Справа № 359/490/17 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 33/780/426/17 Доповідач у 2 інстанції Капічон
Категорія 147 19.05.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2017 року м. Київ

Суддя апеляційного суду Київської області Капічон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКППФО НОМЕР_1

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки; стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 320 гривень,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді, 20 грудня 2016 року о 15 годині 15 хвилин, в м. Бориспіль Київської області по вул. Котовського, 104, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_3 правопорушення вчинене ОСОБА_1 повторно.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року та закрити справу щодо нього. Вимоги обґрунтовує тим, що він не керував транспортними засобами в стані алкогольного спяніння, що було підтверджено в судовому засіданні свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а висновок працівників поліції про його керування автомобілем, є хибним. Окрім того, вказує, що йому було запропоновано пройти медичне освідування як за допомогою «Драгеру», так і в Бориспільській ЦРЛ, що є незаконними, оскільки наразі нормативно-правовий акт, який би регулював використання патрульними поліцейськими спеціальних технічних пристроїв, відсутній, тому оглядати водіїв в такому порядку не можна. А «Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксації порушень правил дорожнього руху» у даному випадку застосований бути не може. Також апелянт вказує, що поліцейськими не було надано відповідної документації на пристрій «Драгер», чим було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під їх впливом . Апелянт зазначає, що два свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі були відсутні під час огляду водія, а на його утриманні перебуває дитина-інвалід і позбавлення його права керувати транспортними засобами ставить всю його родину у скрутне матеріальне становище.

Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в його відсутність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачана відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони та здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкції), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Пунктом 3 вказаної вище інструкції передбачено, що ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 1 Розділу ІІ вищезазначеної інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

З переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що автомобіль НОМЕР_3 рухався проїжджою частиною та за кермом знаходився ОСОБА_1, який надав свої документи та спілкувався з працівниками поліції.

У звязку із вказаним, посилання апелянта на те, що він не керував транспортним засобом слід розглядати як намагання уникнути відповідальності, оскільки він перебував за кермом автомобіля, який рухався та після численних пропозицій пройти огляд на стан алкогольного спяніння, відмовився.

Окрім того, відповідно до протоколу серії АП2 №365653 від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом саме з ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку відмовився /а.с. 2/.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року ОСОБА_1 уже притягувався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с.8/.

Що стосується аргументу про неправомірність застосування пристрою «Драгер», то слід зазначити наступне. До використання поліцейським для встановлення ступеню алкогольного спяніння дозволяються прилади, які дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Пристрій «Драгер» внесений до Держреєстру засобів вимірювальної техніки України тобто, залежно від модифікації, допущений до використання.

З приводу вказівки апелянта на те, що йому не було надано відповідних сертифікатів, слід відмітити, що він відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного спяніння, у звязку з чим ненадання йому відповідної документації не порушує його права, оскільки вказаний пристрій відносно нього не застосовувався.

В ході судового розгляду інспектором Управління патрульної поліції у м. Бровари ОСОБА_6 було надано сертифікуючу документацію для використання пристрою «Драгер» /а.с.52/.

Вказівка апелянта на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є не достовірною, оскільки суд першої інстанції відмітив, що ОСОБА_4 була учасницею інциденту, що підтверджено відеозаписом з камери поліцейського, та є заінтересованою особою, а ОСОБА_7 не відомі обставини справи, оскільки він прибув після складення протоколу.

Що стосується свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, то вони були залучені в якості свідків та зафіксували відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння /а.с.3-4/.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом першої інстанції було допитано, в матеріалах справи містяться їх розписки про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показання /а.с.45, 53/. У звязку із викладеним, суд апеляційної інстанції вважає їх пояснення такими, що відповідають обставинам справи.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Капічон