АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника Попова В.В.

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Попова Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що він 3 вересня 2016 року о 01.50 год. керував транспортним засобом «Land Rover» державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Дніпровський спуск в м. Києві, з наявними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Попов В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги захисник Попов В. В. обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята на основі протоколу та рапортів працівників УПП в м. Києві, без жодного аналізу, даних, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння.

Крім того захисник зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи. Підписи в протоколі та підписи свідків, які наявні в матеріалах відрізняються, що викликає сумніви в їх автентичності. Апелянт також стверджує про те, що безпосередній розсуд уповноваженої особи лейтенанта поліції ОСОБА_3 без спеціальної медичної освіти та досвіду роботи у відповідних медичних закладах, та без проведення певних медичних досліджень встановляє діагноз - наркотичне сп'яніння, а також складений ним (поліцейським) протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний доказом у справі.

Апелянт також наголошує на тому, що до протоколу не додано акт огляду на стан сп'яніння складання якого, як передбачено п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, є обов'язковим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, опитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, відеозапис, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суддя, як на докази винуватості ОСОБА_2 у тому, що він, перебуваючи з ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився пройти огляд у встановленому законом порядку, послався на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків (ас. 11).

Так, приймаючи рішення щодо ОСОБА_2, суддя вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення та визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, які в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначались, а саме: протокол стосовно ОСОБА_2 складений про те, що він, керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (ас. 1), а тому постанова судді підлягає безумовному скасуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, вважаю їх слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що суддею належним чином не перевіреніправильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Також, відповідно до п. 1 Розділу П Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:

1) письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності;

2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання;

3) акт огляду на стан сп'яніння у разі проведення огляду на стан сп'яніння;

4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Проте, окрім письмових поясненнях свідків, до протоколу про адміністративне правопорушення інші матеріали не долучені, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі стосовно акту огляду на стан сп'яніння є неспростованим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він рухався по вул. Дніпровський спуск в м. Києві, перебуваючи за кермом транспортного засобу «Land Rover». Його зупинили працівники поліції, вказавши, що причина зупинки - непрацюючий передній лівий ліхтар повороту. Проте, коли він подивився, ліхтар працював. Після цього працівники поліції повідомили, що його (ОСОБА_2.) автомобіль знаходиться в орієнтуванні, після чого стали складати якісь документи. Він (ОСОБА_2) зрозумів, що цеза ліхтар повороту, який, нібито, не горів, але, як виявилось в подальшому, було складено документи за відмову від проходження ним огляду на визначення стану сп'яніння. Зрозумівши це, він (ОСОБА_2.) вимагав, щоб його повезли до медичного закладу. Свідків на місці події він не бачив. Працівники поліції зупиняли якісь автомобілі та спілкувались з водіями, але до нього (ОСОБА_10.) ніхто не підходив. В присутності, наче б то, свідків події, йому (ОСОБА_2.) працівники поліції нічого не пропонували.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що 3 вересня 2016 року спускався по Дніпровському спуску в м. Києві. Перед ним рухався транспортний засіб, останні літери номерного знаку відрізнялись від номерного знаку транспортного засобу його (ОСОБА_5.) товариша. Потім він побачив, що працівники поліції зупинили цей транспортний засіб. Водій сидів в автомобілі, до якого підійшов поліцейський, заглянув в салон авто. Там же були якісь сторонні особи, які спілкувались з працівниками поліції, але не з водієм автомобіля. Останній погоджувався пройти тест, але працівники поліції говорили, що він тест пройде пізніше. Згодом поліцейський приніс водієві якісь документи, і потім, як йому стало відомо, водій їх підписав. Він (ОСОБА_5.) залишив водієві свій номер мобільного телефону, а після цих подій водій сів за кермо та поїхав за кермом власного автомобіля.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що близько року тому був зупинений працівниками поліції в нічну пору доби. Рухався з центру міста в сторону лівого берега. Працівники поліції попросили засвідчити щось за ст. 130 КУпАП, але ОСОБА_2 він не бачив та не спілкувався з останнім, а тому не може стверджувати, що він був п'яний. На місці події було два патрульних екіпажі, а також були хлопці, які знімали все, що відбувалось на відео. Працівники поліції пояснили йому (ОСОБА_6.) ситуацію, що ОСОБА_2 не хоче виходити з автомобіля та не хоче підписувати документи, і тому йому (ОСОБА_6.) сказали, щоб останній підписував пояснення за відмову від проходження огляду для визначення стані сп'яніння. Обличчя ОСОБА_2 він (ОСОБА_6.) не пам'ятає. Працівники поліції в його присутності не пропонували ОСОБА_2 щось проходити, а при спілкуванні його (ОСОБА_6) з поліцейським, останній зробив висновок, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Допитаний свідок ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснив, що чітко обставини події не пам'ятає, оскільки було давно і темна пора доби. Рухався по Парковій алеї в м. Києві та був зупинений працівниками патрульної поліції, щоб засвідчити, що водій транспортного засобу керував в нетверезому стані. Було двоє інспекторів поліції та один патрульний автомобіль. Чи пропонували водієві пройти огляд на стан сп'яніння на «Драгері», він не пам'ятає. В його (ОСОБА_7.) присутності працівники поліції пропонували проїхати в медичний заклад, але водій, начебто, відмовився. Водій агресивним не був, все було спокійно. Пояснення, як свідок, він писав власноруч, проте під диктовку працівника поліції. Чи виправляв працівник поліції щось, чи дописував, він (ОСОБА_7.) не може сказати.

