АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/350/17 Справа № 381/598/17 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Суддя апеляційного суду Черкаської області Соломка І.А., з участю правопорушника ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Лисянського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3

в с т а н о в и л а :

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 11.04.2017 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП №700/598/17 (номер провадження 3/700/47/17) та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.130 КУпАП №381/598/17 (номер провадження 3/700/46/17) обєднано в одне провадження та присвоєно номер справи 381/598/17 та номер провадження 3/700/46/17.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

-визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.2 ст.130 КУпАП, і йому призначено адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП, - штраф в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. на користь держави.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_3 14 січня 2017 року о 02 год.00 хв. в м.Біла Церква по вул. Таращанська керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, відповідно до висновку КЗБМР «БЦ МЛ №4» №77 від 14.01.2017 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_3 17 січня 2017 року о 13 год. 30 хв. на автодорозі Біла Церква-Фастів керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.2 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своєї апеляції вказує на те, що суд першої інстанції при розгляді справи, на думку апелянта, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що його не було належно повідомлено про день та час слухання справи, а відтак суд, порушуючи його права, прийняв рішення не заслухавши його пояснень. Вказує, що внаслідок помилково наданої недостовірної інформації працівником диспансеру, місцевий суд було невірно проінформовано щодо підстав його неявки в судове засідання, що призвело до розгляду справи без його участі. Також, на думку апелянта, у самій постанові місцевого суду, не зазначено будь-яких мотивів і обґрунтувань прийнятого рішення, тобто не повно досліджено обставини справи. Вказує, що відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Заслухавши думки апелянта ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовільнити та закрити провадження в зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу інкримінованих йому правопорушень, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляції приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення процесуального права, апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим надання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхиленням їх районним судом.

Як вбачається з матеріалів провадження, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №187173 від 14.01.2017 року (а.с.28);

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 187649 від 17.01.2017 року (а.с.1);

- даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №77 від 14.01.2017 року, виданого Комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4» згідно якого ОСОБА_3 о 2 год 35 хв 14.01.2017 р. перебував в стані алкогольного сп»яніння (а.с.29);

- даними доданих до матеріалів справи пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 17.01.2017 р., та ОСОБА_7 від 14.01.2017 р. (а.с.3-4, 30).

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень судом першої інстанції встановлені вірно, не викликає сумнівів і правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки , як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 14.01.2017 року керував транспортним засобом у стані спяніння, а потім, 17.01.2017 року, тобто повторно протягом року, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, за що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області 11.04.2017 року і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП.

Винність ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП , доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка. Підстави для закриття провадження в зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адмінправопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 130 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст. 33, 34, 35 КУпАП, з урахуванням всіх обставин справи та особи правопорушника, і є розмірним до вчиненого і справедливим.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Таким чином вважаю, що стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП, застосовано вірно, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто - ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 вчинив кілька адміністративних правопорушень і ці провадження розглянуті одночасно.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Що стосується того, що правопорушника не було належно повідомлено про день та час слухання справи, то вважаю, що адміністративне провадження неодноразово призначалось до слухання в судовому засіданні, самим правопорушником подавались клопотання про відкладення розгляду провадження, і незважаючи на те, що листом комунального закладу «Черкаський обласний наркологічний диспансер» місцевий суд було помилково поінформовано про те, що ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в диспансері не перебуває, вважаю, що апелянт, знаючи про те, що в провадженні місцевого суду на розгляді перебуває відносно нього справа про адмінправопорушення за двома статтями КУпАП, обєктивно міг і повинен був знайти можливість прийняти участь в його розгляді, а не сформувати своєю поведінкою думку місцевого суду про намагання затягнути розгляд провадження до закінчення строків , передбачених ст.38 КУпАП, в межах яких може бути накладено адмінстягнення, з урахуванням того, що вже одне провадження за адмінправопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно апелянта, так і було розглянуто.

Як вбачається з матеріалів провадження (а.с.39), ОСОБА_3 22 березня 2017 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та згідно постанови Лисянського районного суду його було визнано винним, а провадження у справі - закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Також вважаю, що судом апеляційної інстанції поновлено право апелянта ОСОБА_3 на захист, а тому постанова районного суду з підстав, що ОСОБА_3 не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції або ж його присутність та присутність його захисника в суді апеляційної інстанції не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо апелянта.

Що стосується доводів апеляції про те, що у постанові місцевого суду, не зазначено будь-яких мотивів і обґрунтувань прийнятого рішення, тобто не повно досліджено обставини справи, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони обєктивно нічим не підтверджуються і на думку суду апеляційної інстанції постанова місцевого суду є законною і обґрунтованою та достатньо вмотивованою.

Підстави для застосування вимог ст.38 КУпАП та закриття провадження в зв»язку з цим - відсутні, оскільки на момент розгляду адміністративного провадження відносно ОСОБА_3 в суді першої інстанції, строки, протягом яких може бути накладено адмінстягнення, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП ( три місяці з дня вчинення правопорушення), ще не закінчились.

З урахуванням наведеного вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 11.04.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП, без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Соломка