АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2039/2017 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого комерційним директором в ТОВ «ТАТ-груп», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 08 травня 2017 року о 23 год. 10 хв. по пр. Глушкова, 9 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, та поясненням ОСОБА_2, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

При цьому зазначає, що ОСОБА_2 дійсно відмовився від проведення огляду за допомогою технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та запропонував пройти огляд у закладі охорони здоров'я, так як не довіряв приладу поліцейського, однак поліцейській на це ніяк не відреагував та не надав змоги ОСОБА_2 зазначити про це у протоколі і наполягав на проведенні огляду лише на місці зупинки транспортного засобу, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 256 та ч. 3 ст. 266 КУпАП, про що, також підтвердив у своїх поясненнях і сам ОСОБА_2

Між тим, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП, і лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Проте, такий порядок дотриманий не був, а в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я. Натомість сам ОСОБА_2 в протоколі не зазначив, що цей огляд йому було запропоновано пройти в медичному закладі, а під час спілкування з поліцейським останній не пропонував ОСОБА_2 поїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп'яніння.

Крім того, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх поясненнях також зазначають, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» і не вказують, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров'я.

Окрім цього, згідно ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ст. 130 КУпАП, працівник ДАІ тимчасово затримує транспортний засіб, про що робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, однак, у матеріалах адміністративної справи протокол про тимчасове затримання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, відсутній.

Таким чином, на думку апелянта, при складанні зазначеного протоколу поліцейським порушені вимоги ст.ст. 251, 256, 258, 266 КУпАП, а враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_2 - закриттю, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2, без будь-яких заперечень, а також письмових поясненнях свідківОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_3 про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння, а саме, що працівники поліції намагались провести такий огляд на місці, незважаючи на бажання ОСОБА_2 про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі внаслідок недовіри приладу поліцейського, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції в присутності свідків неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, та було роз'яснено про те, що в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_2 від проходження огляду в будь-який спосіб (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), категорично відмовився, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

На безпідставність таких тверджень захисника ОСОБА_3 про наявність у ОСОБА_2 бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодо наявності у нього ознак алкогольного сп'яніння, надано не було.

Посилання захисника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я та, що ОСОБА_2 в протоколі не зазначив, що цей огляд йому було запропоновано пройти в медичному закладі, а під час спілкування з поліцейським останній не пропонував ОСОБА_2 поїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп'яніння, про що не вказують у своїх поясненнях і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є надуманими, оскільки спростовуються відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, а сам протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПіз зазначенням в ньому всіх необхідних даних.

Не ставить під сумнів законність складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення і відсутність у ньому пояснень правопорушника, оскільки надання пояснень по суті правопорушення, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, це право особи.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі, розцінюються як спосіб захисту ОСОБА_2 та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 про те, що у матеріалах адміністративної справи відсутній протокол про тимчасове затримання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, про що робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, а, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, не перешкоджав дорожньому руху, тому ОСОБА_2 було лише відсторонено від керування транспортним засобом та передано керування цим транспортним засобом ОСОБА_6, який має посвідчення водія, та, відповідно до наявної в матеріалах справи розписки, взяв під керування даний автомобіль та зобов'язався не допускати ОСОБА_2 до його керування.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчиненого правопорушення, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, якоюОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.