П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 14 вересня 2016 року в 00 год. 53 хв. по Броварському проспекту в м. Києві, керував автомобілем «Опель», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду, а про ухвалене судом рішення дізнався лише 09 грудня 2016 року, звернувшись до канцелярії суду для з'ясування дати та часу розгляду справи, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що суд при вирішенні питання щодо визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не взяв до уваги той факт, що у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутні відомості про свідків, в присутності яких він начебто відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Апелянт стверджує, що працівники поліції, зупинивши його, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичній установі, хоча він наполягав на проходження тесту за допомогою приладу «Драгер», оскільки не вбачав причин для того, щоб їхати до медичного закладу та в нього не було на це вільного часу. Після чого працівники поліції йому відмовили та склали протокол про адміністративне правопорушення щодо нього. Апелянт звертає увагу на те, що жодного свідка під час їх розмови не було, як і не було роз'яснено його прав.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не звернув увагу на той факт, що на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина, а автомобіль він використовує в робочих цілях.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що постанова суду є незаконною, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, а провадження закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції, в якій була повістка про виклик до суду, де він розписався особисто (а.с. 6, 7), а також довідкою про повідомлення його по телефону про призначення розгляду справи на 25 жовтня 2016 року на 11 год. 30 хв. (а.с.8).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що він був повідомлений і він знав, що в зазначений день та час відбудеться судове засідання.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, про недотримання судом вимог ст. 286 КУпАП та порушення його права на захист є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду свої доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з цих положень закону, сторона провадження повинна в суді довести переконливість своїх доводів, в даному випадку, викладених в апеляційній скарзі.

Проте в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, окрім пояснень на обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, жодних пояснень по суті апеляційної скарги не дав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає апеляційну скаргу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи ці положення закону, суд перевіряє законність прийнятого судом першої інстанції рішення, виходячи з доводів, викладений в апеляційній скарзі.

За доводами апеляційної скарги, в той час, коли працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, свідків не було. Крім того, він наполягав на такому огляді з використанням відповідного приладу, проте йому було відмовлено.

Такі доводи є непереконливими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища свідків, проте зазначено, що їх пояснення додаються до протоколу.

Відповідно до них, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду не тільки в лікаря - нарколога, але й за допомогою приладу «Драгер».

Зазначеними поясненнями свідків спростовуються доводи ОСОБА_2 про відсутність свідків та його бажання проти огляд за допомогою алкотестеру.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративного правопорушення, письмових пояснень свідків суд дійшов правильного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав адміністративне стягнення, передбачене цією нормою закону.

Отже, підстав для скасування чи зміни постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун