Справа № 166/731/17 Провадження №33/773/911/17 Суддя в 1 інстанції: Фазан О. З.
Категорія: ч.2 ст.172-7 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Голошви В.Л., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2017 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та провадження у справі відносно нього закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, будучи старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 1 МП «Доманове» Волинської митниці ДФС, відповідно п.п.«е», п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом на якого поширюється дія зазначеного закону, під час митного оформлення 06 травня 2017 року легкового транспортного засобу марки «VW Golf», реєстраційний номер «НОМЕР_1», яким керував його син ОСОБА_3, вчинив дії спрямовані на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що вплинуло на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП. Вважає, що постанова судді суперечить вимогам національного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини. Посилається на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу, який би свідчив про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Також йому не було вручено копію даного протоколу, не роз'яснено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що позбавило його права на захист. У своїх поясненнях він зазначав, що не проводив митного оформлення автомобіля, яким рухався його син, а здійснив його випуск за межі митної території України, оскільки автомобіль рухався по території України в режимі «транзит». Ніякої інформації про можливе здійснення протиправної діяльності ОСОБА_3 на м/п «Доманове» не було. Стверджує, що він лише підтвердив факт виїзду автомобіля за межі митної території України. Крім того, вважає, що суд у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП повинен був закрити справу, оскільки закінчились строки накладення адміністративного стягнення не визнаючи при цьому його винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримував апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме, вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2, останній підтвердив, що 06.05.2017 він здійснював митне оформлення транспортного засобу марки «VW Golf», реєстраційний номер «НОМЕР_1», яким керував його син ОСОБА_3 (а.с.10-12).

У судовому засіданні ОСОБА_2 ствердив, що в його діях відсутній конфлікт інтересів, оскільки виконував обов'язки по випуску автомобіля під керуванням його сина ОСОБА_3 на іноземній реєстрації із території України, будь-яких переваг йому не надав.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не визнає себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, його вина у вчиненні даного правопорушення, стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які містяться у матеріалах справи.

Місцевим судом встановлено, що згідно з наказом в.о. начальника Волинської митниці ДФС від 03.12.2016 №991-о «Про переведення», ОСОБА_2 старшого державного інспектора митного поста «Доманове» Волинської митниці ДФС, з 16.12.2016 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Доманове» Волинської митниці ДФС (а.с.72-75).

07.06.1995 ОСОБА_2 прийняв присягу державного службовця (а.с.31).

Відповідно до витягу з наказу начальника Ягодинської митниці Міндоходів від 31.12.2013 № 528-о ОСОБА_2 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової та митної справи 1-го рангу (а.с.50).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до п.п. «е» п. 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч.1ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1 та 2 ч.1ст.3 цього Закону, зобов'язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.2ст.35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 є суб'єктом, на якого поширюється дія зазначеного закону, під час митного оформлення 06 травня 2017 року легкового транспортного засобу марки «VW Golf», реєстраційний номер «НОМЕР_1», яким керував його син ОСОБА_3, вчинив дії спрямовані на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.172-7 КУпАП, як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП.

При цьому, незважаючи на закриття провадження у справі, суд також правильно визнав ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, з наступних підстав.

У науковій літературі під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов'язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов'язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).

Як убачається зі змісту п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у наведеному випадку при визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб'єктивні та об'єктивні критерії. Використання об'єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб'єктивного - з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу.

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП). Тобто у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, на думку апеляційного суду, початок перебігу встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов'язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов'язок суду з'ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв'язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з'ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст.280 КУпАП, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були достатні правові підстави для встановлення вини ОСОБА_2 при закритті провадження у справі щодо нього на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП

Посилання апелянта про порушення його права на захист не заслуговує на увагу, оскільки справа щодо нього повторно надійшла до суду після ухвалення постанови суду від 24.07.2017 про направлення справи для доопрацювання. Крім того, ОСОБА_2 та його захисник у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердили, що були присутні при складанні протоколу № 60/1 від 12.09.2017, а ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснення та підписання вказаного протоколу в присутності свідків.

Не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-7 КУпАП й той факт, що інша справа щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-7 КУпАП постановою судді Ратнівського районного суду від 07.11.2017, яка вступила в законну силу 21.11.2017 (справа № 166/730/17, провадження № 3/166/498/17), була закрита на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв'язку з відсутністю складу та події правопорушення.

Так, диспозицією ч.1 ст.172-7 КУпАП передбачено неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Ці діяння не впливають на інші діяння, передбачені ч.2 ст.172-7 КУпАП, а саме, вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки частина перша статті 247 КУпАП, а також частина друга цієї статті КУпАП є окремими правовими нормами, що містять самостійний склад адміністративного правопорушення, визначають, які саме діяння є правопорушеннями, та які стягнення передбачено за їх скоєння.

Крім того, як вбачається зі змісту постанови судді Ратнівського районного суду від 07.11.2017 щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-7 КУпАП, підставою для закриття провадження у справі за ч.1 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2 слугувала відсутність порядку повідомлення особою про наявність реального конфлікту інтересів, а не відсутність такого конфлікту взагалі.

Із урахуванням наведеного, порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2017 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.П. Денісов