АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/3168/17 Головуючий 1-ї інстанції: Ференчук О.В.
Провадження № 33/790/947/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справи Цілюрик В.П., за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 УКпАП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року у відношенні ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова області від 03.05.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає: АДРЕСА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено суддею суду першої інстанції з посиланням на зміст протоколу БР № 264403 від 25.02.2017 року, ОСОБА_2 25.02.2017 року о 01.40 керував транспортним засобом «БМВ» д.н. НОМЕР_1 по пр. Науки, 13 м. Харкові з явними ознаками алкогольного спяніння, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння облича. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленному законом порядку відмовився в присутності двох свідків, своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати постанову від 03.05.2017 року та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що копію оскаржуваної постанови лише 31.05.2017 року та не приймав участі у судовому розгляді.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було порушено його права передбачені ст. 268 КУпАП, не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, та повідомляє, що його свідомо було введено в оману про місце розгляду адміністративної справи, адже в протоколі було вказано, що розгляд справи відбудеться в Дзержинському районному суді м. Харкова

Вказує, що насправді не вживає спиртних напоїв через свої фізичні вади, що підтверджується його історією хвороби, та стверджує він не проходив огляд на стан сп'яніння, оскільки поспішав додому, де його чекав малолітній син, у якого трапився нападок астми.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини його пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що вимоги вказаної правової норми були дотримані суддею суду першої інстанції в повному обсязі.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Висновок про наявність вини ОСОБА_2 зроблено на підставі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР264403 від 25.02.2017 року, пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, розписки ОСОБА_8 яка отримала керування транспортний засіб «БМВ», державний номер НОМЕР_1 від водія ОСОБА_2 Апеляційний суд погоджується з висновком, що вказані докази в повній мірі свідчать про наявність вини останнього.

До апеляційного суд при розгляді апеляційної скарги було надано довідку щодо перебування ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є сином ОСОБА_2, на обліку у лікаря-педіатра 4 дитячої поліклініки ОСОБА_10, зі змісту якої вбачається, що 25.02.2017 року на її телефон надійшов дзвінок від ОСОБА_2, який повідомив що у хлопчика почався черговий напад астми, і він просив супроводити його дії в телефонному режимі.

Таку довідку, апеляційний суд оцінює критично, і не вважає такою, що водій ОСОБА_2 вимушений був відмовитись від проходження огляду, адже з її змісту не можливо встановити час цього телефонного дзвінка, а клопотання про допит в судовому засіданні лікаря не надходило.

Крім того, апелянтом не додано інших доказів його обґрунтувань, не підтверджено, що його син саме о 01.40 перебував у такому стані, що ОСОБА_2 вимушений був поспішати додому, та не виконувати при цьому вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та не повідомлено, чи перебував малолітній ОСОБА_9 вдома сам, чи з ким-небудь з дорослих, чи викликалась йому «швидка медична допомога».

Посилання апелянта, що він через фізичні вади не вживає спритних напоїв апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами, та в провину ОСОБА_2 ставиться порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме не перебування у стані алкогольного сп'яніння, а відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Твердження ОСОБА_2, що його було введено в оману щодо місця розгляду справи відносно нього заслуговує на увагу, однак цей факт не спростовує наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка встановлена вказаними вище доказами, а відсутність ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції восполнимо при розгляді апеляційної скарги.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, підстав для скасування постанови від 03.05.2017 року за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П.Цілюрик