Справа № 750/437/17 Головуючий у 1 інстанції Розинко В. М.
Провадження № 33/795/134/2017
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винним в тому, що він 30 грудня 2016 року о 14 год. 45 хв. в м. Чернігові по проспекту Перемоги, 17 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказуючи про незаконність та необґрунтованість ухваленої постанови просить скасувати її, як таку що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд в порушення приписів ч.1 ст. 268 КУпАП розглянув справу у його відсутність, не повідомивши про час та місце судового розгляду, при цьому у постанові зазначив, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ухилялася від отримання почтової кореспонденції. Акцентує увагу на тому, що повністю заперечує свою вину у вчиненні вказаного правопорушення, проте місцевий суд позбавив його можливості надати свої пояснення в судовому засіданні та встановити всі обставини справи. За цих підстав справа, на думку автора скарги, підлягає закриттю. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як такий що пропущений з поважних причин, оскільки дізнався про це рішення під час його виконання поліцейськими в частині позбавлення права керування.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явився, хоча про час та місце розгляду його апеляційної скарги неодноразово повідомлявся, як шляхом направлення повідомлення через засоби поштового звязку, так і через вручення повідомлення судовим розпорядником апеляційного суду, проте повсякчас дані відправлення поверталися на адресу суду. При цьому згідно акту судового розпорядника, на час вручення судової повістки двері квартири відчинила жінка, яка представилася матір'ю ОСОБА_1 та повідомила, що її син повертається додому пізно, при цьому повістку отримувати відмовилась та пояснила, що листа з апеляційного суду вони отримували.

При перевірці матеріалів справи було встановлено, що дійсно ОСОБА_1 особисто отримував судову повістку апеляційного суду 07.04.2017 року та сам звертався з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, що було його власною ініціативою, проте в подальшому будь-яким чином намагався уникнути отримання поштової кореспонденції суду та не з'являвся на розгляд ініційованої ним апеляційної скарги. Всього ОСОБА_1 викликався в засідання апеляційного суду 6 разів, проте жодного разу в суд не зявився. Наведене вказує про стійке його бажання ухилитися від суду як в першій так і в апеляційній інстанції.

Враховуючи ці обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки з урахуванням вимог ч.2 ст. 268 КУпАП, присутність такої особи при розгляді даної категорії справ не визначена як обовязкова.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю доказів, перевірених в судовому засіданні.

А саме, вина ОСОБА_1 підтверджена: складеним протоколом про адміністративне правопорушення БР №248161 (а.с.2), результатами тесту «Драгер» (а.с.3), актом огляду на стан алкогольного спяніння за результатами якого встановлено 1,16 ‰ (проміле) алкоголю в крові (а.с.5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7, 8) з яких вбачається, що при проходженні в їх присутності огляду на стан алкогольного спяніння з використанням приладу «Драгер» результат був позитивний, що вказує про наявність алкогольного спяніння.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, апеляційний суд переконався, що місцевий суд правильно прийшов до висновку, про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

В даному випадку зміст апеляційної скарги вказує на намагання особи в будь-який спосіб уникнути адміністративної відповідальності, за вчинення протиправних дій у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги щодо порушення вимог ч.1 ст. 268 КУпАП, оскільки судове повідомлення було направлено особі (а.с.11-12) за адресою, яку він сам повідомив працівникам поліції при складанні адміністративного протоколу та яка збігається з адресою вказаною в апеляційній скарзі, а тому суд вчинив всі дії щодо повідомлення про час та місце розгляду справи, та був позбавлений можливості в інший спосіб забезпечити явку особи, яка не проявила свою свідому громадянську позицію та залишила без уваги та належних висновків факт вчиненого ним правопорушення.

Адміністративна відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані спяніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані спяніння, а так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

А тому постанова суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 280, 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Враховуючи, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, апеляційний суд приходить до висновку, що стягнення за адміністративне правопорушення накладено відповідно до положень ст. 33 КУпАП, та згідно санкції ст. 130 ч.1 КУпАП.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи та не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційний суд вважає за можливе з метою забезпечення громадянинові права доступу до правосуддя, поновити йому строк на звернення до апеляційного суду зі скаргою.

За таких обставин підстави для зміни чи скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4