Справа № 136/1934/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Липовецького відділення поліції Немирівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 о 19:30 год. в с. Зозівка по вул. Гагаріна, водій ОСОБА_1 керував мінітрактором (саморобним) без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину за обставин вказаних у протоколі не визнав, суду пояснив, що у вечірню пору доби повертався додому на належному йому тракторі, однак був зупинений працівником поліції, коли він вийшов із трактора на вулицю, то працівник поліції одразу ж вказав на почервоніння його обличчя та зобовязав пройти огляд на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, навіть не повідомивши, що було підставою для зупинки транспортного засобу. На місці зупинки транспортного засобу працівники поліції йому не пропонували пройти огляд за допомогою приладу Драгер, хоча він був згоден, а одразу розпочали складати протокол, свідків не запросили, при цьому, пояснення надати можливості не дали. Зважаючи на те, що алкогольних напоїв він не вживав, був тверезий, а також він не міг залишити належний йому трактор на місці зупинки без нагляду, тому відмовився від проходження огляду в медичному закладі.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про таке.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП несуть водії у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Згідно п.6 розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України,Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоровя).

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що датовані 01.12.2017 без зазначення часу їх відібрання, встановлено, що вони були присутніми як працівники поліції запропонували гр.. ОСОБА_1 пройти тест на стан спяніння через прилад Драгер чи в Липовецькій ЦРЛ, на що вказаний громадянин відмовився.

У п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 23.12.2005, № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зазначено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

З метою перевірки вказаних вище обставин, зазначені свідки викликались до суду для дачі особистих пояснень, однак, будучи належним чином сповіщеними в судове засідання за викликом суду вони не зявились.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

З наведених вище мотивів письмові пояснення свідків не можуть бути покладені в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували, що водій ОСОБА_1 ухилявся від огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Також не спростовано пояснення особи, яка притягується до відповідальності щодо надання йому можливості пройти огляд на встановлення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу.

Разом з цим, суд вважає, що протокол про адміністративні правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не може бути доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст..130 ч.1 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп'яніння, оскільки суть правопорушення суперечить обставинам, що були встановлені та перевірені в ході судового розгляду та у ньому не зазначено дії які вчиняв водій для ухилення його від проведення огляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що працівники поліції не дотримались передбаченого ст. 266 КУпАП порядку проведення огляду особи на стан алкогольного сп'яніння, а тому такий огляд згідно частини п'ятої зазначеної статті вважається недійсним.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що обставини наведені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку із чим суд закриває провадження у справі на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Керуючись ст. 130 ч.1, 221, 247, 251, 252, 284, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Д.Т. Кривенко