АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1171/2017 Суддя у І-й інстанції: Антонова Н.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Юденко Т.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Юденко Т.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою суду ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 20 січня 2017 року о 01 год. 50 хв. керував автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по Столичному шосе, 104 з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, відсутність реакції зіниці очей на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), що підтверджено протоколом медичного огляду № 000552 від 23 січня 2017 року, чим порушив вимоги п.п.2.9 «а» ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить постанову суду скасувати та закрити відносно ОСОБА_3 провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що під час розгляду справи ним подавались висновки експрес-тесту від 20 січня 2017 року та медичної клініки «Діла» від 01 лютого 2017 року, згідно яких в сечі ОСОБА_3 будь-яких наркотичних речовин виявлено не було. Зазначені висновки досліджень ставили під сумнів висновок № 000552 від 23 січня 2017 року і фактично свідчили про невинуватість ОСОБА_3, однак судом першої інстанції надані докази не були прийняті до уваги та невмотивовані причини їх неприйняття.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у виклику до суду свідків і таке своє рішення нічим не мотивував. Отже, на його думку, суд неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого прийняв невірне рішення.

Також зазначає, що висновок № 000552 від 23 січня 2017 року не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки з висновку неможливо встановити та розібрати час проведення огляду та прізвище лікаря-нарколога, але і цьому судом не надано оцінки.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в рапорті міститься різна інформація щодо часу керування ОСОБА_3 транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння.

Апелянт вважає, що за наявності таких суперечливих обставин та поданих захистом доказів, інформація яка міститься в протоколі Серії БР № 120783 та висновку № 00052 від 23 січня 2017 року, не може покладатись судом в основу рішення про перебування ОСОБА_3 в стані наркотичного сп'яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 120783, висновком Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 23 січня 2017 року, складеного за наслідками медичного огляду, проведеного о 02 год. 20 хв. 20 січня 2017 року, згідно якого ОСОБА_3 перебував у стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до п.7 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проходження ОСОБА_3 експрес-тесту на спростування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути прийняті до уваги як доказ, як і результати лабораторних досліджень ТОВ «МЛ «Діла» з результатами досліджень від 01 лютого 2017 року.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про те, що подані захистом докази не були прийняті до уваги та невмотивовані причини їх неприйняття судом, безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що висновок № 000552 від 23 січня 2017 року не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки з нього неможливо встановити та розібрати час проведення огляду та прізвище лікаря-нарколога, то вони не відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в рапорті міститься різна інформація щодо часу керування ОСОБА_3 транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, не є підставою для скасування рішення суду про винуватість ОСОБА_3, оскільки є технічною помилкою.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно дослідивши усі обставини у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Будь-яких порушень норм КУпАП, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, як законна та обґрунтована, має бути залишена без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 щодо її скасування - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя Апеляційного суду міста Києва,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року відносно ОСОБА_3 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Т.М. Юденко