АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/295/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2017 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко В.Д., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: прокурора Мануйленко І.М., Нетребко Т.В., Чепурко Т.Л., Брехаря М.С., Голосний М.І. Місного В.Є., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, якою

ОСОБА_3, що народився 07.07.1962 року; місце народження в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області; пенсіонер, депутат Єлизаветівської сільської ради Петриківського району, мешкаючого в с. Єлизаветівка Петриківського району по вул.. Центральна, 19,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

На підставі ст. 36 КУпАП, у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накласти на ОСОБА_3 стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 3400 гривень ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він будучи депутатом Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області сьомого скликання, перебуваючи у приміщенні вказаної селищної ради за адресою: Дніпропетровська область, с. Єлизаветівка, Центральна площа, буд. 9, порушуючи вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи про наявність у нього реального конфлікту інтересів між його депутатськими повноваженнями та приватним майновим інтересом щодо надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем працівникам Єлизаветівської амбулаторії», в тому числі своїй доньці гр. ОСОБА_4, при обговоренні 21.04.2016 року сесією сільської ради питання «Про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем працівникам Єлизаветівської амбулаторії», не повідомив колегіальний орган - сесію сільської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів. При цьому він прийняв участь у голосуванні та проголосував «ЗА» за рішення № 187-11/VІІ від 21.04.2016 року «Про надання матеріальної допомоги працівникам вказаної амбулаторії в сумі 12 000 грн.», в тому числі і доньці гр. ОСОБА_4 В наслідок чого він скоїв адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення, та у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що судом не повно зясовані усі фактичні обставини справи та не досліджено усі наявні докази. На його думку суд підійшов формально до розгляду та зясування обставин справи, що призвело до невірних висновків.

ОСОБА_3 вважає, що по даній справі не було враховано, що відповідно до протоколу рішення № 187-11/УІІ Єлизаветівської сільської ради було прийнято вже давно, 21 квітня 2016 року. Це рішення було оприлюднено на сайті сільської ради невдовзі після його прийняття, а протокол складено лише через 9 місяців. Тому провадження у справі, на його думку мало бути закрито.

На думку апелянта при розгляді справи зясування обставин здійснювалося шляхом допиту свідків однобоко, так як були заслухані свідки посадовці, стосовно яких ним було подано до поліції заяву про вчинення головою сільради ОСОБА_5 та секретарем - Чепурко Т.Л. кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України, а суд їх пояснення поклав в основу рішення.

Посилається, що сам факт голосування за прийняття цього рішення не може свідчити про вчинення дій, спрямованих на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, як про це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор Мануйленко І.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив в задоволенні відмовити, остільки постанова суду є законною та обґрунтованою.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши відповідні докази, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді слід залишити без змін з наступних підстав.

Так, ОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду не заперечував, що будучи депутатом Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області та тому є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення. Він особисто не повідомив депутатів Єлизаветівської сільської ради перед голосуванням 21.04.2016 року «Про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем працівникам Єлизаветівської амбулаторії», в тому і своїй дочці ОСОБА_4 оскільки був юридично необізнаний та не вбачає в своїх діях реального конфлікту інтересів. Вважає, що в його діях відсутній склад вказаних правопорушень.

Але така думка ОСОБА_3 є помилковою, остільки згідно статті 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийнятті рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Терміни «реальний конфлікт інтересів» визначені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст.ст. 6, 7, 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» з часу обрання депутатом сільської ради, на ОСОБА_3 поширюються вимоги про обмеження, повязані з набуттям статусу депутата місцевої ради, в тому числі встановленими із змінами та доповненнями Законом України «Про запобігання корупції».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття реального конфлікту інтересів, як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно підпункту б частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами відповідальності за корупційні правопорушення є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутати сільських рад.

Відповідно до ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та розяснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Відповідно до ст. 28 "Про запобігання корупції", ОСОБА_3 як депутат сільської ради зобовязаний: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається з ст. 35 вищевказаного закону, у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 дійсно будучи депутатом Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, не повідомив сесії раду про наявність конфлікту інтересів та прийняв участь в голосуванні щодо рішення № 187-11/VII від 21.04.2016 року «Про надання матеріальної допомоги працівникам Єлизаветівської амбулаторії згідно додатку в сумі 12 000 грн.», в тому числі гр. ОСОБА_4, яка є його донькою, яка отримала відповідно 3 000 гривень.

Таким чином, районний суд вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_3, будучи депутатом Єлизаветівської сільської ради сьомого скликання, який відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, всупереч інтересам держави та територіальної громади, порушив вимоги щодо повідомлення про конфлікт інтересів, що виразився в неподанні (ні усно, ні письмово) ним заяви про реальний конфлікт інтересів на засіданні сільської ради перед прийняттям вищевказаного рішення та безпосередньо прийняв участь в голосуванні щодо доньки, про виділення матеріальної допомоги. Тим самим порушив вимоги ст.ст. 28,35 Закону України «Про запобігання корупції».

Передбачений ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» обовязок ужити заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів і невідкладно у письмовій формі повідомляти про наявність конфлікту інтересів є особистим обовязком для ОСОБА_3 і він мав бути ним виконаний.

При цьому на правову оцінку дій ОСОБА_3 не впливає обставина, що у Законі України «Про місцеве самоврядування» у редакції, що діяла у листопаді 2015 року, та у інших нормативних актах не було передбачено порядку та шляхів врегулювання конфлікту інтересів для депутата міської ради. Ця обставина не звільняла ОСОБА_3 від обовязку виконати особисто вимоги ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», та заявити про конфлікт інтересів.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 про те, що голосування за прийняття даного рішення не може свідчити про вчинення дій, спрямованих на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки прийняте рішення стосується усіх працівників Єлизаветівської амбулаторії, а не однієї його доньки та ніби то носить технічний характер є безпідставними та помилковими.

З матеріалів справи, а саме з протоколу проведення 11 сесії сьомого скликання Єлизаветівської сільської ради від 22 квітня 2016 року вбачається, що за вирішення питання про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових проблем працівникам Єлизаветівської ДНЗ проголосували всі присутні депутати, в тому числі й ОСОБА_3 Утримався лише голова сільради ОСОБА_5 Доводи апеляції апелянта, стосовно того, що він не приймав участь у голосуванні, вважаю такими, що суперечать зібраним доказам, які обґрунтовано наведені у вироку.

Так, допитані в судовому засіданні апеляційної інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 пояснили, що під час голосування з приводу вищевказаного питання, бачили, що ОСОБА_3 особисто голосував за надання матеріальної допомоги працівникам Єлизаветівської амбулаторії. Підстав для сумніву в достовірності їх пояснень з цього приводу немає.

Що стосується розміру накладення адміністративного стягнення, то воно відповідає вимогам ст.33 КУпАП остільки судом враховано обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_3, ступень його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність за вчинене.

Як видно з журналу судового засідання, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, а тому доводи ОСОБА_3 з цього приводу є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_3 складу зазначених правопорушень, вочевидь суперечать фактичним обставинам справи, та зібраним доказам.

Також є помилковою думка ОСОБА_3, що закінчився процесуальний строк для не притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне, остільки з дня виявлення правоохоронним органом даної події на час розгляду справи, ще не пройшло 6 місяців.

Посилання ОСОБА_3 на юридичну необізнаність також не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне.

Отже постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, якою ОСОБА_3Є визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2