Справа № 135/1045/17
Провадження № 3/135/406/17
ПОСТАНОВА

іменем України

13.10.2017 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ПатраманськийІ.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, робітника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА»,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області із Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №363501 від 12.08.2017року, складеного інспектором СРПП №1 Ладижинського ВП, старшим сержантом поліції ОСОБА_2 (цитую): «12.08.2017 року о 02 год. 00 хв. в м. Ладижині Вінницької області по вул. Процишина водій ОСОБА_1, керував мотороллером «Honda Dio», будучи в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився в приміщенні Ладижинського ТМО лікарем, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130КУпАП».

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак на адресу суду подав клопотання, згідно якого вину не визнав та просив провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У клопотанні пояснив, що висновок, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього не містить інформації щодо перебування в стані алкогольного спяніння, а лише містить інформацію про виявлені ознаки алкогольного спяніння. Ознаки алкогольного спяніння не є станом алкогольного спяніння, а тому не можуть бути доказом того, що він за обставин, вказаних у протоколі у справі про адміністративне правопорушення перебував в стані алкогольного спяніння.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, вивчивши клопотання ОСОБА_1, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 254, 256 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП видно, що адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за вчинення таких правопорушень: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного сп'яніння, оформлення результатів такого огляду, та направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, і проведення такого огляду, регламентується положеннями «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі - Порядок), та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. п. 6, 7 І розділу Інструкції, огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Відповідно до п. п. 16, 17 ІІІ розділу Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів. Факти викладені в ньому, не відповідають дійсності.

Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 363501 від 12.08.2017 року видно, що водій ОСОБА_1 керував мотороллером «Honda Dio» у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився у приміщенні Ладижинського ТМО.

Із висновку та акту медичного огляду № 229 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видно, що у ОСОБА_1 виявлено тільки ознаки алкогольного спяніння, але не встановлено, що особа перебувала у стані алкогольного спяніння, не зазначено, яка кількість проміле алкоголю в крові.

Разом з тим у Висновку № 229 зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду за допомогою Drager, тому у протоколі не зазначено скільки виявлено проміле алкоголю у нього в крові, що порушує вимоги п.7 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, відповідно до якого особа вважається такою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, якщо в її крові виявлено більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Однак, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена за вчинення, зокрема, такого правопорушення, як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного спяніння при наявності в крові не менше 0,2 проміле алкоголю. Відповідальність за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння частиною 1 статті 130 КУпАП не передбачена.

Отже, дані, що містяться у акті та висновку не узгоджуються із даними, що зазначені у протоколі. Будь яких інших доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння суду не надано.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Зважаючи на те, що викладені в протоколі факти не підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, адже протокол складений на основі висновку, який містить іншу, відмінну від тієї, що зазначена у протоколі, інформацію, даний протокол не приймаю до уваги.

Разом з тим, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у сукупності з іншими фактичними даними, дослідженими суддею, спростовують викладені у протоколі про адміністративне правопорушення факти.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини та проаналізувавши суть порушення, зазначеного в протоколі, вивчивши пояснення, особи, що притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя