Справа № 357/2157/17 Головуючий у І інстанції Володько І.С.
Провадження № 33/780/393/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 12.04.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 20.02.2017 року близько 21 години 45 хвилин в м. Біла Церква по вул. Богдана Хмельницького біля будинку №53 він керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, червоні очі. В присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі відносно нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною, внаслідок її неповноти та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Так, після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 працівники поліції не повідомили конкретної причини зупинки, не навівши доводів порушення останнім ПДР України, почали висловлювати підозри з приводу керування ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. На пропозицію апелянта пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомого спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», працівники поліції безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного спяніння. ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння відмовився у присутності двох свідків, у звязку із необхідністю терміново доставити ліки для ОСОБА_3, яка хворіє на цукровий діабет.

В ході розгляду справи судом першої інстанції у ОСОБА_2 не було відібрано пояснень з приводу події правопорушення, не враховано, що він на той момент працював в ТОВ «Golden Silver» ювеліром монтувальником з камінням 1,5 мм та вже тривалий час є донором крові, що вказує на неможливість вживання ним наркотичних засобів.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №161731 від 20.02.2071 року зазначено ознаки наркотичного спяніння, не передбачені п.4 р.1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735.

Також, суд першої інстанції не врахував, що працівники поліції всупереч вимогам п.1 р. ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року не відсторонили ОСОБА_2 від керування транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_2, який підтримав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного спяніння в присутності двох свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №161731 серії БР від 20.02.2017 року, 20.02.2017 року близько 21 години 45 хвилин в м. Біла Церква по вул. Богдана Хмельницького біля будинку №53 ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, червоні очі. В присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився (а.с.1).

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що 20.02.2017 року о 21 годині 50 хвилин вони були свідками того, як водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння на місці зупинки та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився (а.с.2-3).

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_2, його вина в повному обсязі підтверджується письмовими поясненнями вищевказаних свідків (а.с.2-3), а також матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 20.02.2017 року серії БР №161731 (а.с.1).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону суддею, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

З огляду на вищезазначене постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_2О відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у звязку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1