АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2618/2017 Головуючий у першій інстанції - Журавська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови судді 21 липня 2017 року о 05 год. 15 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по пр. Маяковського, 53 в м. Києві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився. Своїми діями ОСОБА_6 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та закрити провадження в адміністративній справі щодо нього.

При цьому апелянт посилається на те, що у нього не було умислу на порушення вимог п. 2.5 ПДР України, оскільки він перебував у хворобливому стані, викликаному вживанням кави у компанії незнайомих йому дівчат, які попросили його підвезти. Після вживання кави, ОСОБА_4 зупинився на вул. Сабурова, не доїжджаючи до перехрестя з вул. Бальзака і неначе втратив свідомість, а тому не пам'ятає всіх подій, які відбувались з ним. Як стверджує апелянт, він опритомнів у лікарні, де у нього було діагностовано гостре отруєння не ідентифікованою речовиною психотропної дії. Оскільки він не вживає будь-яких алкогольних чи психотропних речовин, то 31 серпня 2017 року за власною ініціативою пройшов медичний огляд щодо придатності керування транспортним засобом.

Проте суддя не взяв до уваги пояснення ОСОБА_4, а також не взяв до уваги пояснення інспектора поліції ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8, які підтвердили факт перебування ОСОБА_4 у хворобливому стані.

Оскільки апелянт перебував у хворобливому стані, то не пам'ятає, чи пропонувалось йому проходити огляд на стан сп'яніння, проте вказує на те, що ні зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ні з постанови судді не зрозуміло, який огляд, передбачений ст. 266 КУпАП, пропонувався ОСОБА_4

Апелянт вважає, що суд безпідставно послався на пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які не допитувались в судовому засіданні, їх пояснення містяться на заздалегідь виготовлених бланках, відібрані інспектором поліції ОСОБА_11, щодо якого в матеріалах справи відсутні дані про те, що він перебував на місці складання протоколу відносно ОСОБА_4

Також апелянт вказує на те, що він у присутності поліцейського пройшов медичний огляд у приймальному відділенні Київської лікарні швидкої медичної допомоги та необхідні лабораторні дослідження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок, викладений у постанові судді про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (а.с. 3), поясненнями в суді інспектора поліції ОСОБА_13 та поясненнями свідка ОСОБА_8

Посилання в апеляції на те, що суд безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції пояснення вказаних свідків не заперечувались, ОСОБА_4 не заявляв клопотання про допит цих свідків, а тому суддя міг послатись на письмові пояснення згаданих свідків.

Та обставина, що письмові пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 містяться на заздалегідь виготовлених бланках, та відібрані особою, яка не складала протокол про адміністративне правопорушення, не впливає на суть пояснень. Окрім того, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 своїми підписами підтвердили обставини вчинення ОСОБА_4 правопорушення також у протоколі про адміністративне правопорушення.

До того ж, апелянт, власне, не заперечує того, що він міг відмовитись від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, проте пояснює це хворобливим станом, я якому він перебував.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_4 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, а у поясненнях свідків зазначено, що ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу - приладу "Драгер" та у лікаря-нарколога, а тому доводи апеляції щодо недотримання вимог ст. 266 КУпАП є безпідставними.

Посилання в апеляції на те, що ОСОБА_4 пройшов медичний огляд у лікарні, куди його було доставлено не може бути взятим до уваги, оскільки згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 був доправленим до лікарні швидкою допомогою, яка була викликана працівниками поліції у зв'язку з неадекватною поведінкою, та у лікарні у нього було діагностовано гостре отруєння неідентифікованою речовиною психотропної дії. Такий огляд у лікарні не є оглядом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, який водій зобов'язаний пройти на вимогу поліцейського згідно з п. 2.5 ПДР України у порядку, передбаченому ст. 266 КУпАП.

Необґрунтованим є твердження апелянта про те, що суддя районного суду не взяв до уваги його пояснення про обставини події та не врахував відсутність умислу на порушення вимог ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки у постанові судді наведені пояснення ОСОБА_4 та наведені мотиви, з яких ці пояснення не були взяті до уваги.

Так, у постанові судді вказано, що з урахуванням того, що ОСОБА_4 не звертався до поліції з відповідною заявою про вчинення відносно нього злочину, з медичної картки убачається, що він перебував під дією психотропних речовин, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили неконтрольовану та неадекватну поведінку ОСОБА_4, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_4 вживав психотропні речовини під примусом або не з власної волі, суддя дійшов до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаний висновок відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах закону.

З наведених підстав суддя апеляційного суду не приймає до уваги посилання в апеляції на те, що ОСОБА_4 не мав умислу на порушення вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки перебування особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння не позбавляє особу можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, а відповідних даних про те, що ОСОБА_4 на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в матеріалах справи немає.

Отже, постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Напідставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська