П О С Т А Н О В А
Іменем України
"27" грудня 2017 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Луньова Д.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка займає посаду головного бухгалтера ПрАТ «ЛИНІК», ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1, мешкає за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 270,
за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, -
З протоколу №0027 про адміністративне правопорушення від 13.10.2017 р. вбачається, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді головного бухгалтера ПрАТ «ЛИНІК», вчинила адміністративне правопорушення, яке виявлене 28.09.2017 р. під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «ЛИНІК», та засвідчено актом перевірки № 84/28-10-47-08/32292929, а саме: порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку в результаті чого: завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.19) декларації з ПДВ за червень 2017 р. на суму 11 130 159 грн.; завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) декларації з ПДВ за червень 2017 р. на суму 11 130 159 грн. Було порушено п.п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.201.7, п.201.10 ст.201, в частині заниження розміру податкового зобовязання, наслідком чого стало порушення вимог пункту 200.4 абз. «в» ст.200 розділу V Податкового кодексу України зі змінами доповненнями.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.163-1 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 зявилась, суду пояснила, що працює головним бухгалтером в ПрАТ «ЛИНІК», вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1КУпАП не визнала, так як по-перше, винесення податкових повідомлень-рішень з донарахованими зобовязаннями та штрафними санкціями ще не свідчить про порушення ведення податкового обліку. Донарахування зобовязань може спричинятися іншими обставинами, коли порушення обліку не встановлено: порушеннями при складанні звітності, визнанням неприйнятними певних документів, недоведеністю звязку з господарською діяльністю чи оподатковуваними операціями (як застосовує фіскальний орган в її випадку) тощо. По-друге, ПрАТ «ЛИНІК» оскаржує податкові повідомлення-рішення за актом перевірки, що вказаний як підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Державною фіскальною службою України на цей час навіть не прийнято рішення за наслідками розгляду скарги ПрАТ «ЛИНІК» на податкові повідомлення-рішення за відповідний податковий період. По-третє, відповідно до ст..38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення згідно з цим Кодексом чи іншими законами підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення. По-четверте, питання щодо правомірності формування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту і бюджетного відшкодування за рахунок господарських операцій вчинених в період тимчасової зупинки діяльності з нафтопереробки та випуску і реалізації нафтопродуктів неодноразово було предметом податкових перевірок, про що вказано вище, а в подальшому предметом судового розгляду таких спорів, про що більш детально зазначено у позовній заяві. Кожного наступного податкового періоду, розпочинаючи з серпня 2015 року і до лютого 2017 року контролюючий орган (як показує зміст складеного акту за наслідками перевірки) досліджує одні і ті ж питання, а саме: правомірність формування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за рахунок господарських операцій вчинених в період тимчасової зупинки діяльності з нафтопереробки та випуску і реалізації нафтопродуктів без визначення податкових зобовязань за такими операціями. Іншими словами, контролюючий орган посилаючись на підпункт г пункту 198.5 ПКУ нараховує податкові зобовязання, вважаючи діяльність ПрАТ «ЛИНІК» не господарською.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд встановив:
З протоколу про адміністративне правопорушення № 0027 від 13.10.2017 р., акту перевірки № 84/28-10-47-08/32292929, що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «ЛИНІК» з питань достовірності декларування відємного значення податку на додану вартість за червень 2017 р., головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств торгівлі та харчової галузі Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_2, головним державним ревізором інспектором Луганського відділу податкового супроводження підприємств Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 та головним державним ревізором інспектором Луганського відділу податкового супроводження підприємства Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_4, встановлено порушення: п.п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.201.7, п.201.10 ст.201, в частині заниження розміру податкового зобовязання, наслідком чого стало порушення вимог пункту 200.4 абз. «в» ст.200 розділу V Податкового кодексу України зі змінами доповненнями, а саме ПрАТ «ЛИНІК» по Декларації з ПДВ за червень 2017 р.; завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.19) декларації з ПДВ за червень 2017 р. на суму 11 130 159 грн.; завищено суму відємного значення, що зараховується до с кладу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) декларації з ПДВ за червень 2017 р на 11 130 159 грн.
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність останньої у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, не знайшла своє підтвердження у суді.
З огляду на вищенаведені обставини висновки співробітників ДФС України офісу великих платників податків ДФС, щодо відсутності у позивача права на податковий кредит за окремими господарськими операціями, у звязку із тимчасовою зупинкою окремого виду діяльності (переробки нафтопродуктів) є помилковими. Твердження ДФС про відсутність права позивача на бюджетне відшкодування, оскільки платником податків у квітні 2017 року не здійснювався основний вид господарської діяльності є таким, що не ґрунтується на законі та не відповідає встановленим обставинам у справі.
Згідно ч. 1 ст. З Господарського кодексу України (далі - ГК України), під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Право підприємців самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, охоплюється поняттям свободи підприємницької діяльності, яка гарантована статтею 42 Конституції України.
При цьому, свобода підприємницької діяльності може обмежуватися лише у прямо передбачених законом випадках, шляхом встановлення заборони здійснювати підприємництво у певних видах господарської діяльності та визначення видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.
З цього слідує, що кожен суб'єкт господарювання має право вільно обирати види господарської діяльності для здійснення підприємництва, враховуючи встановлені законами вимоги та заборони.
Однією із найважливіших ознак підприємництва є здійснення господарської діяльності на власний ризик, що передбачає економічну самостійність підприємця і тісно пов'язану з цим відповідальність за результати своєї діяльності.
Види господарської діяльності, які здійснює (може здійснювати) ПрАТ «ЛИНІК», визначені Статутом. При цьому, Статутом передбачене здійснення як господарської діяльності, яка підлягає обов'язковому ліцензуванню, відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», так й інших видів господарської діяльності.
Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок суб'єкта господарювання здійснювати виключно той вид господарської діяльності, який визначений ним в установчих документах як основний. Так само, як і не встановлено обмеження щодо здійснення інших видів господарської діяльності, для здійснення яких такий суб'єкт створювався.
У зв'язку з цим, право суб'єкта господарювання на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та відповідне право на отримання бюджетного відшкодування, не може обумовлюватися здійсненням таким суб'єктом виключно основного виду господарської діяльності.
Крім того, здійснення платником податків необхідних господарських операцій, які є об'єктами оподаткування податку на додану вартість, та реалізація свого права на податковий кредит і бюджетне відшкодування, є законним правом платника податків та не може суперечити інтересам держави.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Системний аналіз положень Податкового кодексу України свідчить про те, що податкове законодавство дає право платнику податку на додану вартість на податковий кредит у разі придбання товарів та послуг, які будуть використовуватися ним в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Отже, придбання товарів та послуг платником податку на додану вартість для здійснення своєї господарської діяльності дає право на формування податкового кредиту.
Таким чином, на думку суду, висновок податкового органу щодо відсутності у позивача права на бюджетне відшкодування, оскільки ним сформований податковий кредит за господарськими операціями, які не пов'язані з основною господарською діяльністю, є протиправним.
Податок на додану вартість - це непрямий податок, який є частиною новоствореної вартості товарів (робіт, послуг), яка формується на кожному етапі виробництва, обігу та включається до ціни товару і сплачується кінцевим споживачем. ПДВ представляє собою податок на внутрішнє споживання продукції, являючи при цьому надбавку до ціни товарів (робіт, послуг), які споживаються на митній території України.
Сутність ПДВ полягає у сплаті податку продавцем (виробником, постачальником) товарів, робіт, послуг з тієї частини вартості, яку він додає до вартості своїх товарів (робіт, послуг) до стадії реалізації їх. Додана вартість створюється в процесі всього циклу виробництва і обігу товарів, починаючи із стадії виготовлення їх і закінчуючи реалізацією кінцевому споживачеві. Відповідно податок сплачується на кожній стадії виробництва та обігу. Продавець включає податок на додану вартість у вартість товарів та наданих послуг. Але й сам він сплачує ПДВ за придбані ним товари (роботи, послуги).
Отже, суть податку на додану вартість полягає у тому, що підприємством оподатковуються не одержані доходи, а його витрати, при цьому суб'єкт господарювання сплачує різницю між сплаченим та одержаними сумами ПДВ, а решту платять покупці, які є кінцевими споживачами.
За приписами Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку. При цьому, суд враховує, що для підтвердження права платника податків на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Крім того, неотримання економічного ефекту від придбання товарів та послуг у періоді, коли вони придбані, само собою не свідчить про негосподарський характер таких операцій, оскільки такий економічний ефект не обов'язково має настати одразу після придбання послуг, а мета його отримання може мати довгострокову перспективу.
Посилання податкового органу на те, що не проведення позивачем господарської діяльності по виробництву нафтопродуктів, суд до уваги не приймає, оскільки поняття господарської діяльності не обмежено одним з основних видів діяльності субєкта господарської діяльності.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
З урахуванням наведеного, а також того, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1КУпАП, не доведений, тому, провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1КУпАП.
Керуючись ст. ст. 7, 163-1, 245, 247, 251 - 252, 268, 280, 284, 287 - 291 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1КУпАП закрити, за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Д.Ю. Луньова