АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення суддею норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не з'ясовано усіх обставин вчиненого правопорушення, не надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи та вказують на винуватість водія ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху. Зокрема, як вважає апелянт, дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія автомобіля «Джиллі», якай рухався по смузі для руху громадського транспорту з перевищенням швидкості та, при виникнення перешкоди, якою став автомобіль ОСОБА_1, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та уникнення зіткнення.

Звертає увагу на невідповідність вимогам закону складеного щодо нього протоколу, оскільки в ньому відсутні відомості про свідків і потерпілих, а схема ДТП складалася без його участі. Крім цього, йому не було роз'яснено його права та не відбиралися пояснення. Вказані порушення стали підставою для направлення матеріалів до Управління патрульної поліції для до оформлення, однак рішення суду не було виконане.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також подано клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що його не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 23.11.2017 року.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що судове засідання відбулося за його відсутності та про прийняте судом рішення йому стало відомо лише 23.11.2017 року, а тому задовольняє його клопотання та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які заперечували проти доводів апелянта та вважали рішення суду законним і обґрунтованим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 21.07.2016 року о 15 год. 10 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись в крайній лівій смузі, під час перестроювання не переконався в безпечності маневру для інших учасників руху, не надав дорогу автомобілю марки «Geely», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження та травмування водія ОСОБА_1 і пасажира ОСОБА_4, чим порушив п.п.1.5, 2.3 б), 10.1, 10.3 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції вважає таке рішення законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя розглянув справу у відповідності до положень ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано та на законних підставах дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушення п.п.1.5, 2.3б), 10.1, 10.3 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_2, який рухався по смузі для руху громадського транспорту з перевищенням швидкості та, при виникнення перешкоди, якою став автомобіль ОСОБА_1, не вжив заходів для уникнення зіткнення.

Як вбачається з відеозапису з камери спостереження, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1, рухаючись в крайній лівій смузі та здійснюючи поворот праворуч, не надав дорогу автомобілю, «Geely», що рухався в попутному напрямку по правій полосі руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме порушення водієм ОСОБА_1 п.п.1.5, 2.3 б), 10.1, 10.3 ПДР України перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд не бере до уваги апеляційні доводи щодо порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху, який до моменту зіткнення рухався по смузі громадського транспорту, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є лише протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, складений щодо ОСОБА_1

Необґрунтованими є також доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності вимогам закону складеного щодо нього протоколу. Даний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. При цьому, відомості про свідків пригоди і потерпілих наявні в протоколі огляду місця події, який був складений одразу після зіткнення транспортних засобів.

Протокол про адміністративне правопорушення складено інспектором патрульної поліції лише 09.09.2016 року, після перевірки щодо наявності ознак кримінального правопорушення за відсутності ОСОБА_1, який не з'явився за викликом. У зв'язку з цим протокол та схема ДТП складено за відсутності ОСОБА_1, з подальшим направленням йому копії на поштову адресу.

Вказані обставини підтверджуються даними рапорту інспектора УПП в місті Києві Сергеєва Є.В., складеного на виконання постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 29.09.2016 року, якою протокол повертався до УПП в місті Києві для дооформлення.

Таким чином, всебічно та повно дослідивши обставини справи, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п.п.1.5, 2.3б), 10.1, 10.3 ПДР України, а отже і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та ухвалив законне рішення про закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП, яке суд апеляційної інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз