АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/467/17 Головуючий у І-й інстанції - Шабанов А.М.
Справа № 175/622/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді 30 годин громадських робіт та стягнуто судовий збір в сумі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 03 лютого 2017 року о 17.30 год., перебуваючи за адресою: вул. Косіора, 73 у с. Чумаки Дніпропетровської області, влаштував сімейну сварку, під час якої висловлювався нецензурною лайкою на адресу свого батька ОСОБА_2, чим відповідно до ЗУ «Про попередження насильства в сім'ї» вчинив насильство в сім'ї психологічного характеру, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вапеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції від 21.02.2017 року скасувати, а провадження у справі - закрити.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказаної постанови, ОСОБА_1 зазначив, що останню він отримав лише 24 квітня 2017 року, у зв'язку з чим ним було пропущено строк апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що з оскаржуваною постановою суду він незгодний, оскільки вона винесена в порушення норм процесуального та матеріального права. Висновки суду відносно того, що він вчинив сварку та виражався нецензурною лайкою на адресу батька, не відповідають фактичним обставинам.

Вказує, що 03 лютого 2017 року саме його батько ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив скандал, нецензурно висловлювався на адресу його та матері, погрожував їм фізичною розправою, при цьому декілька разів вдарив його палицею, в результаті чого він згодом звернувся за медичною допомогою, а його батько ОСОБА_2 з метою уникнення відповідальності викликав поліцію і зробив себе жертвою насилля в сім'ї.

На думку апелянта судом не було досліджено фактичних обставин інциденту. Крім того, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, за якої участь особи, що притягується до відповідальності, є обов'язковою, суд здійснив розгляд провадження без його участі та без повідомлення про день та час розгляду справи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Грачов Н.С. підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника Грачова Н.С., показання свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

Оскільки апелянт заявив відповідне клопотання, а в матеріалах справи відсутні відомості як про його належне повідомлення про день та час судового засідання, в якому було винесено оскаржувану постанову, та його участь у даному засіданні, так і про отримання її копії у межах строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що цей строк був пропущений правопорушником з поважної причини, і вважає за необхідне його поновити та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Аналізуючи оскаржувану постанову з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зважає на те, що ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є обгрунтованим та не відповідає фактичним обставинам.

З матеріалів справи вбачається, що працівником поліції було складено протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактом насильства в сім'ї, втім при цьому не було достовірно встановлено, що стало підставою виникнення конфлікту, хто саме був його ініціатором, які дії мали місце з боку його учасників. Докази, наявні у матеріалах справи, є суперечливим та не підтверджують достатньою мірою вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно ОСОБА_1, проте в рапорті інспектора від 03.02.2017 року зазначено, що ОСОБА_2 повідомив поліцію по телефону про виникнення в нього конфлікту з жінкою, якою саме - не вказано, що і стало підставою для виїзду за адресою заявника слідчо-оперативної групи відділу поліції (а.с. 4).

З протоколу від 03.02.2017 року про прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього, в графі «обставини», останній зазначив, що саме він, перебуваючи у своєму домоволодінні, на підставі конфлікту з сином та жінкою побив чоловіка, якого саме - не вказано (а.с. 5/зв).

У своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_2 зазначає, що коли він перебував вдома, то зробив сину зауваження, але останній відповів йому у грубій формі, на що потерпілий схопив його за кофту, підняв та потягнув до сусідньої кімнати, а коли зробив декілька кроків по сходах, то син потягнув його донизу. Від цього потерпілий впав та відчув, як син та дружина почали його бити руками та ногами по голові, скільки разів - не пам'ятає, а коли вони пішли - він викликав поліцію (а.с. 7, 8).

ОСОБА_4, будучи допитаною у суді апеляційної інстанції як свідок, пояснила, що її чоловік ОСОБА_2 регулярно зловживає алкогольним напоями та влаштовує сварки з нею та сином. 03.02.2017 р. ОСОБА_2, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп'яніння, влаштував з нею скандал, а сина, який намагався її захистити, вдарив декілька разів дерев'яним дрючком, після чого, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене, викликав поліцію та повідомив про те, що нібито до нього було застосоване насильство. Щодо своїх письмових пояснень, наявних у матеріалах справи, вказала, що їх писал працівник поліції, який складав матеріал, а вона, будучи юридично необізнаною особою, їх підписала, не вдаючись до детального вивчення їх змісту.

Аналізуючи вищезазначені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є суперечливими та не підтверджують фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_1 діяння, викладені у протоколі про адміністративного правопорушення, які не узгоджуються і з показаннями самого потерпілого, а отже вина ОСОБА_1 не може вважатися доведеною поза розумним сумнівом.

Судом першої інстанції вказані обставини та розбіжності було залишено поза увагою та надано невірну оцінку доказам, що призвело до помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду є необґрунтованою, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця