Справа № 447/1610/17 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 33/783/1223/17 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника правопорушника ОСОБА_2 - адвоката Гордія В.О. на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року, -

з участю ОСОБА_4,

представника ОСОБА_2 - адвоката Гордія В.О.,

встановив:

цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 320 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, 26 червня 2017 року о 11год. 25хв. на автодорозі Київ-Чоп, 605 км +100 м, ОСОБА_2, керуючи автомобілем MAN TGS н.з. НОМЕР_2, не переконався в надійності кріплення багажу - щебінь, внаслідок чого, вантаж випав та пошкодив автомобіль Лексус н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, чим порушив п.22.2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Гордій В.О. покликається на те, що вказаною постановою суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні ДТП.

Також ставить під сумнів пояснення ОСОБА_4 щодо обставин події, оскільки зазначає, що відсутні докази, які б підтвердили такі, крім цього наголошує, що останній не зміг пояснити, яким чином камінь не пошкодив автомобіль «ДЕО», який рухався перед ним.

Акцентує, що в судовому засіданні 20 вересня 2017 року було подано клопотання про призначення експертизи для встановлення траєкторії падіння каменю, проте суддя відмовив в задоволенні такого зазначивши, що немає підстав не вірити поясненням ОСОБА_4

Вважає, що суд розглянув справу суб'єктивно, однобічно та не в повному обсязі, не дослідив всіх доказів та обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Просить скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На згадану апеляційну скаргу ОСОБА_4 23 жовтня 2017 року подав заперечення та 06 грудня 2017 року додаткові заперечення, в яких просить постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року залишити без зміни.

Заслухавши думку представника ОСОБА_2 - адвоката Гордія В.О., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_4 про її заперечення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення №447/1610/17 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ч.2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зміст постанови місцевого суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та протокол про адміністративне правопорушення, вважаю, що як інспектором поліції при складанні протоколу та схеми ДТП, так і суддею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, вищезазначені вимоги закону дотримані не були, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції не наведено причинного зв'язку між діями водія ОСОБА_2 щодо перевірки надійності кріплення вантажу (щебеню), його випадання, та настанням наслідків у виді пошкодження лобового скла автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки покликанню ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях на те, що між його автомобілем та автомобілем MAN рухався автомобіль «DEO», що на думку апеляційного суду, не може виключити можливість попадання камінця з-під коліс зазначеного транспортного засобу, що категорично заперечив ОСОБА_4

Крім цього, згідно п.2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди.

Однак, згідно пояснень ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, після потрапляння каменя в лобове скло його автомобіля, він наздогнав автомобіль марки MAN, пред'явив претензії водію та в подальшому викликав працівників поліції.

Наведене, виключає можливість вважати схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 червня 2017 року, на яку місцевий суд покликається в своїй постанові, належним доказом по справі, оскільки обидва водії перемістили свої транспортні засоби з місця ДТП.

Відтак, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та накладення стягнення на ОСОБА_2, місцевий суд допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суть, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав на них без їх аналізу та правової оцінки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з наведеного, висновок судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не знайшов свого підтвердження, а тому постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гордія В.О. задоволити.

Постанову судді Миколаївського районного суду Лвівської області від 20 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. - скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

у кримінальних справах Галапац І.І.

апеляційного суду

Львівськоїобласті