А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17.05.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Гошовського Г.М. розглянув апеляційну скаргу, яку подав начальник відділу прокуратури Закарпатської області Дербак Ю.Ю. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2017 у справі, в якій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець с. Домашино Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1, з вищою освітою, непрацюючий, притягується до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст. 172-7 КпАП.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, обіймаючи посаду директора філії «Укрінтеравтосервіс - Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів (далі - УДП) «Укрінтеравтосервіс», у власних інтересах та інтересах свого зятя ОСОБА_3, всупереч вимогам ч.1 ст. 28 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, не повідомив невідкладно свого прямого керівника - Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» ОСОБА_4 про наявність конфлікту інтересів та вчинив дії і прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів за таких обставин.

Достовірно знаючи, що ОСОБА_3 працює його заступником та про розподіл премій керівному складу філії, для отримання дозволу на преміювання підписав і направив до УДП «Укрінтеравтосервіс» службову записку про результати фінансово-господарської діяльності філії «Укрінтеравтосервіс - Закарпаття» за травень 2016 року, та не повідомив у встановленому порядку про наявний реальний конфлікт інтересів.

Діяння ОСОБА_2 в цій частині кваліфіковано за ч.1 ст. 172-7 КпАП.

Далі ОСОБА_2 на підставі наказу Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» № 157 від 29.06.2016 «Про преміювання працівників філії УДП «Укрінтеравтосервіс - Закарпаття» за травень 2016 року підписав розрахунок розміру премії за травень 2016 року по підрозділах філії, у тому числі собі на суму 8320 грн. та ОСОБА_3 на суму 11800 грн., що стало підставою для виплати вказаних коштів.

Діяння ОСОБА_2 в цій частині кваліфіковано за ч.2 ст. 172-7 КпАП.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.04.2017 провадження в справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КпАП. Суддя вважав, що в діяннях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою або частиною другою статті 172-7 КпАП, немає.

В апеляційній скарзі прокурор піднімає питання про скасування постанови судді від 13.04.2017 і прийняття нової постанови - про накладення на винну особу адміністративного стягнення з застосуванням ст. 30 КпАП.

Апеляційний суд ознайомився з матеріалами справи, викладеними в апеляційній скарзі доводами на користь твердження про право прокурора подати апеляційну скаргу в даній справі, і приходить до переконання, що скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Можливості подачі апеляційної скарги на постанову судді іншими особами цей Кодекс не передбачає. Прокурор до числа зазначених учасників провадження в справі щодо ОСОБА_2 не входить.

На обґрунтування свого права подати апеляційну скаргу в даній справі прокурор посилається на приписи ст. ст. 250, 287 КпАП та рекомендації Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У статті 250 КпАП передбачено право прокурора брати участь у розгляді справи, а також оскаржувати постанову в справі про адміністративне правопорушення. Згідно з ч.1 ст. 287 КпАП прокурор вправі оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу. Відповідно ж до ч.5 ст. 7 КпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскільки ж постановою судді від 13.04.2017 щодо ОСОБА_2 заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, в даному випадку прокурор здійснювати нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу права не має.

Що стосується посилань прокурора на рекомендації Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листах № 9-1301 та 9-1814/0416 від 05.07.2016, то відповідно до ч.1 ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст. 287 та ч.2 ст. 294 КпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративні правопорушення і констатовано, що її усунення може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 в справі «Щокін проти України» визначено вимоги до якості закону за такими критеріями як доступність для зацікавлених осіб, чіткість та передбачуваність у застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості, можливість його різного тлумачення є порушенням цих вимог. У разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків, органи державної влади зобов'язані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

Між тим, прокурор в апеляційній скарзі пропонує розв'язати встановлену колізію в законодавстві всупереч цьому рішенню.

Отже, Апеляційний суд вважає за необхідне керуватись у даному випадку приписом ч.2 ст. 294 КпАП і на його підставі визнає, що скарга подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження постанови судді в цій справі, а тому не може бути прийнята Апеляційним судом до свого розгляду.

Керуючись ст. ст. 278, 294 КпАП, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав начальник відділу прокуратури Закарпатської області Дербак Ю.Ю. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_2 від 13.04.2017 про закриття справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гошовський Г.М.