АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2818/17Суддя 1 інстанції Літвіненко Н. А.
Номер провадження 33/774/165/К/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, який народився 31 травня 1985 року, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 320,00 грн. судового збору.

При обставинах, зазначених в постанові, 25 червня 2017 року о 04 годині 30 хвилин в м.Кривому Розі по вул. Домнобудівників навпроти буд.6, по проїзній частині, водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. На вимогу працівника поліції від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з цією постановою, захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також захисник ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови, захисник посилається на те, що цей строк був пропущений з поважної причини, оскільки, присутніми під час розгляду справи судом першої інстанції ані він, аніОСОБА_2 не були, а копію постанови, в порушення ч.1 ст.285 КУпАП, отримали лише 13 жовтня 2017 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 зазначив, що висновки суду, викладені в постанові, знаходяться у протиріччі з дослідженими матеріалами справи та судом невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, чим грубо порушено право на захист ОСОБА_2 та право на справедливий суд. Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про судове засідання призначене на 22 вересня 2017 року, але справа була розглянута за його відсутності. Окрім цього, суд проігнорував всі клопотання, які були надані захисником, зокрема, щодо виклику свідків, працівників поліції та витребування доказів. З точки зору захисника, відмова у виклику свідків та посилання на їх пояснення в постанові є незаконною, оскільки свідки не давали вільних пояснень, а лише вписали свої прізвища та інформацію про себе у заповнений працівником поліції заздалегідь бланк. Також, судом не було вивчено лист з КП «Швидкісний трамвай», згідно якого, внаслідок дій ОСОБА_2, підприємству завдано збитки у вигляді ранкової грошової виручки та зірвано ранковий випуск трамваїв на лінію. Звертає увагу, що протокол щодо ОСОБА_2 було складено працівниками поліції більш, ніж через три години після прибуття, а та подія, на яку вони вказали в якості порушення, відбулась не тільки під їх контролем, а за їх вказівкою. Зауважує, що поліцейськими, під час складання протоколу, не було видано ОСОБА_2 направлення на огляд для встановлення стану алкогольного спяніння та не складено акт огляду на стан спяніння.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали доводи клопотання та апеляційної скарги й наполягали на їх задоволенні, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи заявленого клопотання та апеляційної скарги, перевіривши поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, а також її законність і обґрунтованість в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 не були присутніми в суді першої інстанції 22 вересня 2017 року при розгляді справи і оголошенні постанови. Захисник отримав її копію лише 13 жовтня 2017 року та оскаржив з порушенням встановленого законом 10-денного строку, звернувшись до суду з апеляційною скаргою 17 жовтня 2017 року, тоді як строк на оскарження постанови сплинув 02 жовтня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки справа судом була розглянута за відсутності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, а докази своєчасного отримання ними постанови в матеріалах справи відсутні, та з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає необхідним задовольнити клопотання і поновити строк на апеляційне оскарження постанови, та апеляційну скаргу розглянути по суті.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №069624 від 25 червня 2017 року, яким встановлено, що 25 червня 2017 року о 04 годині 30 хвилин в м. Кривому Розі в Металургійному районі по вул. Домнобудівників навпроти буд.6, по проїзній частині, водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. На вимогу працівника поліції від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, долученими до матеріалів справи, згідно яких водій ОСОБА_2 25 червня 2017 року, в їх присутності, на пропозицію працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку (а.с.2).

Підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків відсутні, оскільки вони є послідовними і повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, які слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та є доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження захисника щодо невідповідності вимогам допустимості доказів письмових пояснень цих свідків є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не встановлені вимоги щодо оформлення змісту письмових пояснень свідків вчиненого адміністративного правопорушення. Окрім того, з поясненнями, відібраними інспектором поліції ОСОБА_6, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ознайомлені належним чином, про що свідчать власноруч зроблені ними підписи, а тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для визнання пояснень цих свідків неналежним чи недопустимим доказом.

Також, винуватість ОСОБА_2 у вчиненому підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, який містить фіксацію обставин керування цим водієм автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння та складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення у присутності вищезазначених свідків (а.с.3).

Цей відеозапис й спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що подія, на яку вказали працівники поліції в протоколі в якості порушення, відбулась не тільки під їх контролем, а за їх вказівкою, оскільки переглядом відеозапису судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень з боку інспекторів поліції вимог ст.256 КУпАП з оформлення протоколу щодо ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги адвоката з приводу того, що поліцейськими, під час складання протоколу, не було видано ОСОБА_2 направлення на огляд для встановлення стану алкогольного спяніння та не складено акт огляду на стан спяніння є необґрунтованими.

Так, відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Тобто, як направлення для огляду, так і акт огляду водія на стан спяніння додається до протоколу виключно у разі їх складання. В цьому ж випадку ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду, відтак направлення на огляд та акт огляду не складалися.

Твердження захисника, що судом не було вивчено лист з КП «Швидкісний трамвай», згідно якого, внаслідок дій ОСОБА_2, підприємству завдано збитки у вигляді ранкової грошової виручки та зірвано ранковий випуск трамваїв на лінію, апеляційний суд вважає такими, що не відносяться до суті справи, оскільки цей доказ жодним чином не впливає на можливість встановлення чи спростування вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з цим, вина ОСОБА_2 у вчиненому підтверджується його поясненнями наданими в суді апеляційної інстанції, відповідно до яких він визнав, що знаходився в стані алкогольного спяніння, оскільки дійсно вживав алкоголь 24 червня 2017 року, тому на пропозицію працівників поліції відмовився пройти медичний огляд для визначення стану спяніння.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, чим порушив його процесуальні права, то вони не можуть бути прийняті до уваги виходячи з такого.

Так, за клопотанням захисника, 15 вересня 2017 року розгляд справи було відкладено на 22 вересня 2017 року, про що як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 були повідомлені належним чином, але в судове засідання вказані особи не зявились. Разом з цим, клопотань про відкладення справи або документів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання до суду від них не надходило, що свідчить про небажання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. За таких обставин, розгляд справи у відсутність апелянта, не може бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відтак такі доводи скарги на увагу не заслуговують.

Даючи оцінку вищенаведеним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях водія ОСОБА_2, вбачається невідповідність Правилам дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: п.2.5 ПДР України, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст.279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_2, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

У контексті вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у звязку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як необґрунтовану.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1