АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2242/2017 Постанова винесена суддею Бугіль В.В.
Категорія: ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю прокурора Дяченка В.П. та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, з вищоюосвітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (п/б), який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення:

- за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень;

- за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне стягнення ОСОБА_2 визначено у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів у судових органах Юридичного департаменту Міністерства інфраструктури України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року №958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 року № 153/29283, 01.02.2017 року, будучи звільненим із займаної посади, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів у судових органах Юридичного департаменту Міністерства інфраструктури України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 25, статті 36 вказаного Закону, входив до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку та не вжив заходів щодо передачі в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, відповідно до висновків викладених у постанові, суддею при накладенні стягнення було враховано відсутність обставин, які обтяжують чи пом'якшують відповідальність, особу порушника, його майновий стан та відношення до скоєного, але такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, він визнав свою вину, як під час складання протоколу про адміністративні правопорушення, так і під час судового засідання, вказуючи, що легковажно розраховував на відвернення наслідків та не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча і повинен був передбачити, однак суддя уваги, на існування таких пом'якшуючих обставин, не звернув та не застосував їх при ухваленні постанови, чим порушив вимоги ст. 280 КУпАП.

Отже, обставиною, що пом'якшує його відповідальність за вчинення ним даного правопорушення, необхідно визнати визнання ним своєї провини, який вперше вчинив проступок, за який передбачено адміністративну відповідальність, та розкаяння у вчиненому.

Крім того, судом було проігноровано та при прийнятті постанови не було враховано, що він дійсно, перебуваючи на державній службі, також перебував і на посаді директора та засновника ТОВ «ПРАВОМАКСІМУС», однак, перебування його на зазначеній посаді носило більш формальний характер, оскільки фактично підприємство не працювало та за весь час його існування, тим паче за час перебування його на державній службі, жодного рішення ним як директором не приймалося, заробітної плати він не отримував.

Також при ухвалені постанови, суд не врахував і майновий стан правопорушника, оскільки станом на сьогоднішній день він тимчасово не працює, але знаходиться у пошуку роботи та додаткового заробітку не має.

Крім того, відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, а, на думку апелянта, вчинене ним адміністративне правопорушення відноситься до малозначних адміністративних правопорушень, так як не посягає на пріоритети і цінності людської спільноти, не зачіпає особисті і громадські інтереси.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, та передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, зазначених у постанові суду, є обґрунтованим і підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Всупереч тверджень апелянта, адміністративне стягнення ОСОБА_2 призначено з дотриманням положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчинених правопорушень, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану,відсутності обставин, які обтяжують відповідальність, при цьому, хоча суддя і вказав у постанові про відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_2, але фактично судом враховано як таку обставину - щире каяття апелянта, зважаючи на викладені у постанові його пояснення про визнання вини, та те, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, з урахуванням яких судом, виходячи з положень ст. 36 КУпАП, накладено на апелянта остаточне адміністративне стягнення мінімальне за видом і розміром у межах санкції ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Підстав вважати вчинені ОСОБА_2 правопорушення малозначними, про що порушує питання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, враховуючи, що вони віднесені законодавцем до одних з найбільш шкідливих для суспільних відносин, оскільки негативно впливають на всі аспекти політичного і соціально-економічного розвитку держави, загрожують демократії і правам людини, реалізації принципу верховенства права, підривають соціальну справедливість, легітимність публічних інституцій, добробут, завдають шкоди національній безпеці.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду є законною, обґрунтованою, й підстав для її зміни або скасування не вбачає, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва ГорбІ.М.