Справа № 265/7987/17
Провадження № 3/265/1999/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, за участю секретаря Злидіної Г.В. розглянувши адміністративну справу, що надійшла від Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, за участю прокурора Циря О.С., особи щодо якої розглядається адміністративна справа ОСОБА_2 Р,Х. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.4 ст. 172 6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, будучи поліцейським, відповідно до п.з п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією. На підставі ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції зобов'язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (декларація) за минулий рік за формою, що визначається НАЗК. Пунктом 2 ст.46 Закону України Про запобігання корупції, Роз'ясненнями щодо застосування окремих заходів фінансового контролю, затверджених рішенням НАЗК №3 від 11 серпня 2016 року, визначено, що суб'єкт декларування повинен задекларувати всі об'єкти нерухомості, що належать йому або членам його сім'ї на праві власності, знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форм укладання правочину, внаслідок якого набуте таке право. Натомість ОСОБА_2 30 березня 2017 року близько 10 години 21 хвилин перебуваючи в приміщенні Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію за 2016 рік, у який в розділі 3 Об'єкти нерухомості зазначив недостовірні відомості - про відсутність у нього та членів сім'ї об'єктів нерухомості. Проте, згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23 грудня 2009 року №267 поліцейському ОСОБА_2 видано ордер на однокімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де останній зареєстрований та фактично постійно проживає, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Циря О.C. підтримав позицію, яка викладена в протоколі про адміністративні правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що в його діях немає складу адміністративного правопорушення бо в нього не було умислу приховати факт користування квартирою і вчинити корупційне правопорушення. До подання декларації в 2016 році ним в 2015 році вказана квартира зазначалась в декларації, з приводу зазначення квартири ним надавались пояснення в податковій інспекції, де йому роз'яснили що квартира йому не належить, бо є службовим приміщенням, завдяки цим роз'ясненням він помилково вирішив що в 2016 році так само не потрібно зазначати цю квартиру. В теперішній час розуміє, що таке рішення було помилкове, оскільки ним не в достатній мірі було виконано обов'язок щодо вивчення корупційного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_2, обіймаючи старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ст.46 вказаного закону, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого Міністерством юстиції України від 15.07.2016 року за №958/29088 (із змінами та доповненнями) на сайті Національного агентства запобігання корупції декларації за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в якій подав завідомо недостовірні відомості, а саме не вказав квартиру АДРЕСА_2, яка перебувала в іншому праві користування чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Згідно інформації об'єднання співвласників багатоквартирного будинку Жукова в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований та фактично мешкає ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст.9 КупАП.

Згідно з вказаною нормою адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) Конституційний суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до положень статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КупАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень Закону України Про запобігання корупції, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КупАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі про призначення судом більш мякого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, крім того, суд враховує що відомості про місце його проживання зазначені у його щорічній декларації за 2016 рік в Єдиному державному реєстрі електронних декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутня субєктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов'язковому закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КупАП, положеннями Закону України Про запобігання корупції, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Вайновський А.М.