Справа № 487/4195/17 26.12.2017 26.12.2017 26.12.2017
Номер провадження: 33/784/529/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 03 серпня 2017 р. о 01:30 хвилин, на вул. М.Морська, біля буд. 70 в м. Миколаєві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lexus RX 300 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою засобу Алкотестер Драгер та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийнята без всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Зазначає, що 03.08.2017 р. близько 01 год. 00 хв. до нього підійшли працівники поліції, та повідомили, що в них є підстави вважати, що він здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Стверджує, що транспортним засобом він не керував, автомобіль стояв припаркований із заглушеним двигуном, а він сидів на пасажирському сидінні та був тверезий, про що свідчить висновок медичного закладу, який він надав до суду.

Вказує на те, що на відеофайлах, що містяться в матеріалах справи, немає підтвердження керування ним транспортним засобом. Просить врахувати, що свідки фактично були запрошені через півгодини після того, як між ним та працівниками поліції тривав діалог. Жоден із свідків не бачив його в процесі керування транспортним засобом.

Апелянт зазначає, що відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки та у медичному закладі, оскільки вважав, що поліцейські порушили встановлений порядок проходження огляду на стан сп'яніння. А саме: поліцейські не надали на його вимогу пакет документів на прилад, яким здійснюється огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу (відповідне свідоцтво, сертифікат, проведення калібровки тощо), а в подальшому не виписали направлення для проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння затвердженого Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. за №1452/735.

Крім того, апелянт зазначає, що під час складання Протоколу було порушено вимоги п. 10 Інструкції та пункту 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 за № 1103, в частині не складання Акту огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС, який необхідно було вручити водію, та другий примірник залишається в поліцейського, долучається до протоколу.

Апелянт вважає, що постанова прийнята із порушенням вимог ст. 268 КУпАП, так як справу розглянуто без його участі. Зазначає, що на його численні заяви щодо перенесення розгляду справи, зокрема прохання в заявах не розглядати справу за його відсутності, суд першої інстанції не відреагував належним чином, чим фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні для надання додаткових пояснень, заперечень.

Також суддя жодним чином не відреагував на його клопотання про зупинення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв'язку з розглядом його адміністративного позову щодо визнання протиправними дій лейтенанта поліції ОСОБА_3, а також допиту в якості свідка ОСОБА_4

В судове засідання повторно не з'явився ОСОБА_1 та його захисник, хоча належним чином повідомлені про розгляд справи про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не повідомив про причини своєї повторної неявки до суду, що свідчить про його неявку без поважних причин, і його неявка не перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Враховуючи, що справа надійшла 05.12.2017 р., з огляду на відсутність поважних причин неявки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для відкладення справи відсутні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення. Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, які були присутні при його складанні, згідно яким ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозапису, здійсненому за допомогою нагрудної камери поліцейського при його складанні.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1, останній пересів на пасажирське сидіння.

Зазначене спростовує твердження апелянта, що він не керував транспортним засобом.

Окрім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоров'я можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно п. 22 розділу 3 цієї Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважається недійсним.

Тому, надана ОСОБА_1 виписка із медичної картки амбулаторного хворого №2440 від 03.07.2017 р. є недопустимими доказом, оскільки це дослідження проведено у відсутність поліцейського. Крім того, адміністративне правопорушення вчинено 03.08.2017 р., а не 03.07.2017 р., як зазначено у довідці.

Твердження апелянта про порушення вимог Інструкції в частині не складання акту огляду на стан алкогольного сп'яніння, та не складання форми направлення водія транспортного засобу на огляд до медичного закладу є необґрунтованими, оскільки акт та направлення складаються у випадку згоди водія на проходження такого огляду, а той час як ОСОБА_1 від нього відмовився.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання ОСОБА_1 щодо зупинення розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочною розглядати справу. Законом не передбачена можливість зупинення справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, а тому доводи апелянта в цій частині не є слушними.

Хоча судове засідання 02.11.2017 р. проведено у відсутність ОСОБА_1, однак він скористався правом апеляційного оскарження, під час якого фактично поновлені його процесуальні права.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, відсутні підстави для скасування постанови, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: