Провадження № 3/592/2695/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Хитров Борис Володимирович, за участю ОСОБА_1, прокурора прокуратури Сумської області ОСОБА_2, прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3,Захиснка ОСОБА_4 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з управління захисту економіки в Сумської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України у відношенні ОСОБА_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого заступником голови Сумської міської ради, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП,-

встановив:

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією №164/2017 від 28.11.2017 року, виявлено та встановлено ознаки складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, яке вчинив заступник голови Сумської міської ради ОСОБА_1, який, як субєкт декларування, у разі суттєвої зміни у майновому стані зобовязаний повідомити письмово про це Національне агентство, що передбачено ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції».

У ході проведення перевірки по факту вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією ОСОБА_1 пояснив, що з 2015 року призначений на посаду заступника голови Сумської районної ради.

Відповідно до рішення Сумської районної ради від 02.12.2015 «Про обрання заступника голови Сумської районної ради сьомого скликання» ОСОБА_1, як заступнику голови Сумської районної ради присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад.

Конституцією України, а саме ст. 19 зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу пятнадцятому ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», субєкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Отже, заступник голови Сумської районної ради ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», є субєктом - декларування.

У ході перевірки встановлено, що заступник голови Сумської районної ради ОСОБА_1 30.05.2017 надав довіреність № НМО 858880 ОСОБА_5 представляти його інтереси в органах Державтоінспекції, в Регіональних сервісних центрах МВС (територіальних підрозділах), з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією автомобіля, належного ОСОБА_1М, на підставі свідоцтва про реєстрацію, а саме автомобіля Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску.

У свою чергу 30.05.2017 ОСОБА_5, від імені ОСОБА_1 (продавець) і уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2017/478324 з ОСОБА_6 (покупець) щодо продажу автомобіля Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 . року випуску.

Згідно умов договору, ціна транспортного засобу складає 100 000 грн., передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформляється актом приймання-передачі.

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 30.05.2017 ОСОБА_1 (продавець) в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупець) склали вказаний акт про те, що здійснено приймання-передачу транспортного засобу Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску.

Факт отримання доходу ОСОБА_1 від продажу автомобіля Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 №4) від 15.11.2017 і за звітний період 2 квартал 2017 року ОСОБА_1 отримав 100 000,00 грн.

Водночас, факт отримання доходу підтверджується і поясненнями самого ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це НАЗК.

Листом НАЗК від 13.09.2017 №93-05/32547/17 зазначено, що дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання субєктами декларування документів до Реєстру.

Станом на 17.11.2017 при перевірці файлів логування дій користувачів ІТС Реєстр, виявлено, що ОСОБА_1 зареєструвався в ІТС Реєстр 10.03.2017 о 09:17.

Згідно послідовності дій користувача ІТС Реєстр ОСОБА_7, першу сесію щодо повідомлення про суттєві зміни в майновому стані здійснив 22.06.2017, тобто початок дій ОСОБА_7 щодо подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відсутні протягом десяти днів і здійснення таких дій відбулось після спливу відведеного строку, що передбачено Законом України «Про запобігання корупції» і вказує на умисні дії порушення вимог фінансового контролю субєктом декларування.

Таким чином, заступник голови Сумської районної ради ОСОБА_7, порушив вимоги фінансового контролю, а саме несвоєчасно повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані при отриманні доходу від продажу автотранспорту, відповідальність за що встановлена ч.2 ст.172 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП не визнав та пояснив, що дійсно 30.05.2017 надав довіреність № НМО 858880 ОСОБА_5 для продажу належного йому транспортного засобу Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску, та поїхав на відпочинок. ОСОБА_5 в цей час продав транспортний засіб Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску, ОСОБА_6. Повернувшись з відпочинку приблизно 9-10 червня 2017 р. ОСОБА_1 12-13 червня 2017 р. отримав кошти за продаж його транспортного засобу Тоуоtа RAV 4, 2.0, 2013 року випуску, та 22 червня 2017 р. повідомив про суттєві зміни у майновому стані, шляхом відправлення про це електронної декларації.

Допитаний в якості свідка за ініціативою ОСОБА_1 свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що дійсно отримав довіреність на продаж автомобіля належного ОСОБА_8 та 30.05.2017 року оформив документи на його відчуження разом з покупцем ОСОБА_6, Гроші за попередньою домовленістю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були передані йому, тобто ОСОБА_8 особисто покупцем після повернення останнього з відпочинку в середині червня 2017 року, орієнтовно 12-14 червня 2017 року.

Прокурори присутні в судовому засіданні повідомили суд, що опитати покупця ОСОБА_6 з приводу часу та обставин передачі грошей ОСОБА_8Б за придбаний автомобіль не представилось можливим.

В матеріалах справи в наявності докази, а саме - довідка санаторію «Квітка полонини» (Закарпатська область), довідка на одержання санаторної путівки, рахунок на оплату послуг санаторію, касовий чек про оплату послуг санаторію( а.с. 64-66) стосовно того, що ОСОБА_1 оплатив 15840 грн. за перебування в санаторії з 01 по 08 червня 2017 року. З урахуванням відстані з м. Суми до Закарпатської області повернення ОСОБА_1 в м. Суми після завершення лікування відбулось не раніше 09.-10 червня 2017 року.

В письмових поясненнях складених працівником НП України 28.09.2017 року та підписаних ОСОБА_1 зазначено, що він отримав кошти за автомобіль 30.05.2017 року тобто в день укладання договору купівлі-продажу автомобіля ( а.с. 47)

Виходячи і з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», суд вважає, що безпосередні показання самої особи і свідків мають більше значення для встановлення факту винуватості (чи невинуватості) його у вчиненні правопорушення, ніж письмові пояснення цих же свідків, які були викладені власноруч службовою особою поліції на типових бланках.

У судовому засіданні прокурори Кулініч Л.С. та Кунда Є.А. вважали що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників адміністративного провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя також повинен зясувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Цією ж нормою також визначено термін «корупційне правопорушення» - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містять ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст.1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» у 2016 році службові особи, які на день початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобовязані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи.

Згідно частини другої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до ч.9 п.1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства належить забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством (ч.3 ст. 52 Закону № 1700-VII).

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089, затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі-Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що ведення Реєстру здійснює Національне агентство. Програмне забезпечення Реєстру, база даних Реєстру є власністю держави в особі Національного агентства, яке є держателем Реєстру.

Адміністратор Реєстру, визначений Національним агентством відповідно до вимог чинного законодавства, забезпечує супроводження програмного забезпечення Реєстру, збереження та захист даних Реєстру, відповідає за його функціонування, надання доступу до нього та обмін з іншими інформаційними системами.

Згідно пункту 1 розділу II Порядку, до Реєстру включаються такі електронні документи: декларації, що подаються відповідно до статті 45 Закону; повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону; виправлені декларації, що подаються відповідно до частини четвертої статті 45 Закону.

Відповідно до пункту 2 цього розділу Порядку субєкти декларування подають до Реєстру зазначені в пункті 1 цього розділу документи шляхом заповнення електронних форм відповідних документів на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог до форм.

Субєкти декларування подають зазначені документи через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному кабінеті після реєстрації в Реєстрі.

Пунктом 3 розділу II Порядку також визначено, що субєкт декларування повинен зареєструватися у Реєстрі з використанням особистого ключа та посиленого сертифіката відкритого ключа електронного цифрового підпису.

Згідно п. 4 цього розділу Порядку, зареєстровані субєкти декларування мають право: доступу до персонального електронного кабінету після автентифікації субєкта декларування із використанням його особистого ЕЦП фізичної особи; створювати, змінювати та видаляти чернетки документів у персональному електронному кабінеті; подавати документи у разі їх відповідності технічним вимогам до форми і проходження логічних перевірок, переглядати подані ними документи; подавати виправлені документи у строки та в порядку, визначені в пункті 7 цього розділу; отримувати в персональному електронному кабінеті та на адресу електронної пошти електронні повідомлення про підтвердження подання документів, попередження про необхідність подання документів до Реєстру; направляти в персональному електронному кабінеті електронні звернення до національного агентства про надання розяснень, допомоги в користуванні Реєстром, повідомлення про відкриття субєктом декларування або членом його сімї валютного рахунка в установі банку-нерезидента.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 3, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 961/29091, (із змінами, внесеними рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 02.12.2016року) було затверджено Форму повідомлення по суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, пунктом 2 якої визначено, що повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет субєкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Паперова копія повідомлення не надсилається (не подається).

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією №164/2017 від 28.11.2017 зміни у майновому стані субєкта декларування ОСОБА_1 відбулися 30.05.2017 р., однак фактичне отримання коштів, тобто саме суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування в реальності, відбулися 12-13 червня 2017 р.

Тобто ОСОБА_1 після саме суттєві зміни у майновому стані - отримання коштів від продажу транспортного засобу у десятиденний строк - 22.06.2017 р. подав декларацію про суттєвої зміни у майновому стані.

Крім того, матеріали справи не містять даних про наявність корупційного інтересу щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, є необґрунтованою, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1, подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану 22.06.2016 року, як це передбачено ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Також при вирішенні даної справи слід звернутися до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обовязковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зважаючи на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права.

В контексті практики вказаного суду, зокрема у рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникнути виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані є неправомірним, оскільки дане повідомлення було подано вчасно, а саме у десятиденний строк з моменту фактичної суттєвої зміни у його майновому стані - фактичного отримання коштів від продажу його транспортного засобу яке відбулося 12-13 червня 2017 р., а направлення декларації - 22.06.2017 р.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, приходжу до висновку про те, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-2, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

постановив:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Б.В. Хитров