АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4008/17 Суддя суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 33/790/1557/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та захисника на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 320 грн.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 03 серпня 2017 року о 03 год. 50 хв. в м. Харкові по вул. Золочівська, 22 керував автомобілем Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати постанову районного суду та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що суд не зясував фактичних обставин справи, а постанова винесена в порушення норм процесуального права, а саме ст.268 КУпАП.

Разом з тим ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 просять поновити строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки ОСОБА_2 в судовому засіданні участі не приймав, а копію постанови отримав 07.11.2017 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_2, та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в своїх поясненях (а.с.4,5) зазначили що в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння за допомогою технічного засобу та в медичному закладі.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що районний суд не сповіщав його належним чином про дату та час судового засідання, а тому він не міг реалізувати своє право на доведення своєї позиції, захист своїх прав, не зміг надати суду пояснень, апеляційним судом не приймається та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) ОСОБА_2 вказав адресу свого місця проживання (перебування): АДРЕСА_1. дана адреса вказана ним і в апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд намагався сповістити ОСОБА_2 про час та місце розгляду його справи (а.с. 12-13).

Між тим, рекомендований лист з суду направлений по адресі вказаній ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення повернувся без відмітки про вручення адресату.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 в письмовій та усній формі вказав, що він зареєстрований за цією адресою, однак проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином ОСОБА_2 не позбавлений був обовязку цікавитись щодо того, на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього, отже нехтування ним своїми процесуальними обовязками обєктивними причинами не обумовлено, а тому апеляційний суд вважає такі дії позицією захисту направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином порушень вимог ст.268 КУпАП судом першої інстанції не допущено.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Вид адміністративного стягнення ОСОБА_2 суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова від 04 жовтня 2017 року є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 та його захиснику ОСОБА_3 процесуальний строк на оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року, щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_6