102" був видалений. Співробітники патрульної поліції також намагалися видалити відеозапис з телефону ОСОБА_5, який знімав всі їхні неправомірні дії.

Потім співробітники поліції наказали йому надати посвідчення водія або знову надінуть кайданки, проте він повідомив, що документи надасть слідчо-оперативній групі, яку викликав по телефону. В цей час до нього підійшов інспектор поліції, який повідомив, що прибув за викликом, тому він передав в руки інспектору поліції документи, після чого той пішов в службовий автомобіль та почав складати адміністративний матеріал, а його тим часом почали звинувачувати в наркотичному сп'янінні та психологічно тиснули, щоб він пройшов тест у медичному закладі міста Києва.

На його законне прохання зачекати слідчо-оперативну групу за його викликом було відмовлено та запрошено свідка. В присутності працівника поліції він запропонував пройти медичне освідування на предмет вживання ним наркотичних засобів у Бучанській або Ірпінській лікарні, проте йому було відмовлено. В зв'язку з цим, він змушений був погодитися поїхати до медичного закладу, на якому наполягали співробітники патрульної поліції, при цьому вони знову наділи кайданки та посадили на заднє сидіння патрульного автомобіля.

Після цього, коли вони приїхали до якоїсь лікарні, яка знаходилась в жахливому стані, він змушений був відмовитися від відібрання крові саме в цій установі, оскільки хвилювався за стан свого здоров'я та життя, а співробітники патрульної поліції від'їхали на заправку, де почали складати адміністративні матеріали. Складаючи протокол, півгодини співробітники патрульної поліції, погрожуючи своєю посадою, змусили його на камеру без свідків відповідати на їхні запитання відносно події, яка трапилась.

З огляду на наведене, оскільки в діях співробітників управління патрульної поліції міста Києва є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, він звернувся з відповідною заявою до Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22.02.2017 р. було зобов'язано уповноважених службових осіб Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_2 від 14.02.2017 р. у відповідності до ст. 214 КПК України. 01.03.2017 р. Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Крім цього вказує, що жодних дій, які б свідчили про злісну непокору працівникам поліції він не вчиняв.

Суд першої інстанції не оглянув до кінця перший файл (ОСОБА_2 1), а другий файл (ОСОБА_2 2) взагалі не передивлявся, констатуючи те, що судді стало зрозуміло, що він вчинив злісну непокору, також суддя безпідставно відхилив клопотання захисту з приводу виклику свідків події, що відбулася 31.01.2017 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про злісну непокору працівникам поліції з його боку, свідок ОСОБА_6, не був присутнім під час вказаних подій та головне - до міста Києва взагалі не їздив разом з працівниками поліції для проведення його освідування на предмет наркотичного сп'яніння, свідок ОСОБА_7 взагалі була відсутня під час описаних подій, його не бачила, та поставила свій підпис в протоколі та поясненні за ст. 130 КУпАП.

Вказує, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 31.01.2017 року, складеного інспектором патрульної поліції, не вбачається, яке саме законне розпорядження або вимога, і ким саме, були пред'явлені йому, якій він злісно не покорився, відсутні в протоколі дані щодо того, які саме службові обов'язки виконували поліцейські м. Києва в м. Буча Київської області.

Суд першої інстанції без належних та допустимих доказів констатував той факт, що оскільки ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп'яніння в салоні автомобіля, то відповідно і водій, знаходився в такому ж стані, проте з цим погодитися не можливо, оскільки працівники поліції весь час стверджували про те, що щодо нього є підозра наркотичного, а не алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_8 та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП, розгляд судом справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи-правопорушника та в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Цих вимог при розгляді даної справи в суді першої інстанції дотримано не в повному обсязі.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов'язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов'язків. Тобто, виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 будучи зупиненим за порушення ПДР, відмовився виконати законну вимогу поліцейського пред'явити посвідчення водія, в тому числі і під час з'ясування ознак водіння у стані сп'яніння (ознаки правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП), чим вчинив злісну непокору законній вимозі інспектора патрульної поліції Онопченко В.О.(а.с.1)

Аналогічні дані відображені в рапорті працівника поліції Скурського А.П. (а.с. 5-6).

У суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 свою винуватість у вказаному правопорушенні заперечив, пославшись на те, що дійсно 31 січня 2017 року біля ОТ год. 40 хв, керуючи автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, за адресою м. Буча, вул. Нове Шосе, 7, він був зупинений працівниками поліції, які вважали, що він порушив правила дорожнього руху і вимагали надати документи на керування транспортним засобом та вийти з машини. Під час спілкування з поліцейськими він лише в руках показав посвідчення водія та не виходив з машини, враховуючи при цьому рекомендації Міністра внутрішніх справ, надані через засоби масової інформації, після чого до нього була висунута претензія про перебування у стані наркотичного сп'яніння. Оцінюючи такі дії правоохоронців як неправомірні, оскільки він ПДР не порушував, був у тверезому стані, а у стані сп'яніння був його товариш пасажир, він не вважав за доцільне виконувати ці вимоги поліцейських та по лінії "102" в свою чергу викликав наряд поліції.

В апеляційному суді також було повністю переглянуто відеозапис вказаних вище подій, зроблений на мобільний телефон пасажиром автомобіля, яким керував ОСОБА_2

На підставі аналізу пояснень ОСОБА_2, даних відеозапису та матеріалів справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції дійшов до висновку, що вказані матеріали повністю доводять винуватість ОСОБА_2, а відеозапис з усією очевидністю містять дані про те, як численні законні вимоги працівників поліції надати для огляду документи на право водіння транспортними засобами ОСОБА_2 як водій, сидячи в машині, демонструючи зверхнє ставлення та супроводжуючи свої дії посмішками, ігнорує законні вимоги працівників поліції, відверто знущаючись на останніми, які при цьому поводяться дотримуючись правил службової етики, доки не було прийнято рішення про затримання особи.

Суддя суду апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками судді, так як наведені вище докази свідчать про невиконання ОСОБА_2 вимог працівників поліції про передачу їм у руки посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, за що передбачена відповідальність за ст. 126 КУпАП, яка відноситься до розділу 10 КУпАП "Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв'язку" і мала б бути застосована у даному випадку, оскільки претензії у працівників поліції виникли до ОСОБА_2 саме у зв'язку з керуванням ним транспортним засобом.

В свою чергу, ст. 185 КУпАП відноситься до розділу 14 КУпАП "Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку" і відповідальність за нею настає не за всяке невиконання законних вимог працівника поліції, а лише за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Аналіз наявних у справі доказів не свідчить, що невиконання ОСОБА_2 вимог працівників поліції про передачу посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, у даному випадку, може бути кваліфіковане як злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

З урахуванням наведеного, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні дані для підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень - скасувати.

Постановити нову постанову, якоюзакрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.А. Ященко