Справа № 489/4238/17 22.12.2017 22.12.2017 22.12.2017
Номер провадження: 33/784/517/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 33/784/517/17 Суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Маркова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді Маркової Т.О.

за участю секретаря Клімової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, водій ОСОБА_2 01.09.2017 о 10:00 год. в м. Миколаєві, по вул. Космонавтів, 81-б керував т/з Опель вектра, д/н/з JTS231 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода) від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.11.2017 р. та закрити провадження по справі.

Вказує, що не згодна з постановою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає, що обставини, що були встановлені в постанові Ленінського районного суду м. Миколаєва, не відповідають дійсності.

Стверджує, що від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 відмовився, оскільки вважав, що доцільніше буде провести огляд в медичній установі. Він запропонував інспекторам УПП у м. Миколаєві проїхати з ним до медичної установи, щоб в їх присутності він пройшов цей медичний огляд. Проте, інспектори УПП з ним не поїхали, тому він самостійно проїхав до наркологічного диспансеру, де пройшов медичний огляд та отримав висновок - тверезий.

На переконання апелянта, працівниками УПП було порушено права ОСОБА_2 та процедура проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки ОСОБА_2 відмовився провести огляд на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів та запропонував проїхати до медичної установи, що їм і було зроблено, в результаті чого огляд показав, що він був в тверезому стані, тому ОСОБА_2 не має нести відповідальність через те, що інспектори УПП не виконали своїх прямих обов'язків та не супроводили його до наркологічного диспансеру.

Також апелянт стверджує, що ОСОБА_2 не керував вищевказаним транспортним засобом, а працівники УПП підійшли до автомобіля, коли той стояв на парковці. Руху транспортного засобу не було. Причини, через які інспектори підійшли до автомобіля не відповідають дійсності та не підтверджуються нічим, крім слів інспектора. Доказів того, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом надано не було.

Враховуючи наведене вище, вважає, що не є беззаперечними та достатніми докази, які наведені судом 1 інстанції в постанові, для доведення поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

На думку апелянта, суд першої інстанції допустив помилку при ухваленні постанови, оскільки всі надані докази лише свідчили про перебування ОСОБА_2 поряд з транспортним засобом, який не рухався, а відмова в проходженні огляду на місці являється його передбаченим законом правом і саме працівники УПП порушили процедуру та його права, не супроводивши його до медичної установи.

Також, апелянт зазначає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи. На її переконання, суд першої інстанції, всупереч ст. 252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, зясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Вказаний висновок суду підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 240229 від 01.09.2017 року; в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, інспектора патрульної поліції у м. Миколаєві ОСОБА_6, наданими ним у судовому засіданні суду першої інстанції; відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції.

Зазначені докази свідчать, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння, тобто місцевий суд дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта по суті правопорушення, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються вищенаведеними доказами, яким судом надана належна оцінка.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 самостійно пройшов огляд на стан спяніння є таким, що не заслуговує на увагу, так як ОСОБА_2Б інкриміновано саме його відмова від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та в закладі охорони здоровя, а не керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Окрім того, ст. 266 КУпАП встановлений чіткий порядок проведення такого огляду. Порушення встановленого порядку тягне за собою недійсність огляду.

Порушень законодавства ні працівниками поліції, ні суддею місцевого суду при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не виявлено.

Суддя суду першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, зясував обставини, що підлягали зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_7