Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Рівне

Суддя Апеляційного суду Рівненської області Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року, з участю:

?особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

?захисника - ОСОБА_2, ?

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.

За постановою суду ОСОБА_1 23 березня 2017 року, о 22 год. 40 хв., по вул. Нижньодворецькій, 41 в м. Рівне, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатора "Drager" та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції. Заперечує факт керування ним транспортним засобом при обставинах 23 березня 2017 року, вказуючи, що перебував на території колективного гаража. Вказує, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Зазначає про безпідставність протоколу про адміністративне правопорушення. Просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю події і складу правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи й доводи скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи суддею відбувся у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 245, 252, 268 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, їх оцінки, яка ґрунтується на зазначених вимогах закону та вирішення справи у точній відповідності із законом.

З врахуванням всіх доказів та обставин по справі в їх сукупності, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного, обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всі зазначені докази не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості.

Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 ствердила, що ОСОБА_1 при встановлених судом обставинах керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, якому було запропоновано пройти огляд на визначення такого стану, однак останній відмовився. Зазначила, що ОСОБА_1 керував автомобілем на невелику відстань, мав на меті перепаркувати автомобіль, не виїжджаючи за межі гаражного кооперативу.

Свідок ОСОБА_4 дав аналогічні пояснення, зазначивши, що ОСОБА_1 здійснив рух автомобілем заднім ходом метрів 300.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали з приводу обставин події, яка мала місце 23 березня 2017 року, що бачили як ОСОБА_1 стояв біля свого автомобіля, а не керував.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді оскаржуваної постанови ОСОБА_1 подав письмову заяву, в якій визнав вину у вчиненому та вказав, що рухався належним йому автомобілем від свого гаража до прохідної на відстані до 50 м., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи наміру виїжджати за межі кооперативу. Просив не застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та накладати штраф, врахувавши його щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та того, що дружина не працює.

Призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП суддя не в повній мірі врахував характер та обставини вчиненого останнім адміністративного правопорушення, зокрема, відсутність заподіяння істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом, правопорушення вчинено вперше, а також дані про особу, зокрема, наявність двох малолітніх дітей, того, що дружина ніде не працює.

Вказані обставини суд вважає такими, що суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого і що допущене ОСОБА_1 порушення є незначним, що в свою чергу дає підстави для висновку про малозначність вчиненого ним діяння.

Так, ст.22 КУпАП передбачає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Ісмаїлов проти Росії" від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права ? однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ , при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушенння, а також його наслідкам.

Дані положення судом першої інстанції принакладенні стягнення також були залишені поза увагою.

На підставі встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, суд вважає за необхідне на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення і обмежитись щодо нього усним зауваженням.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 22, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, провадження по справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Полюхович