АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1900/2017 Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Головуючий суддя у 1-й інстанції: Сазонова М.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Сітайло О.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 та його адвокатів Клюци Сергія Олександровича, ПетечелаМихайла Васильовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду 31 березня 2017 року о 17 год. 35 хв. ОСОБА_3 в порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Є. Сверстюка, 1Б з ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння та впливу наркотичних чи токсичних речовин у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити, обґрунтовуючи тим, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки зазначений в ньому час та місце події не відповідають дійсності; в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним правопорушення; стверджує, що він не керував транспортним засобом, а перебував у припаркованому автомобілі;

Одночасно апеляційна скарга міститьклопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду першої інстанції приймалось за його відсутності, про час, дату розгляду справи він належним чином повідомлений не був, про рішення суду першої інстанції дізнався 29.06.2017 року.

Розглянувши клопотання ОСОБА_3, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод суд вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, серед іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 12 Розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Як убачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 252 КУпАП, повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку кожному доказу із наведенням відповідних мотивів та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції заслухав пояснення ОСОБА_3 про те, що він керував автомобілем

«Opel Omega», д.н.з. НОМЕР_2, у зв'язку із технічним станом автомобіля вимушений був зупинитися. До нього підійшли інспектори поліції та запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, він поїхав з ними до закладу охорони здоров'я, однак огляд проходити відмовився, оскільки висловив недовіру зазначеному медичному закладу. Вважає, що протокол щодо нього складено безпідставно, оскільки він не рухався, а знаходився у припар кованому автомобілі; свідок ОСОБА_6 пояснив, що у присутності його та свідка ОСОБА_7 ОСОБА_3, у якого були очевидні ознаки наркотичного сп'яніння, відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога.

За результатами перегляду у судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_3 перебував за кермом свого автомобіля, який він припаркував з порушенням ПДР України; поліцейським пояснив, що під час руху виявив технічні несправності автомобіля, а тому вимушено зупинився та очікує на технічну допомогу. При цьому, на питання поліцейського повідомив, що перед тим як сісти за кермо, вживав наркотичний засіб - курив маріхуанну; погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я. У подальшому, прибувши до медичної установи «Соціотерапія» за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6, відмовився від проходження огляду у лікаря нарколога, пояснюючи недовірою медичному закладу.

Разом з цим винність ОСОБА_3 підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення, в якому він будь-яких зауважень щодо порядку прийняття відмови від проходження огляду у лікаря-нарколога інспекторами поліції та оформлення протоколу ОСОБА_3 не зазначив, даними рапорту інспектора поліції про те, що в м. Києві по вул. Є. Сверстюка, 1Б був помічений припаркований з порушення ПДР автомобіль НОМЕР_1, за кермом якого перебував ОСОБА_3, у якого під час спілкування виявлено ознаки наркотичного сп'яніння: порушення мови, зіниці очей не реагували на світло, водій визнав, що перед тим як сісти за кермо вживав наркотичні засоби; ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога, на що він відмовився.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що він не керував автомобілем, а тому не повинен був проходити огляд у встановленому законом порядку, - були предметом перевірки у суді апеляційної інстанції, свого підтвердження не знайшли та спростовуються матеріалами справи. Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_3, спілкуючись із інспекторами поліції, повідомив їм, що рухався на автомобілі за кермом, вимушено зупинився у зв'язку з технічним станом автомобіля.

Та обставина, що інспектори поліції безпосередньо не зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_3, а він сам зупинився і перебував за кермом як водій, - з урахуванням досліджених судом доказів та встановлених фактичних обставин справи, - не спростовує обґрунтованість притягнення у даному випадку ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що протокол складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки зазначений в ньому час та місце події не відповідають фактичним обставинам, необґрунтовані, оскільки судом встановлено, що протокол за своїм змістом відповідає вимога закону.

Перевіркою постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, встановлено, що суд першої інстанції належним чином дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належним чином вмотивувавши своє рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з підстав, наведених у апеляційній скарзі, оскільки постанова суду є законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.М. Сітайло