ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4190/17
Провадження № 3/210/1367/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 грудня 2017 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши матеріал, який надійшов з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово не працюючого, мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО 61/33,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2017 року в провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії БД №098774, 28.09.2017 року о 11-00 годині в м. Кривий Ріг по вул. Апостолівська 10, водій ОСОБА_3 керував скутером Fin50 без д.н.з. з ознаками наркотичного спяніння: порушення мови, координації рухів, зіниці не реагують на світло. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1. ст. 130 КУпАП.

В судові засідання водій надавав пояснення, що справді відмовився від проходження медичного огляду, проте заперечував факт наркотичного спяніння. В наступні судові засідання призначені на 18.12.2017 року, 21.12.2017 року та 28.12.2017 року ОСОБА_3 не зявився, заяв про відкладення, перенесення розгляду справи не надавав.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об'єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тим більше, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов'язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його чиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДД України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи дане рішення, суд керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість гр. ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями гр. ОСОБА_4 В, Ж. та ОСОБА_5, в яких підтверджено подію, згідно якої ОСОБА_3 відмовився від медичного огляду. Також, згідно відеоматеріалу, долученого до матеріалів протоколу, вбачається, що гр. ОСОБА_3 заперечував проти проходження медичного огляду у встановленому законом порядку. Водночас, варто зазначити, що в судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечував факт, викладений в протоколі стосовно його відмови від медогляду, а заперечував лише його перебування у стані наркотичного спянінні, проте жодного доказу у підтвердження такої обставини не надав.

Крім того, санкція статті 130 частини 1 КпАП України передбачає покарання для водіїв у вигляді штрафу з позбавленням спеціального права, а саме права керування транспортним засобом на строк один рік, а для інших осіб накладення штрафу.

Таким чином, для вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення слід встановити, чи особа, яка керувала транспортним засобом, є водієм, чи іншою особою.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України, затвердженої Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

З даної норми випливає, що водієм являється не будь-яка особа, яка керує транспортним засобом, а тільки та, яка має посвідчення водія відповідної категорії.

Згідно довідки з національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України від 02.10.2017 року, гр. ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

З урахуванням вищевикладеного, провина ОСОБА_3 у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена у повному обсязі, що підтверджується письмовими матеріалами справи, повно та всебічно дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що помякшують і обтяжують його відповідальність.

За таких обставин, вважаю за необхідне накласти на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами, так як гр. ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Вважаю, таке стягнення, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 130, 251, 252, 256, 283-285 КУпАП , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів із дня її проголошення.

Суддя: В. Є. Сільченко