АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

потерпілих ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників потерпілих ОСОБА_3

ОСОБА_4

захисника ШпаргалюкаС.В.

особи, провадження щодо якої закрито, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, якою провадження щодо

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

закрито у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 23 вересня 2016 року о 18.13 год. ОСОБА_8, керуючи транспортним засобом «Ніссан Х-Треіл» державний номерний знак НОМЕР_1 по Кловському узвозу, 6, в м. Києві, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Тойота Ауріс» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДРУ.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з апеляційними скаргами подали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції її не викликали, а тому про наявність даної постанови їй стало відомо тільки 1 березня 2017 року, а тому, з посиланням на вимоги ст.. 289 КУпАП, вважає, що з цього часу в неї виникло право подачі апеляційної скарги. При поданні первинної апеляційної скарги нею були надані всі докази про те, що про постанову стало відомо з моменту її отримання а не з моменту винесення, а тому вважає причину пропуску строку поважною.

ОСОБА_2 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказав про те, що він є власником пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Тойота Ауріс» державний номерний знак НОМЕР_2. Про наявність постанови судді від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 він дізнався випадково тільки 25 липня 2017 року, оскільки в судові засідання його не викликали. У зв'язку з цим просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними та поновити його.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову судді скасувати, постановивши нову, якою визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги тим, що висновок КНСЕ від 20 лютого 2017 року, наданий ОСОБА_7, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки спеціаліст-автотехнік не попереджався про кримінальну відповідальність, і тому даний звіт робить його тільки формальним актом, який не має юридичної сили, а тому не може бути допустимим доказом у справі. Також апелянт вказує, що у висновку не зазначено, які джерела і методи використовувалися при здійсненного цього дослідження.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, взявши до уваги вказаний висновок, не дослідив ні схему ДТП, ні протокол про адмінправопорушення, не допитав свідків, що були на місці ДТП.

При цьому, на думку апелянта, ОСОБА_7 має бути визнаний винуватим у ДТП, оскільки на місце ДТП була встановлена відсутність у ОСОБА_7 поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте працівники поліції, начебто, цього не помітили, а, окрім того, якби суд першої інстанції дослідив всі матеріали справи, а не тільки дослідження, яке надав ОСОБА_7, то він би побачив, що ОСОБА_7 не намагався а ні призупинятися, а ні зупинятися, оскільки був впевнений, що він рухається по головній дорозі і тому не зобов'язаний когось пропускати. Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 зобов'язаний був зменшити швидкість і тому, що приблизно через 50 метрів від Кловського спуску, 6, де сталася ДТП, стоїть знак «Обережно діти» та наявний пішохідний перехід, який він спроможний був побачити.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, прийняту нову постанову, якою визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, на його думку, суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив належним чином схему ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, не допитав свідків, які були на місці події, для всебічного та об'єктивного розгляду справи не викликав та не допитав учасника ДТП - ОСОБА_1

Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що, на його думку, в разі дослідження судом першої інстанції належним чином схеми ДТП, то він би звернув увагу на відсутність слідів гальмівного шляху коліс автомобіля «Ніссан», що в свою чергу говорить про те, що водій вказаного транспортного засобу не намагався гальмувати для негайного зменшення швидкості, а пряма відстань - 50.4 м, на якій він, гальмуючи, зупинився після ДТП, вказує, як зазначає апелянт, на значне перевищення ОСОБА_7 швидкості руху.

Одночасно апелянт звертає увагу на те, що, на його думку, ОСОБА_7 повинен був зменшити швидкість ще й тому, що на відстані близько 50 метрів від будівлі за адресою: Кловський узвіз, 6, стоїть знак «Обережно діти».

Крім того, апелянт вважає, що висновок експерта, наданий ОСОБА_7, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки експерт ОСОБА_9 не попереджався про кримінальну відповідальність, що як наслідок робить даний звіт формальним актом, який не має юридичної сили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисника та представників потерпілих, опитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, а також додаткові докази, надані сторонами, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційних скарг та розглянувши справу в її межах, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що а ні ОСОБА_1, як потерпіла у даному провадженні, а ні ОСОБА_2, як особа, яка є власником автомобілю та якому заподіяна внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля матеріальна шкода, під час розгляду справи в суді першої інстанції не викликалися, чим порушені їх права брати безпосередню участь у розгляді справи, з наданням своїх пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції у справі.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що кожному з них випадково стало відомо про наявність постанови, на яку подана апеляційна скарга, матеріалами справи не спростовані.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційних скарг, вважаю, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З постанови, яка оскаржується, вбачається, що суддя під час розгляду справи вислухав пояснення ОСОБА_7, дослідив пояснення ОСОБА_1, висновки експертних досліджень, наданих сторонами, інші докази у справі, надавши їм оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції а результатами розгляду апеляційних скарг.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_7, 23 вересня 2016 року о 18.13 год. ОСОБА_8, керуючи транспортним засобом «Ніссан Х-Треіл» державний номерний знак НОМЕР_1 по Кловському узвозу, 6, в м. Києві, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Тойота Ауріс» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДРУ, за що передбачена відповідальність ст.. 124 КУпАП (ас. 1).

Пунктом 12.3 Правил дорожнього руху України передбачено, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

При цьому, у відповідності з положеннями п. 1.10. ПДР України терміни, наведені у цих Правилах, мають таке значення:

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Однак, під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не встановлено доказів про порушення п. 12.3 ПДР України ОСОБА_7, що призвело до ДТП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 вересня 2016 року та схеми до нього вбачається, що проїзна частина по Кловському спуску, 6, - спуск з крутизною за ходом руху в бік вул.. Мечникова, призначена для руху в двох напрямках, по дві смуги в кожному напрямку. Зіткнення автомобілів під «Ніссан» та «Тойота» відбулося у другій смузі руху в напрямку вул.. Мечникова, де ширина смуг складає відповідно: права смуга 3,7 м, ліва смуга - 3.5 м. На другій смузі руху на відстані 5,9-6 м виявлена подряпина асфальту, починається осип скла та уламків, які розповсюджуються на першу та другу смугу цього напрямку руху та на двох смугах руху зустрічного напрямку.

На схемі ДТП зафіксоване розташування автомобілів, відповідно до якого автомобіль «Тойота» розташований від краю проїзної частини на відстані 3,1 м до переднього правого колеса та 3,8 м до заднього правого колеса, тобто, передньою правою частиною на правій смузі руху в напрямку вул.. Мечникова, інша частина автомобіля розташована на другій смузі руху. Автомобіль «Ніссан» розташований на правій крайній смузі зустрічного напрямку в бік вул.. Мичника, на відстані від краю проїзної частини до лівого переднього колеса 0 м, до лівого заднього колеса - 0,8 м, на відстані 50,4 м від кута будинку № 6 (ас. 11-13).

Протокол огляду місця ДТП та схема ДТП підписані понятими, а схема ДТП - тільки ОСОБА_1 без будь-яких застережень та зауважень.

Крім того, відповідно до даних, викладених у протоколі огляду місця ДТП та наявних у справі фотокарток, в автомобілі «Ніссан» пошкоджена права передня частина, бампер, блок фара, крило, капот, спрацювали подушки безпеки; в автомобіля «Тойота Ауріс» пошкоджена ліва передня частина, відсутня ліва блок фара, пошкоджений лівий кут бампера, деформований капот, пошкоджено лобове скло, ліве крило до фари (ас. 126-128).З пояснень ОСОБА_7, наданих ним одразу після ДТП та в подальшому під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, вбачається, що 23 вересня 2016 року приблизно о 18.15 год. він забрав дружину з роботи та, керуючи автомобілем НОМЕР_3, спускався з боку готелю «Салют» по Кловському узвозу по другій смузі руху, оскільки перша смуга була зайнята припаркованими автомобілями. Дорога йде трохи згори. Швидкість руху була приблизно 50-55 км/год., оскільки недалеко був світлофор. Раптово з двору одного з будинків перпендикулярно руху його автомобіля, на відстані приблизно 3-5 метрів від автомобіля під його керуванням, вилетів автомобіль «Тойота Ауріс», який намагався повернути ліворуч. Він не встиг відреагувати та загальмувати, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів. При цьому автомобіль під його керуванням правим боком приблизно відсотків 80 зіткнувся перпендикулярно з лівим переднім крилом автомобіля «Тойота Ауріс», після чого автомобіль під його керуванням відкинуло на зустрічну смугу руху, де автомобіль проїхав ще метрів 40-50. На його думку, ОСОБА_1, яка керувала автомобілем «Тойота Ауріс», намагалася повернути ліворуч, при цьому перетнути подвійну суцільну смугу руху, яка на вказаній ділянці дороги зафарбована чорною фарбою, проте із-за транспортних засобів, припаркованих у першій смузі по напрямку руху його автомобіля та обмежували огляд для неї, не побачила автомобіля під його керуванням та не надала дорогу, що й стало причиною ДТП. Свідком ДТП був ОСОБА_10, який підійшов до нього та залишив свій номер мобільного телефону, який він (ОСОБА_7) вказав у своїх поясненнях.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1, наданих одразу після ДТП, остання вказувала про те, що 23 вересня 2016 року приблизно о 18.15 год. вона, керуючи автомобілем «Тойота Ауріс», виїжджала з двору, де в крайньому правому ряду стояли автомобілі. Вона подивилась ліворуч та переконалася у відсутність руху автотранспорту (200 м зверху ліворуч закритий поворот). Почала плавний рух для здійснення повороту праворуч і, майже, одночасно почула потужний удар, від якого машину розвернуло і відкинуло приблизно на 5 метрів. Оговтавшись, увімкнула аварійку і побачила попереду приблизно 50 м від неї на зустрічній смузі автомобіль, що був розбитий «Ніссан» (ас. 9).

В подальшому, 27 вересня 2016 року, ОСОБА_1 в поясненнях вказала про те, що виїжджаючи з двору Кловського спуску, 6, в крайньому правому ряді були припарковані автомобілі. Проїхавши трішки вперед для того, щоб переконатися у відсутності автомобілів на дорозі, подивившись на ліво та зачекавши п'ять секунд, переконавшись у тому, що автомобілів на смузі не має, почала плавний рух (200 метрів ліворуч закритий поворот). Почавши плавний рух для здійснення повороту праворуч, майже, в той же самий час відчула потужний удар. Від якого машину відкинуло та розвернуло. Оговтавшись, вона побачила метрів за 200 на зустрічній смузі автомобіль «Ніссан» (ас. 17).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надала пояснення про те, що 23 вересня 2016 року приблизно о 18.13 год. вона виїжджала з прибудинкової території на головну дорогу, яка складається з 2 смуг руху в кожний бік. Приблизно за 200 м до виїзду - закритий поворот. Дорожні знаки розташовані трохи нижче - приблизно в 150-200 м від місця її виїзду. Біля в'їзду, ліворуч від неї, по крайньому правому ряду були припарковані автомобілі, внаслідок чого вона трохи виїхала вперед одразу у другу смугу, оскільки перша була зайнята. Не було до кого звернутись про допомогу, та з автомобіля вона не виходила. Про те, що стояла 5 сек., вона говорила тому, що стояла. Подивившись, що дорога пуста, вона почала тихенько виїжджати. Виїжджаючи, автомобіль рухався зі швидкістю приблизно 5 км/год. Тільки почала рух, отримала удар в ліву частину автомобіля по дотичній. До зіткнення проїхала приблизно 1-2 сек. Автомобіль під керуванням ОСОБА_7 вона не бачила, відчула тільки удар. До моменту удару декілька секунд вона рухалась зі швидкістю приблизно 20-30 км/год. На момент ДТП свідків не було. Щоб хтось підходив до ОСОБА_7, вона не бачила. Потім приїхала поліція. В автомобілі під її керуванням була пошкоджена передня частина, ліве переднє крило, бампер, фара, з'їхав мотор, панель приборів. ЇЇ автомобіль розвернуло більше, ніж треба. Вину свою визнає частково, але вважає, що ОСОБА_7 також винен у ДТП, при тому, що він був без страхового полісу. Якби не виїхав за відсутності полісу, то й ДТП не було. Крім того, вважає, що ОСОБА_7 було допущене значне перевищення швидкості.

Згідно до пояснень ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції, він є власником автомобіля «Тойота Ауріс» державний номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок ДТП, яке відбулося 23 вересня 2016 року, був пошкоджений його автомобіль. Він не був учасником ДТП, але був після ДТП. Вважає, що суд прийняв рішення без належного дослідження доказів у справі, не дав належну оцінку іншим доказам, взявши до уваги висновок експертного дослідження, наданого ОСОБА_7, який є неналежним доказом у справі, оскільки відсутні дані, які підтверджують повноваження експерта, сам експерт, який проводив це дослідження, є працівником іншої державної експертної установи, а тому не міг проводити експертне дослідження в іншій державній установі. Крім того, вважає, що ОСОБА_7 рухався з перевищенням швидкості, про що свідчить те, що автомобіль під його керуванням знаходився на зустрічній смузі руху на відстані 50 метрів від місця знаходження автомобіля «Тойота». Більш того, вважає, що швидкість на час зупинки автомобіля «Ніссан» була ще погашена внаслідок удару автомобіля об бордюр на зустрічній смузі руху, після чого ще проїхав та зупинився.

Свідок ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду пояснив, що 23 вересня 2016 року приблизно о 18 год. він перебував в салоні свого автомобіля, який був розташований навпроти ресторану «Караван» по напрямку вул.. Інститутської, очікуючи дітей. З автомобіля він бачив, як по Кловському узвозу рухаються до низу автомобілі. Коли автомобіль «Ніссан» наближався до будинку 6 по Кловському спуску, він (ОСОБА_10) звернув увагу на те, що із двору цього будинку на головну дорогу виїжджає автомобіль «Тойота» червоного кольору, який, не зупиняючись, виїхав в ліву смугу руху Кловського спуску, так як на правій смузі стояли припарковані автомобілі. Автомобіль «Ніссан» від місця виїзду автомобіля «Тойота» в цей час був на відстані приблизно метрів 10. Внаслідок цього відбулося зіткнення вказаних автомобілів. Зіткнення відбулося в лівій смузі руху, по якій рухався автомобіль «Ніссан». Водій автомобіля «Ніссан» не мав жодної можливості уникнути зіткнення. На його думку, винуватцем у ДТП є водій автомобіля «Тойота», яка, виїжджаючи на головну дорогу, не надала дорогу автомобілю «Ніссан», який рухався по головній дорозі. Вважає, що водій «Тойоти» мав можливість зупинитися. Він не був в салоні автомобілю «Тойота», то не може сказати, чи спроможна була водій цього автомобіля виявити небезпеку. Водій автомобіля «Ніссан», з його точки зору, не міг виявити небезпеку з боку автомобіля «Тойота», оскільки в момент виїзду автомобіля «Тойота» в крайню ліву смугу, по якій рухався автомобіль «Ніссан», останній знаходився приблизно навпроти першого припаркованого автомобіля перед поворотом у двір, приблизно 4-5 метрів до повороту. Після ДТП він дав номер телефону водію «Ніссана» та, не очікуючи поліцію, забравши дітей, поїхав.

Свідком під час апеляційного розгляду складена схема, відомості в якій відповідають даним, викладеним у протоколі огляду місця ДТП.

Свідок ОСОБА_12 - старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві - в суді апеляційної інстанції пояснив, що в складі СОГ виїхали по виклику на оформлення ДТП. Він складав протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схему ДТП по Кловському спуску. Всі відстані були з прив'язкою до нерухомих предметів. То опитував учасників ДТП, не пам'ятає. Зовнішні пошкодження автомобілів були внесені в протокол огляду. Встановлено було зіткнення 2 транспортних засобів. Місце розташування автомобіля «Тойота» - фактичне місце зіткнення, там були осип скла, уламки, подряпини асфальту. Всіх обставин не пам'ятає, і не може пояснити, чи було помічено на схемі місце зіткнення. Він фіксував слідові інформацію. Якщо пояснення свідків відсутні в матеріалах, це свідчить про те, що тоді свідки встановлені не були. Чи з'ясовувалося у ОСОБА_7 питання щодо наявності свідків, не знає, будь-яких даних з цього приводу не зафіксоване. Учасників ДТП він не опитував. Відстань 50,4 м, як зупиночний гальмівний шлях автомобіля «Ніссан», не вказує на швидкість транспортного засобу. Без гальмівного шляху автомобіля неможливо встановити його швидкість. Якби автомобіль «Ніссан» вдарився об бордюр зустрічного напрямку, були б характерні сліди, про що б було зроблено відповідні записи в протокол огляду та схему. Проте, слідова інформація на бордюрі зустрічного напрямку була відсутня. Ширину заїзду не заміряли. Тоді здійснювалося фотографування місця ДТП, але фотокартки залишилися в матеріалах провадження.

Свідок ОСОБА_13 - працівник поліції, який складав протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_1, в суді апеляційної інстанції пояснив, що він збирав матеріали та складав протоколи про адмінправопорушення. ОСОБА_7 висловлював свою незгоду з даними, викладеними у протоколі про адмінправопорушення, але чи заявляв він про свідків, не пам'ятає. Якщо не внесено відомості про свідка, це свідчить про його відсутність. ОСОБА_7 одразу після ДТП надавалися пояснення, в яких був вказаний номер телефону очевидця ДТП, проте, чому ця особа не опитувалася, пояснити не може. Наявність вини в діях ОСОБА_7 встановлювали відповідно до матеріалів справи та висновку експерта, який був наданий ОСОБА_1 ОСОБА_7 ніяких клопотань про проведення дослідження не заявлялось, і ОСОБА_7 не надавався висновок експерта. Матеріали щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7 направлялись окремо до суду, оскільки суд в одному провадженні не розглядає справи.

Відповідно до висновку за результатами проведеного автотехнічного дослідження № 2132 від 20 лютого 2017 року, В заяві від імені замовника, викладено три варіанти розвитку пригоди: згідно пояснень водія автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1, згідно пояснень очевидця ДТП ОСОБА_14 і згідно пояснень водія автомобіля NISSAN X-TRAIL ОСОБА_7

В цілому викладені версії не містять взаємних протиріч технічного характеру в частині напрямків руху транспортних засобів, а саме в тому, що автомобіль NISSAN X-TRAIL під керуванням ОСОБА_7 рухався по головній дорозі, а автомобіль TOYOTA-AURIS під керуванням водія ОСОБА_1 виїжджав з прилеглої території.

Згідно версії водія автомобіля NISSAN X-TRAIL ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_14, автомобіль NISSAN X-TRAIL на момент пригоди рухався зі швидкістю 55,0...60,0км/год. В момент виїзду автомобіля TOYOTA- AURIS на смугу його руху відстань між транспортними засобами складала 3,0... 5,0... 10,0м. Інформація про заходи, по уникненню пригоди (гальмування, маневр тощо) в поясненнях водія ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_14 відсутня.

Даний механізм розвитку пригоди експертним шляхом не може бути спростований, тому у експерта відсутні підстави вважати його неспроможним з технічної точки зору. Відповідно, питання № 1-3 в рамках версії водія автомобіля NISSAN X-TRAIL ОСОБА_7 1.0 і свідка ОСОБА_14 підлягають дослідженню.

З пояснень, які дала ОСОБА_1 під час оформлення пригоди…, 27 вересня 2016 року «...Подивившись наліво та зачекавши п'ять секунд, після чого переконавшись у тому, що автомобілів на смузі немає, почала плавний рух (200 метрів ліворуч - закритий поворот). Почавши плавний рух для здійснення повороту праворуч, і майже в той самий час відчула потужний удар, від якого машину відкинуло та розвернуло...».

Якщо прийняти за дійсні пояснення водія ОСОБА_1, то за часовий проміжок, який пройшов з моменту початку руху її автомобіля до моменту контакту транспортних засобів, автомобіль NISSAN X-TRAIL під керуванням ОСОБА_7 мав подолати 200,0м.

Навіть при конструктивно максимальній швидкості автомобіля NISSAN X-TRAIL (177,0м/год.) на долання відстані 200,0м йому знадобилося би не менше 4-х секунд. При заданій в якості вихідних даних швидкості 55,0км/год. ...60,0км/год. цей час взагалі дорівнював би 2,0с... 13,0с.

Відповідно, твердження водія ОСОБА_1 про одночасність початку руху й контакту транспортних засобів суперечить її ж поясненням про відсутність транспортних засобів на відстані щонайменше 200,0м з лівого боку на момент початку руху. З технічної точки зору, часу 12,0с... 13,0с, за який автомобіль NISSAN X-TRAIL мав подолати відстань 200,0м, рухаючись зі швидкістю 55,0...60,0км/год., було б достатньо для безперешкодного завершення маневру повороту праворуч в нормальному режимі експлуатації.

Таким чином, пояснення водія ОСОБА_1 або в частині відсутності транспортних засобів ліворуч на відстані 200,0м, або в частині моменту контакту транспортних засобів, який згідно її пояснень відбувся ) фактично одночасно з початком руху є технічно неспроможними (як показують розрахунки, при заданій швидкості автомобіля NISSAN X- RAIL, з моменту початку руху автомобіля TOYOTA-AURIS до моменту зіткнення минуло би щонайменше 12,0с... 13,)с).

Дана обставина позбавляє експерта можливості дослідження питань b 1-3 згідно версії водія автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1, скільки дослідження технічно неспроможних вихідних даних може привести до недостовірних висновків.

Враховуючи викладені для даної версії обставини пригоди, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, нормативні (належні) дії водія автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1 регламентувалися п. 10.2. ПДР України .

У відповідності до вимог зазначеного пункту ПДР України водій ОСОБА_1 повинна була виїжджаючи на дорогу з території двору житлового будинку дати дорогу транспортному засобу, який рухався по проїзній частині та мав перевагу в русі.

Враховуючи викладені для даної версії обставини пригоди, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, нормативні (належні) дії водія автомобіля NISSAN X-TRAIL ОСОБА_7 регламентувалися вимогами п. 12.3. ПДР України.

У відповідності до вимог зазначеного пункту ПДР України [9], в момент виникнення небезпеки для руху, ОСОБА_7 повинен був негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

В даній дорожній обстановці і в рамках версії, що досліджується, водій автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1, виконуючи належним чином вимоги п. 10.2. ПДР України, мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

В умовах даної пригоди водій NISSAN X-TRAIL ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3. ПДР України

Наявність у водія автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1 технічної можливості уникнути пригоди й відсутність факторів технічного характеру, які могли б перешкодити їй виконати вимоги п. 10.2. ПДР України, свідчать про невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам зазначених пунктів ПДР України [9].

В даній дорожній обстановці, та в рамках версії, що досліджується, дії водія автомобіля TOYOTA-AURIS ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.2. ПДР України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, були умовою створення аварійної обстановки або знаходились в причинному зв'язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається (ас. 34-43).

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 № 14 (із змінами), у випадках, коли … суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з'ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається ….. відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом».

В причинному зв'язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію.

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2017 року, ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що, керуючи автомобілем «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Кловський узвіз, 6 в м. Києві, всупереч вимогам п. 2.3 (б), п. 10.2 Правил дорожнього руху України, не стежила за дорожньою обстановкою, при виїзді з двору не надала дорогу автомобілю НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до положень п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці правила.

Таким чином, водій ОСОБА_7, наближаючись на автомобілі по головній дорозі до місця виїзду із двору автомобіля під керуванням ОСОБА_1, маючи перевагу в русі, був вправі розраховувати, що водій ОСОБА_1 виконає вимоги п.10.2 ПДР і дасть дорогу автомобілю під його керуванням.

Доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не досліджені належним чином схема ДТП, прокол про адміністративне правопорушення, не допитані свідки, які були на місці ДТП, а також, що на схемі відсутні будь-які сліди від гальмівного шляху коліс автомобіля «Ніссан», що свідчить про те, що водій вказаного транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху взагалі не намагався застосувати екстрене гальмування для негайного зменшення своєї швидкості, а пряма відстань - 50.4 метра, на якій, гальмуючи, зупинився автомобіль «Ніссан» від автомобіля Тойота, вказує на значне перевищення ним швидкості руху, і це свідчить про порушення ОСОБА_7 вимог п. 12.3 ПДР України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються змістом постанови, яка оскаржується.

Крім цього, наявність або відсутність в діях ОСОБА_7 будь-яких інших порушень ПДР України не можуть бути предметом розгляду в даному провадженні, оскільки суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Посилання апелянтів на висновок експертного автотехнічного дослідження № 045-16 від 26 жовтня 2016 року (ас. 19-22), як на доказ винуватості ОСОБА_7 у ДТП, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, як встановлено під час апеляційного розгляду під час допиту ОСОБА_15, вказаний висновок не ґрунтується на сукупності доказів, наявних в матеріалах справи, а пояснення учасників ДТП у висновку викладені на розсуд особи, яка проводила експертне дослідження, з посиланням на обставини, які не були зазначені в поясненнях учасників ДТП, а також без врахування пояснень свідків.

Доводи апеляційних скаргах на відсутність на схемі місця ДТП графічного відображення та зафіксованого місця зіткнення транспортних засобів, що прямо вказує на відсутність даної події, як такої, тобто відсутність місця зіткнення вказує на відсутність місця контакту транспортних засобів при перетині траєкторії їх руху, є безпідставними, оскільки спростовуються поясненнями учасників ДТП, свідків, опитаних під час апеляційного розгляду, іншими об'єктивними даними, зафіксованими у протоколі огляду місця ДТП та схемі ДТП про місце розташування уламків, осипу скла, пошкоджень асфальту, фотокартками пошкоджених автомобілів. Крім того, локалізація пошкоджень на автомобілях свідчить про те, що на момент зіткнення автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 був повернутий лівим переднім кутом до автомобіля під керуванням ОСОБА_7

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо неналежності та недопустимості, як доказу, висновку за результатами проведеного автотехнічного дослідження № 2132 від 20 лютого 2017 року, проведеного ОСОБА_9, оскільки експерт ОСОБА_9 не попереджався про кримінальну відповідальність, що, як наслідок, робить даний звіт формальним актом, який не має юридичної сили, на відсутність будь-якого підтвердження фаху вказаної особи, а також на те, що ОСОБА_9, будучи експертом однієї державної установи не міг проводити експертне дослідження в іншій державній установі, то вони є безпідставними.

З документів, наданих стороною захисту ОСОБА_1, вбачається, що старший судовий експерт відділу автотехнічних та транспортно-трасологічних видів досліджень Донецького НДІСЕ ОСОБА_9 на підставі заяви звільнений з Донецького НДІСЕ згідно до наказу від 29 вересня 2017 року за № 110/к, тобто на момент проведення дослідження станом на 20 лютого 2017 року він мав право на проведення автотехнічного дослідження.

Крім того, відповідно до ст.. 10 Закону України «Про судову експертизу» до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах

Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Як вказано у висновку, експерт ОСОБА_9 був залучений Київською незалежною судово-експертною установою, яка не є державною, для проведення автотехнічного дослідження на підставі положень ст..ст. 7, 10, 13 Закону України «Про судову експертизу». (ас. 35).

Окрім того, в Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України за № 10691 вказаний ОСОБА_9

Що стосується доводів того, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, а тому вказаний висновок не може бути взятий до уваги, то апеляційний суд вважає необхідним зазначити про те, що в даному випадку проводилось дослідження за заявою особи - ОСОБА_7 і попередження про кримінальну відповідальність особи, яка проводить дослідження, не передбачено.

Більш того, згідно до висновку експертного автотехнічного дослідження № 045-16 від 26 жовтня 2016 року, наданого ОСОБА_1 та на який посилається ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представники, як на доказ винуватості ОСОБА_7, особа, яка проводила дослідження, - ОСОБА_15 також не попереджався про кримінальну відповідальність.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що у вказаному висновку не зазначено, які джерела і методи використовувалися при здійсненного цього дослідження, спростовується змістом вказаного висновку.

Крім того, апеляційний суд не може взяти до уваги доводи апеляції ОСОБА_1 про відсутність у ОСОБА_7 поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки відсутність такого полісу не перебуває в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП, яке відбулося 23 вересня 2016 року по вул.. Кловський спуск,6, в м. Києві.

Таким чином, з урахуванням сукупності доказів, зібраних у справі та досліджених під час апеляційного розгляду, встановлено, що причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, були неправильні дії водія ОСОБА_1, яка, при виїзді із дворуне надала дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_7, який рухався по головній дорозі та мав перевагу в русі, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Небезпека для водія ОСОБА_7 виникла з моменту руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на смугу руху головної дороги, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7, і доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на відстані 3-5 метрів від автомобіля останнього, що унеможливило застосування будь-яких заходів з метою уникнення зіткнення, матеріали справи не містять.

Враховуючи достатність матеріалів, які надають можливість з усією повнотою встановити дійсні обставини у справі, які місцевий суд повно та всебічного з'ясував, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, винесена на підставі повно та всебічно досліджених наявних у справі доказів, а тому підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, якою провадження щодо ОСОБА_7 закрито у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - залишити без змін, апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва