П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Угорської Республіки, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

за участю захисника особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

представника потерпілого Чикалова Р.Г.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 19 серпня 2015 року в 18 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «Хонда», номерний знак НОМЕР_1, в порушення п. п. 10.1, 10.2, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), виїжджаючи з прибудинкової території по вул. П.Запорожця в м. Києві, не надав перевагу в русі автомобілю «Шкода», номерний знак НОМЕР_2, який в подальшому зіткнувся з автомобілями «Мітсубісі», номерний знак НОМЕР_3 та «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що 15 серпня 2016 року захисник ОСОБА_3 з'явився судове засідання, проте як виявилось суддя перебувала за межами суду, а захисник ОСОБА_3 не міг довго чекати, тому він подав клопотання про відкладення судового розгляду. Через декілька годин помічник судді зателефонував та повідомив, що судове засідання відкладено на 15 серпня 2016 року на 17 год. 00 хв. Апелянт зазначає, що в телефонному режимі пояснив, що він та його захисники не можуть з'явитись на вказану годину, оскільки зайняті в інших судових процесах. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд проігнорував клопотання про відкладення судового засідання та розглянув справу за його відсутності. Апелянт зазначає, що про ухвалене судом рішення дізнався 07 вересня 2016 року в канцелярії суду, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин. На думку апелянта, судом порушено його право на захист.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що в постанові перелічені докази, які, на думку суду, підтверджують його винуватість, проте він вважає ці докази неналежними та недопустимими. ОСОБА_2 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить неправдиві відомості, зокрема те, що він не надав перевагу в русі автомобілю «Шкода». Крім того, апелянт звертає увагу на те, що протокол складений без встановлення реального місця зіткнення на момент його складання, що є порушенням ст. 256 КУпАП.

ОСОБА_2 зазначає, що схема місця ДТП також не відповідає дійсності, оскільки вона складена зі слів водія «Шкода», без врахування його пояснень, за відсутності реального місця зіткнення та слідів гальмування. Апелянт звертає увагу на те, що в постанові суд також посилається як на доказ його винуватості уточнену схему місця ДТП, проте вона нічим не відрізняється від первинної.

Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що його захисник в суді першої інстанції заявляв клопотання про допит інспекторів поліції, які б могли пояснити на підставі чого ними складена схема місця ДТП, проте суд відмовив в задоволенні клопотання.

Апелянт звертає увагу на те, що суд вказує як на належний та допустимий доказ його винуватості пояснення свідка ОСОБА_6, яка в суді пояснила, що самої ДТП вона не бачила, проте в письмових поясненнях, написаних відразу після ДТП, вказувала на інше. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що пояснення водія «Шкода» ОСОБА_7 не відповідають дійсності, вони є суперечними та непослідовними, що підтверджує характер пошкоджень транспортних засобів.

Апелянт також не погоджується з висновком експерта від 29 лютого 2016 року, відповідно до якого в автомобіля «Хонда» наявна деформація правого крила, проте відповідно до первинного опису локалізації пошкоджень транспортних засобів, написаних інспектором поліції, в ньому не зазначена деформація крила. На думку апелянта, це свідчить про те, що судові експерти склали висновок на недостовірних даних, у зв'язку з чим захисник ОСОБА_3 заявив клопотання про проведення повторної експертизи та про виклик експерта, який проводив експертизу, проте суд відмовив в задоволенні клопотань.

Переглянувши справу та заслухавши пояснення захисників особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які підтримали клопотання про поновлення строку, представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката Чикалова Р.Г., апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 15 серпня 2016 року судом ухвалене рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за відсутності самого ОСОБА_2 В той же час, матеріали провадження не містять даних про отримання ним копії постанови.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисників особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які підтримали апеляційну скаргу, думку представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката Чикалова Р.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Виконуючи приписи ст. 245 КУпАП, суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав належну оцінку всім доказам та прийняв рішення у точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є мотивованим. Постанова суду містить аналіз всіх доказів з посиланням на положення КУпАП та практику Європейського суду з прав людини.

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_2, виїжджаючи з прибудинкової території на вул. П.Запорожця в м. Києві, не надав перевагу у русі автомобілю «Шкода», номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, в подальшому автомобіль «Шкода» зіткнувся з іншими транспортними засобами. Суд дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.2 ПДР України.

Відповідно до п. 10.2 ПДР України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, водій повинен перед проїзною частиною дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній.

Як вказав ОСОБА_2 у своїх первинних поясненнях, які він дав безпосередньо після ДТП, він виїжджав на автомобілі «Хонда» з двору на вул. П.Запорожця. З обох сторін були припарковані автомобілі, тому видимість була обмежена, зокрема, йому перешкодою був автомобіль «Тойота». Тому він виїжджав дуже повільно і в цей час, не впоравшись з керуванням водій автомобіля «Шкода» здійснив зіткнення з іншими автомобілями, а також з його.

Ці письмові пояснення додані до протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП. В них ОСОБА_2 не зазначає, що на схемі місця ДТП місце зіткнення транспортних засобів вказано не правильно. Проте в апеляційній скарзі вказує на те, що не перетинав роздільну смугу, а місце зіткнення автомобілів на схемі позначене зі слів водія автомобіля «Шкоди».

В той же час, схема місця ДТП підписана всіма її учасниками, зокрема ОСОБА_2, без будь - яких зауважень.

Викладені обставини були предметом дослідження судом першої інстанції, про що зазначено в постанові суду.

Тому первинна схема, а також схема з уточненнями, які містять всі необхідні реквізити, є належними та допустимими доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_2

Також доказами є і протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в ньому викладені як анкетні дані особи, стосовно якої він складений, так і фактичні обставини правопорушення з вказівкою про порушення відповідних пунктів ПДР України та норми закону, якою передбачена відповідальність. Крім тугого, він містить підписи ОСОБА_2 про роз'яснення йому прав та обов'язків і положень ст. 63 Конституції України.

Окремо до протоколу додаються пояснення і схема місця ДТП, про що уповноваженою особою зроблена відмітка.

В апеляційній сказі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_10, яка дала суперечливі показання. На його думку, такий доказ є неналежним та недопустимим.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню. А допустимим є доказ, отриманий в порядку, встановленому законом.

З огляду на це, підстав вважати письмові пояснення ОСОБА_10 неналежним доказом немає, оскільки вони непрямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню, а саме в своїх письмових поясненнях від 19 серпня 2015 року вона зазначила, що ДТП не бачила, що і підтвердила в суді першої інстанції, а лише бачила пошкодження автомобілів після ДТП. В той же час, її письмові пояснення є допустимим доказом, оскільки вони складені уповноваженою те особою, при цьому свідку роз'яснені положення ст. 63 Конституції України.

Як зазначає сам апелянт, під час допиту в суді свідок ОСОБА_10 попереджалась про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення. Отже, її допит відбувався з дотриманням відповідної процедури, тому підстав вважати показання ОСОБА_10 недопустимим доказом немає .

З викладених мотивів судом правильно прийнятий як доказ пояснення потерпілого ОСОБА_7

Апеляційний суд зазначає, що жоден доказ не має наперед встановленої сили і оцінюється судом як окремо, так і в сукупності з іншими доказами.

Саме з дотриманням цих положень судом були оцінені всі докази.

Зокрема, судом була призначена комплексна судово - трасологічна експертиза, відповідно до висновків якої дії водія ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.2 ПДР України і з технічної точки зору перебувають у причинному зв'язку з настанням ДТП.

Апелянтом такий висновок ставиться під сумнів, оскільки експертами зазначено деформацію правого крила автомобіля «Хонда» і на підставі цього зроблений висновок про удар. В той же час, в описі пошкоджень, вказаних працівником поліції в схемі місця ДТП таке пошкодження не зазначено. Про його відсутність вказує в своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_7

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на зворотньому аркуші схеми місця ДТП зазначені видимі пошкодження транспортних засобів без будь - якої деталізації. При цьому суд зазначає, що ні поліцейський, який складав схему, ні потерпілий ОСОБА_7 не мають спеціальних знань в області автотехніки і трасології. Оскільки деформація правого переднього крила є візуально незначною, саме двома експертами, які проводили дослідження, таке пошкодження було виявлено.

Для перевірки обґрунтованості даного висновку судом апеляційної інстанції, у відповідності до положень ст. 273 КУпАП, був призначений експерт, який дав свій висновок в суді.

Експерт Київського науково - дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_11, який має стаж роботи 30 років, вищу кваліфікацію, підтвердив невідповідність дій водія ОСОБА_2 п.п. 10.1, 10.2 ПДР України та про наявність з технічної точки зору причинного зв'язку між цими порушеннями та наслідками - пошкодженнями транспортних засобів.

Також експертом підтверджено деформацію правого переднього крила автомобіля «Хонда», про що свідчить відсутність плавної округлої лінії арки правого переднього крила автомобіля «Хонда».

Апеляційний суд не вбачає підстав вважати висновок експерта ОСОБА_11 необ'єктивним, оскільки експерт державної експертної установи має великий стаж роботи, вищу кваліфікацію, він попереджений про кримінальну відповідальність, йому були надані на дослідження матеріали провадження, ним не було заявлено про необхідність надати йому додаткові дані. Також його висновок зроблений з урахуванням уточненої схеми місця ДТП. Крім того, сторони провадження могли експерту задати запитання.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом правильно прийнятий як доказ висновок комплексної судової транспортно - трасологічної експертизи.

Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_3 було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи саме в ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз». Стосовно цього клопотання апеляційним судом прийнято окреме рішення з зазначенням мотивів відмови у його задоволенні.

Стосовно дотримання процедури розгляду справи апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для визначення розумності строків є складність справи, поведінка учасників кримінального провадження, спосіб здійснення судом своїх повноважень.

Відповідно до встановлених судом обставин, подія ДТП за участю ОСОБА_2 сталася 19 серпня 2015 року, коли і був складений протокол про адміністративне правопорушення. Перше призначення справи до розгляду відбулось 10 вересня 2015 року.

Реалізуючи право на захист ОСОБА_2 та його захисником подавались клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, долучення доказів, про призначення експертизи. Всі вони були задоволені.

В той же час, матеріли справи містять клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 122, 157).

Крім того, в матеріалах справи є численні повідомлення про виклик ОСОБА_2 в суд, проте у зв'язку з тим, що він в судові засідання, призначені на 02 червня 2016 року, 13 червня 2016 року, 14 липня 2016 року не з'являвся, у зв'язку з чим за клопотанням захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суд відкладав розгляд справи, хоча відповідно до ст. 268 КУпАП його участь не є обов'язковою.

В судовому засіданні 08 серпня 2016 року ОСОБА_2 дав пояснення в суді. В його присутності та в присутності двох захисників судом відкладено розгляд справи на 15 серпня 2016 року на 09 год. 30 хв., проте ОСОБА_2 в суд не з'явився, а його захисником ОСОБА_3 в 10 год. в 32 хв. подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки судове засідання в 09 год. 30 хв. не розпочато.

Матеріали справи містять телефонограми захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про повідомлення про розгляд справи 15 серпня 2016 року в 17 год. 00 хв., а також довідку про смс - повідомлення ОСОБА_2 на цей час.

В цей день судом прийнято рішення за результатами розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що вказане свідчить про дотримання судом права ОСОБА_2 на захист та участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в суді.

09 вересня 2016 року ОСОБА_2 подана апеляційна скарга на вказане рішення суду першої інстанції. Апеляційним судом розгляд провадження призначений на 24 січня 2017 року і повторно на 20 лютого 2017 року.

В цей день від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на санаторному лікуванні. У зв'язку з чим розгляд справи був призначений на 02 березня 2017 року про що ОСОБА_2 та представник потерпілого були повідомлені телефонограмою.

Також в матеріалах справи є конверт з судовою повісткою ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 196) з довідкою «Укрпошта» про повернення рекомендованого листа у зв'язку з закінченням строку зберігання.

Судом відкладено розгляд справи на 28 березня 2017 року, а потім на 11 квітня 2017 року, коли було прийнято суддею апеляційного суду рішення про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Проте, 25 квітня 2017 року до апеляційного суду повторно надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Науменко проти України» та «Христов проти України», жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.

Незважаючи на те, що постанова судді апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро доступ до правосуддя, апеляційним судом ОСОБА_2 поновлений строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

В рішеннях у справах «Олександр Шевченко проти України" (заява № 8371/02) та «Трух проти України» (заява № 50966/99) Європейський суду з прав людини зазначає, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_2 повідомлявся про дату судових засідань як телефонограмами, так і розміщенням оголошення на офіційному сайті суду. Крім того, жодне судове засідання не відбулось без участі одного з захисників ОСОБА_2 Дата та час судового засідання, призначеного на 29 грудня 2017 року була узгоджена з захисниками ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та також представником потерпілого ОСОБА_7 - Чикаловим Р.Г.

В це день з'явився захисник ОСОБА_3 та представник потерпілого ОСОБА_7 - Чикалов Р.Г. Захисник ОСОБА_8 не з'явилася. Захисником ОСОБА_3 заявлено клопотання про відкладення судового засідання, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 виїхав у інше місто. Проте особисто від нього таке клопотання не надходило.

Апеляційний суд вважає, що така процесуальна поведінка сторони захисту свідчить про небажання розгляду справи в розумні строки.

Оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП, участь особи, стосовно якої ухвалене рішення за ст. 124 КУпАП, не є обов'язковою, в судовому засіданні 29 грудня 2017 року його інтереси представляв захисник ОСОБА_3, апеляційним судом приймається рішення за результатами розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_8

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун