Справа № 214/1414/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, за участю: секретаря судового засідання Джемерчук О.В., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: мкр-н Сонячний 42/53, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2017 року о 03.45 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі в районі мкр-ну Сонячний біля буд.№27 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду для визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору «Алкотест-6820», а також в медичному закладі він відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просила суд закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Акцентувала увагу на неналежності та недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 152207 від 27.02.2017 року як доказу, оскільки в ньому невірно зазначені дати складання протоколу та вчинення правопорушення, а також зазначенні найменування газоаналізатору. Зазначила, що фактично працівники поліції жодних вимог стосовно необхідності пройти огляд на визначення стану алкогольного спяніння не висували до ОСОБА_2, а тому її підзахисний не порушував та не міг порушити п.2.5 ПДР України. Посилаючись на ч.1 ст.268 КУпАП щодо обовязкового розгляду судом справи в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні, вважаючи, що розглядом справи без нього судом порушуватиметься його право на захист.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор ПП ОСОБА_5 показав, що орієнтовно з 26.02.2017 року на 27.02.2017 року, точного часу він не памятає, він здійснював патрулювання в екіпажі поліції на службовому автомобілі разом з інспектором ПП ОСОБА_6 в районі мкр-ну Сонячний в м. Кривому Розі неподалік від зупинки громадського транспорту по вул. Гутовського в м. Кривому Розі. Під час проїзду у вказаному районі вони помітили зупинившийся автомобіль НОМЕР_2, до салону якого сів невідомий чоловік, після чого водій автомобіля різко рушив з місця та почав «агресивну» їзду, маневруючи по прилеглим територіям поміж арками та житловими будинками, чим звернув на себе їх увагу. В свою чергу, інспектор увімкнув на автомобілі проблискові маячки синього кольору та спеціальний звуковий сигнал для зупинки водія вказаного автомобіля, на що останній не реагував, почавши від них тікати. Фактично наздогнати автомобіль вдалося біля буд. №27 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі. Однак водій транспортного засобу поводив себе неадекватно, розмовляти з інспекторами ПП відмовлявся, наполягав, щоб вони виключили боді-камери та не проводили відеозйомку. Судячи по вигляду та поведінці чоловіка, яким виявився ОСОБА_2, явно вбачалась наявність у нього ознак алкогольного спяніння. Розяснивши ОСОБА_2 його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, у тому числі стосовно проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, від чого ОСОБА_2 відмовився, в його присутності він склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України. Зазначив, що під час оформлення протоколу він допустив помилку в зазначенні дати його складання, про що він одразу склав рапорт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор ПП ОСОБА_6 показав, що в ніч з 25.02.2017 року на 26.02.2017 року він разом з інспектором ПП ОСОБА_5 здійснювали патрулювання на службовому автомобілі. Проїжджаючи в районі зупинки громадського транспорту вул. Гутовського в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі вони помітили автомобіль НОМЕР_2, водій якого з місця зупинки різко почав рух, здавши назад, при цьому номерні знаки транспортного засобу ззаду були не підсвічені. Розпочавши рух за вказаним автомобілем, водій різко змінив напрямок руху, повернувши на прилеглу територію між житловими будинками, проїжджаючи під арками по дворах. Зупинити автомобіль вдалося біля буд.№27 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі. Водій, яким виявився ОСОБА_2, вийшов із салону автомобіля і повернувся до них спиною, ховаючи від інспекторів обличчя та наполягаючи, щоб вони вимкнули відеозйомку на боді-камери і відмовляючись спілкуватися з ними. Виявивши, що водій перебуває в стані алкогольного спяніння, до місця зупинки транспортного засобу вони викликали інший екіпаж поліції, у яких був спеціальний прилад для проходження огляду на стан спяніння «Драгер-6820». Однак ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження огляду як на місці зупинки керованого ним транспортного засобу, так і в медичному закладі в присутності двох свідків, про що інспектор склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР України. Від підпису протоколу та отримання його екземпляру ОСОБА_2 не відмовився, ознайомившись зі змістом протоколу. Оскільки пояснення у свідків відбирав він, в той час як протокол складав інспектор ПП ОСОБА_5, виникла плутанина в датах. Зазначив, що прилад «Драгер-6820» є досить коштовним приладом, їх кількість обмежена, а тому можливості видавати його кожному екіпажу патрульної поліції не має.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не зявились, викликались неодноразово, причини неявки суду не відомі.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_9 ООН від 27.07.2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання своїх обовязків. Вона проявляється як у змісті винесеного рішення, так і в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання субєктами такими права.

Так, надані захисником ОСОБА_2 ОСОБА_3 довідки з КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР стосовно його перебування на стаціонарному лікуванні, а відтак неможливості явки до суду, суд оцінює критично, оскільки вони викликають сумнів в їх достовірності та дійсності.

Разом з тим, згідно відповіді на запит суду з КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» № 821 від 20.04.2017 року, № 923 від 08.05.2017 року, ОСОБА_2 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні з 29.03.2017 року по 13.04.2017 року, а згідно відповіді на запит суду КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» ДОР» за № 342 від 25.05.2017 року перебуває на лікуванні з 23.05.2017 року. Таким чином, поважність причин його неявки в судове засідання 25.04.2017 року, 22.05.2017 року, про які він повідомлений належним чином як через свого захисника так і шляхом направлення СМС за його заявкою, жодними доказами не підтверджена, що дає суду підстави стверджувати про зловживання своїми процесуальними правами і неналежне виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, а відтак і намір уникнути відповідальності.

Враховуючи участь в судовому засіданні захисника ОСОБА_2 ОСОБА_3, суд вважає, що його право на захист не порушено, а тому вважає за можливе справу розглянути за його відсутності на підставі наявних доказів.

Імперативного припису ст.268 КУпАП щодо обовязковості участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справ за ст.130 КУпАП не містить, а тому доводи захисника стосовно цього суд залишає поза увагою.

Суд, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_2 ОСОБА_3, покази свідків, оглянувши відеозапис та дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобовязаний зясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Згідно положень ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається уповноваженими на те посадовими особами органів поліції за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, відповідати вимогам розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 27.02.2017 року серії БР № 152207, 27.02.2017 року о 03.45 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2, по автодорозі в районі мкрн-ну Сонячний біля буд.№27 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду для визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу алкотесту «Драгер-6820», а також в медичному закладі він відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В ході судового розгляду встановлено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектор ПП ОСОБА_5 допустив описку в зазначенні дат його складання та вчинення правопорушення ОСОБА_2, а саме помилково вказано «27.02.2017 року», в той час як фактичною є дата «26.02.2017 року», що підтверджується рапортом інспектора ПП від 26.02.2017 року та показами свідка ОСОБА_6

Посилаючись на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, суперечливість в зазначенні відомостей про його дату складання та вид спеціального технічного засобу, на який ОСОБА_2 працівники поліції пропонувати пройти огляд, захисник ОСОБА_3 просила суд визнати протокол як недопустимий доказ, про що заявила відповідне клопотання в ході судового розгляду. Однак суд вважає такі доводи захисника необґрунтованими, оскільки фактично протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 152207 складений уповноваженою посадовою особою на спеціальному бланку за формою, затвердженою Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року (п.5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції) та відповідає всім вимогам, передбаченим ст.256 КУпАП, п.9 розділу ІІ Інструкції, а тому допущення інспектором описки в даті складання та даті вчинення правопорушення, підтверджені рапортом та показами свідка, не є грубим порушенням, яке б визначало недопустимість його як доказу, а також не спростовує висновків, зроблених судом.

Натомість сам факт складання інспектором ПП протоколу відносно ОСОБА_2 за інкриміноване йому порушення саме 26.02.2017 року захисник ОСОБА_3 не оспорювала в ході судового розгляду.

Разом з тим, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 26.02.2017 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.2,3 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника стосовно суперечності в протоколі в зазначенні відомостей про спеціальний технічний засіб, на який інспектор ПП пропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння суд відхиляє з огляду на відсутність їх істотного значення для справи, оскільки ОСОБА_2 інкриміновано відмову від проходження огляду на стан спяніння на вимогу працівника поліції, дійсність якої підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, а тому процесуальний порядок проходження такого огляду і вид спеціального технічного засобу не можуть впливати на наявність чи відсутність в його діях інкримінованого правопорушення.

При цьому, в ході судового розгляду не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного спяніння в момент його перевірки працівниками поліції 26.02.2017 року, наявність яких є очевидною згідно відеозапису на диску DVD-R з боді-камери, тим самим не спростовано правомірності дій інспектора ПП ОСОБА_5 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, та відповідно дійсності допущення водієм порушення п.2.5 ПДР України, яким закріплений обовязок водія на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент ДТП транспортним засобом він не керував, а фактично перебував в салоні автомобіля, припаркованого біля підїзду будинку, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також оглянутим судом відеозаписом з боді-камери, на якому зафіксовано, що автомобіль НОМЕР_2, дійсно рухався по автодорозі в районі мкр-ну Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на великій швидкості, номерні знаки ззаду не були підсвітлені, а після зупинки транспортного засобу в районі прилеглої території біля буд.№27 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області водій ОСОБА_2 та пасажир його автомобіля поводили себе зухвало, виражаючи явну неповагу до інспекторів ПП, ігноруючи їх звернення, зауваження та вимогу пройти огляд на визначення стану спяніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, самі по собі доводи ОСОБА_2 та не визнання ним вини за доведеності в ході судового розгляду обставин вчинення ним інкримінованого йому правопорушення суд розцінює як намір уникнути відповідальності.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

На переконання суду, наявний обсяг доказів та зафіксовані в протоколі про адмінправопорушення обставини свідчать про співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростовних презумпцій факту допущення ОСОБА_2 порушень п.2.5 ПДР України, дійсність його відмови від проходження огляду на визначення стану спяніння не дивлячись на наявність законної вимоги працівників поліції щодо необхідності його проходження, а відтак і поза розумним сумнівом доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Обираючи вид і міру стягнення суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, однак вину не визнав, від явок до суду ухилявся, під час оформлення матеріалів справи поводив себе зухвало, а також з огляду на його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоровю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке відповідно до вимог ст.23 КУпАП суд вважає справедливим, достатнім та оправданим метою застосування стягнення, що що також узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.33 рішення № 17888/12 у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 року.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.23, 24, 27, 30, 33-36, 40-1, 130 ч.1, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником упродовж 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко