АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
33/774/4/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
182/1347/17 Суддя І інстанції Борисова Н.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2017 м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, за участю: ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого провідником на ДП «Придніпровська залізниця», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження в справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження в справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, та підїжджаючи до нерегульованого перехрестя вул. ОСОБА_2 з вул. Херсонською у м. Нікополі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України «ОСОБА_6 дорогу» та не надав дорогу транспортному засобу «Фольксваген Джетта» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі зліва направо по ходу руху його автомобіля, в результаті чого відбулося зіткнення обох автомобілів, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження в справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною й прийнятою без повного та всебічного зясування фактичних обставин справи. Вважає, що суд не правильно виклав зміст наданих ним та свідком ОСОБА_6 пояснень про відсутність умислу на вчинення правопорушення з огляду на обмеження для нього видимості дорожнього знаку «ОСОБА_6 дорогу» зеленими насадженнями, не оцінив докази, які це підтверджують, зокрема план-схему до протоколу огляду місця ДТП від 05 серпня 2016 року, дійшовши передчасного висновку про доведеність його вини у вчиненому.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, кожен окремо, вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі й наполягали на її задоволенні.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Дані вимоги закону були виконані судом першої інстанції в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та підтверджується дослідженими судом доказами, в їх сукупності.

Так, в суді першої інстанції як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було допитано ОСОБА_2, який провину у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди не визнав, пославшись на те, що 05 серпня 2016 року підїжджаючи разом з пасажиром ОСОБА_6 на керованому ним автомобілі НОМЕР_1 до нерегульованого перехрестя в м. Нікополь, він не зупинився й не надав дорогу автомобілю, оскільки не помітив дорожнього знаку «ОСОБА_6 дорогу», який був повністю закритий густими зеленими насадженнями.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вони є аналогічними тим, що він надав у суді першої інстанції (а.с. 2).

Водій ОСОБА_4 в суді першої інстанції заперечував пояснення водія ОСОБА_2, посилаючись на видимість дорожнього знаку.

Свідок ОСОБА_6 у суді пояснив, що перехрестя, на якому сталася дорожньо-транспортна пригода було другим на їх шляху, тоді як перед попереднім перехрестям з вул. Кріпака, де вул. ОСОБА_2 є головною і дорожній знак стоїть для водіїв, що рухаються саме по вул. Кріпака, вони зупинилися, а потім продовжили свій рух до наступного перехрестя з вул. Херсонською без зупинки, бо не вважали, що там є перехрестя.

Судом першої інстанції було опитано вищевказаних осіб та надано належну оцінку їхнім поясненням.

Також провина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження, зокрема: постановою слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 30 грудня 2016 року, згідно якої закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003021 від 05 серпня 2016 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та ухвалено рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; протоколом огляду місця ДТП зі схемою від 05 серпня 2016 року, згідно якого встановлено, що місцем ДТП є нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг вул. Херсонської та вул. Шевченка в м. Нікополі; по ходу руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 встановлений дорожній знак 2.1 ПДР України «ОСОБА_6 дорогу», який дублюється на протилежній стороні дороги за перехрестям, що відображено на фото, на схемі, та зазначено в акті обстеження дорожніх умов на вказаній ділянці дороги (а.с. 4-5, 6-13).

Отже, дослідивши всі вищезазначені докази по справі та давши їм оцінку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а його посилання на те, що він, рухаючись по другорядній дорозі, не помітив дорожнього знаку «ОСОБА_6 дорогу», який з його слів, був закритий зеленими насадженнями, не знімають з нього обовязку, передбаченого п. 16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Окрім того, за положеннями п.1.3 та п. 1.5 ПДР України, учасники дорожнього руху зобовязанні знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, та їх дії і бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдати матеріальних збитків.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає уваги й на те, що протоколом огляду місця ДТП зі схемою від 05 серпня 2016 року не встановлено, що зелені насадження закривали видимість встановлених дорожніх знаків або ж були недоліки в утриманні дорожнього покриття, які б могли призвести до даного ДТП.

Не знайшли свого підтвердження та спростовуються оскаржуваною постановою й доводи апелянта про не врахування наданих ним та свідком ОСОБА_8 показань щодо обставин ДТП в суді першої інстанції та неправильного викладу їх змісту.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 порушив п. 16.11 ПДР України, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відсутність підстав для закриття провадження за п.1 ст. 247 КУпАП.

Разом з тим, врахувавши, що з дня вчинення адміністративного правопорушення, минув строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що провадження в справі щодо ОСОБА_2 з цих підстав підлягає закриттю.

Отже, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, апеляційним переглядом не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином мотивованим.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження в справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1