Номер провадження: 33/785/309/17
Номер справи місцевого суду: 507/1493/16-п
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника - адвоката Панасюка О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Любашівського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, тимчасово не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 11.09.2016 року, о 21 годині 45 хвилин, в с.м.т. Саврані Одеської області по вул. Шевченка , керував автомобілем «ВАЗ-2101», д/з НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння на приладі «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

За даним фактом співробітниками управління поліції відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 159609 від 11.09.2016 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови. Вважає, що судом не встановлені обставини, які мають значення для справи, не доведені та неповно з'ясовані ці обставини.

Крім того апелянт вказав, що при розгляді судом справи він участі не приймав, повідомлення про розгляд не отримував та судом першої інстанції розглянуто справу без його участі: мобільний телефон він втратив, тому SMS - повідомлення про день, час та місце судового засідання 18.11.2016 року апелянт не отримував. Таким чином, ОСОБА_2 був позбавлений можливості участі у судовому засіданні, чим вважає були порушені його права на захист.

Це на його думку вказує на поважність причин пропуску строку на оскарження постанови суду.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Любашівського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року скасувати, а провадження по справі закрити.

Крім того, в апеляційній скарзі та доповненнях до неї апелянт зазначає, що на момент зупинення співробітниками поліції його автомобіля «ВАЗ-2101» та складання протоколу серії АП2 № 159609 від 11.09.2016 року про адміністративне порушення він дійсно керував автомобілем, але в стані алкогольного сп'яніння не був. Перед цим вжив пляшку безалкогольного пива, а підписав протокол, так як співробітники поліції погрожували забрати його автомобіль на штраф майданчик. Заперечує проти свідчень понятого ОСОБА_4, які є в матеріалах адміністративної справи, так як він не відмовлявся від проходження медичного обстеження, оскільки проходження такого огляду йому не пропонували. Іншого свідка, який у матеріалах адміністративної справи значиться як ОСОБА_5 він на місці події взагалі не бачив.

Також апелянт зазначає, що копію постанови він отримав лише 27.02.2017 року, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови районного суду.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали доводи свого клопотання та доводи апеляційної скарги і доповнень до неї, прийнявши до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_8, апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного:

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2,

При цьому до апеляційної скарги апелянт представив докази того, що не отримував сповіщення про дату, час та місце розгляду адміністративної справи відносно нього.

Так в матеріалах адміністративної справи є лист суду першої інстанції. який надсилався ОСОБА_2 на адресу : АДРЕСА_1, який було повернуто в суд з відміткою поштового відділення про повернення з причини спливу строку зберігання / а.с. 16/.

Довідкою поштового відділення підтверджується, що за вказаною адресою адресат не проживає, листоношею лист повернуто до відділення зв'язку, а після терміну зберігання його повернуто за зворотньою адресою.

Актом за № 349 від 20.02.2017 року Савранської селищної Ради та довідкою від 22.02.2017 року підтверджується що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою в АДРЕСА_2.

Як вказує апелянт, і інше не доведено судом, мобільний телефон, яким він користувався раніше, він загубив і з цієї причини не отримував SMS - повідомлення з викликом у судове засідання.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обґрунтованими, апеляційна скарга подана ним в передбачений законодавством строк, в зв'язку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так як в матеріалах адміністративної справи відсутні свідчення про отримання апелянтом повідомлення суду з викликом в судове засідання, то апеляційний суд вважає розгляд справи у його відсутності порушенням вимог ст.. 268 КУпАП та прав апелянта на участь у судовому засіданню з наданням можливості даті суду свої пояснення, представляти докази та інші матеріали, тобто використати своє право на захист.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктиному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на приладі «Драгер» та в медичному закладі, в присутності двох свідків.

Слід відзначити, що ОСОБА_2 згідно запису в протоколі про адміністративне правопорушення пояснив, що випив пляшку пива та керував автомобілем /а.с. 1/, однак в матеріалах адміністративної справи відсутні його письмові пояснення.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, районний суд послався як на доказ, яким підтверджується факт скоєння останнім адміністративного правопорушення, його запис в протоколі про вживання пива і відмову від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп'яніння.

Однак в своїх поясненнях в апеляційній скарзі та в свідченнях, які ОСОБА_2 надав в суді апеляційної інстанції, він пояснив, що на момент зупинки транспортного засобу він в стані алкогольного сп'яніння не перебував, від медичного обстеження не відмовлявся, співробітники поліції не пропонували йому пройти обстеження на приладі «Драгер», а випита ним пляшка пива не була алкогольним напоєм.

Протокол про скоєння ним самим адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого він нібито керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не визнає, так як підписав з побоювань, що в нього відберуть автомобіль на штраф майданчик.

Свідок ОСОБА_4 не міг свідчити проти нього, а свідка ОСОБА_9 він взагалі там не бачив, а тому вважає, що свідки поруч з ним не знаходились та не могли бачити в якому стані він знаходиться, а суд не може робити висновки та постановляти рішення на підставі припущень свідків.

На перевірку доводів апеляційної скарги, судом були прийняті заходи щодо виклику у судове засідання працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, однак як було встановлено апеляційним судом, поліцейський роти ДПС ГУНП в Одеській області ОСОБА_10, на час розгляду апеляційної скарги був звільнений з займаної посади та згідно отриманого від нього повідомлення, перебував у морському рейсі, оскільки на даний час працевлаштований моряком і прибути у судове засідання не міг.

За таких обставин, апеляційний суд вважав за необхідне та можливе прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги на підставі наявних у справі доказів. Разом з тим, пояснення ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в поясненнях свідка ОСОБА_4, які завірені нотаріально, в яких він пояснив, що дійсно, 11.09.2016 року, в с.м.т. Саврань Одеської області він був залучений в якості свідка при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 159609, але при цьому затриманий порушник не мав явних ознак алкогольного сп'яніння, від медичного огляду не відмовлявся, а алкотестер «Драгер» у його присутності затриманому не видався, оскільки був відсутній. Також на місті події інші свідки були відсутні, а в графі 2 протоколу було вільне місце.

Згідно нотаріально завіреної заяви гр-ки ОСОБА_9, її син ОСОБА_5, який вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 159609 від 11.09.2016 року як свідок зазначеного правопорушення, на даний час перебуває за межами України, а підпис в протоколі не відповідає його підпису.

З огляду на вищевказане апеляційний суд вважає, що посилання суду першої інстанції на пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як на докази керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння і відмови від проходження медичного обстеження не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В письмових пояснення наданих в апеляційному суді свідок ОСОБА_8 пояснив, що 11.09.2016 року, приблизно о 22 годині, йому зателефонував ОСОБА_2 та попрохав його взяти своє посвідчення на право керування транспортними засобами і прийти на вул. Шевченко в с.м.т. Саврань Одеської області. Коли він прибув на місце, то побачив там лише одного співробітника поліції та ОСОБА_2, після чого йому передали право керування автомобілем останнього. Наполягає на тому, що ніяких свідків він на місці не бачив, а ОСОБА_11 ознак алкогольного сп'яніння не виявляв, був тверезий, розмовляв нормально, був обурений діями співробітників поліції та посилався на те, що доведе неправомірність їх дій у суді.

Що стосується наявного у протоколі запису щодо того, що він випив бокал пива та керував автомобілем, який як підтвердив апеляційному суду ОСОБА_2 був внесений ним до протоколу особисто під здійсненням тиску з боку працівників поліції, то з урахуванням наданих апелянтом та свідком ОСОБА_8 пояснень щодо незгоди ОСОБА_2 з діями працівників поліції безпосередньо після складання протоколу та усіх в сукупності встановлених апеляційним судом обставин, які мали місце під час його складання і які в тому числі вказують на упереджене ставлення працівників поліції, то апеляційний суд не може прийняти вказані пояснення як такі, які отримані у належний процесуальний спосіб і приймає до уваги твердженні апелянта щодо обставин їх внесення, оскільки іншими матеріалами вони не спростовані. При цьому апеляційний суд враховує ту обставину, що наявні у протоколі пояснення є нерозбірливими, а інші детальні пояснення правопорушника, крім зазначених у протоколі - відсутні.

Інших доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння - матеріали справи не містять та апеляційним судом не отримано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_11 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на об'єктивних доказах, а на суб'єктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

При цьому, як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові районного суду не вірно зазначено прізвище особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки прізвище цієї особи зазначено я "ОСОБА_2", а згідно наявного у матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Савранським РВ ГУМВС України в Одеській області 12.04.2000 року, правильним є прізвище "ОСОБА_2".

На підставі вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що не забезпечивши повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду, суддя суду першої інстанції розглянув справу без виклику особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, пояснення свідків не перевірив, зазначеним вище обставинам правової оцінки не дав, не зіставив їх з іншими обставинами, внаслідок чого дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки провина у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення в судовому засіданні апеляційної інстанції не доведена.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин, постанова судді від 18.11.2016 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю в зв'язку з недоведеністю провини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та 62 Конституції України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови Любашівського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови Любашівського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Любашівського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року відносно ОСОБА_2, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Прібилов В.М.