Допитаний в судовому засіданні інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 пояснив, що 3 вересня 2016 року близько 1-2 год. ночі зупинили транспортний засіб «Range Rover». Було орієнтування на водія, що останній перебував в стані наркотичного сп'яніння. Зупинили водія на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки від небайдужих громадян надійшла інформація про перебування водія в стані наркотичного сп'яніння. Після зупинки транспортного засобу у водія було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння: перед очима ОСОБА_2 ліхтариком проводив вправо-вліво, і його зіниці не реагували на світло, поведінка водія не відповідала обстановці. З транспортного засобу водій вийшов, курив на вулиці, а також візуально вбачалось, що в нього (ОСОБА_2.) тремтіли руки, коли останній передавав документи. Щодо свідків огляду, то працівник поліції зазначив, що за допомогою жезлу зупинили два авто, які проїжджали поруч. Свідки не були зацікавленими особами, це були сторонні особи. Один із свідків був з організації «Підбур-Київ», які відслідковують, хто з яких клубів виїжджає, та зв'язуються з поліцією, повідомляючи про стан водія. В присутності свідків він запропонував ОСОБА_2 проїхати в медичний заклад, але останній відмовився, і тому була зафіксована така відмова. Транспортний засіб не затримувався, автомобіль було передано в керування ОСОБА_2

Допитаний працівник поліції ОСОБА_8 суду пояснив, що 3 вересня 2016 року близько 2 год. ночі по Дніпровському спуску в м. Києві складав з напарником адмінпротокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Він (ОСОБА_8.) відбирав пояснення у свідків події. Чи виносилася постанова по інших порушеннях ОСОБА_2, він (ОСОБА_8.) не пам'ятає. Причину зупинки він також не пам'ятає. Попросили водія пред'явити документи, і побачили, що водій (ОСОБА_2.) перебуває в стані сп'яніння. Визначали стан сп'яніння за допомогою ліхтарика, зіниці очей не реагували на світло, а також ОСОБА_2 був занадто збуджений, мова його була незрозуміла, що й викликало підозру. Запропонували водієві проїхати в медичний заклад та зупинили свідків, як того вимагає процедура. Водій відмовився, і на підставі тугого, що водієм було порушено п. 2.5 ПДР України, склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оформили адмінматерал, викликали драйвера і його (ОСОБА_2 з пасажиркою) відвезли. У драйвера відібрали розписку про передачу йому в керування автомобіля ОСОБА_2, проте, де на даний час ця розписка йому невідомо.

На запит Апеляційного суду міста Києва Управлінням патрульної поліції у м. Києві надано відеозаписи з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, на якому розташовані 4 файли, з яких вбачається, що на першому файлі початок з 02.25 год. по 02.39 год. працівник поліції підходить до транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 та з'ясовує у останнього, чи водій вживав будь-які наркотичні засоби, оскільки зіниці очей ОСОБА_2 не реагують на світло.

Наступний файл розпочинається о 02.59 год. та закінчується о 03.00 год., на якому працівник поліції в присутності невідомих осіб запитує у ОСОБА_2, чи відмовляється останній від проходження огляду у лікаря нарколога, та зазначає про те, що в подальшому водій буде відсторонений від керуванням транспортним засобом.

Третій файл розпочинається о 03.01 год. та закінчується о 03.13 год., з якого вбачається, що інспектор патрульної поліції заповнює якісь документи, при цьому біля інспектора перебувають невстановлені особи, які здійснюють відеозйомку події на портативний засіб.

Останній файл, який є на диску, розпочинається о 03.20 год. та закінчується о 03.23 год., з якого вбачається, що інспектор патрульної поліції оголошує права ОСОБА_2, вручає протокол, який є незаповненим, зі словами про необхідність розписатися, а також тимчасовий талон на право керування транспортним засобом, запитує, чи буде ОСОБА_2 отримувати копію протоколу, і, в разі згоди, треба розписатися про те, що ОСОБА_2 вручена копія протоколу .

Наданими відеозаписами спростовуються пояснення свідка ОСОБА_7, як наявні у справі, так і ті, які надані ним в апеляційному суді, а також пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_8 щодо стану, в якому перебував ОСОБА_2, а також обставин відмови останнім від проходження огляду для визначення стану сп'яніння.

З сукупності наявних та досліджених під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП, а також положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 1376.

Так, під час апеляційного розгляду не встановлено беззаперечних доказів про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду для визначення стану сп'яніння у лікаря-нарколога.

Визнаючи винуватим ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення, суд не звернув увагу на порушення, допущені працівниками поліції під час складання протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника Попова В.В. в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ПоповаВолодимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.,- скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 236510 від 3 вересня 2016 року.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва