Справа № 749/1019/17 Головуючий у 1 інстанції Шаповал З.О.
Провадження № 33/795/470/2017
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року місто Чернігів

Суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області Короїд Ю.М., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 320 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 14 серпня 2017 року, о 01 годині 20 хвилин, у м. Сновську, по вул. Незалежності, керував автомобілем «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння пальців рук) від огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише спочатку просив перевірити його стан на місці із застосуванням технічних засобів, а коли у працівників поліції їх не виявилося, то не відмовлявся проїхати в мед заклад, однак просив дозволу слідувати своїм авто, або ж під керуванням працівника поліції, оскільки, будучи впевненим у своєму тверезому стані, після медичного закладу мав би повертатися вночі до місця його зупинки пішки 2 км. Вказує, що суд вибірково поклав у основу свого рішення покази свідків лише щодо його відмови від проходження огляду, залишивши поза увагою аргументацію такої відмови. Крім того зазначає, що працівником поліції було заблоковано його автомобіль та, в порушення Порядку направлення водіїв для проведення медичного огляду, на його переконання, навмисно було згаяно час, щоб він не мав можливості протягом 2 годин звернутися до медичного закладу задля перевірки його огляду, що підтверджується записом із відео реєстратора його автомобіля, в огляді якого судом було відмовлено.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння і погоджувався на проходження огляду на стан сп'яніння, однак приладу «Драгер» у працівників поліції не було, а в лікарню він бажав їхати на власному автомобілі.

Адвокат ОСОБА_2 також підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції, оскільки його підзахисний не перебував у стані алкогольного сп'яніння і не відмовлявся від проходження медичного огляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, його адвоката, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд першої інстанції, на підставі перевірки та належної оцінки зібраних по справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина його підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 2); поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчили, що в їх присутності водій автомобіля „Тойота Камрі, д.н.з. НОМЕР_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, підпису в протоколі та тимчасового посвідчення, перебуваючи при цьому з явними ознаками алкогольного спяніння (а.с. 6, 7). Також вина підтверджується рапортом начальника СРПП № 4 Сновського ВП ОСОБА_6 про те, що підставою зупинки автомобіля „Тойота Камрі стало те, що останній на великій швидкості рухався вул. Незалежності у м. Щорс та під час зустрічного розїзду не вимкнув дальнє світло фар, після зупинки було встановлено особу водія ОСОБА_1, який від проходження огляду на стан спяніння відмовився (а.с.5)

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Твердження апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, апеляційний суд розцінює як захисну версію з метою уникнення відповідальності, оскільки таке спростовується вищевказаними доказами, зокрема і показаннями інспектора, який складав протокол та показав, що водій відмовлявся їхати до медичного закладу на службовому автомобілі, однак дозволити рух на його автомобілі вони не мали права, оскільки останній мав ознаки алкогольного спяніння, йому було запропоновано викликати тверезого водія, на що в подальшому він погодився та надав відповідну розписку.

Такі показання узгоджуються і з показаннями, наданими ОСОБА_1 та свідками, які знаходилися у його автомобілі, а також свідка ОСОБА_5, який пояснював, що водій дійсно в його присутності відмовлявся проїхати до лікарні для проходження медичного освідування на стан спяніння на службовому автомобілі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що небажання ОСОБА_1 їхати до лікарні для проходження медогляду на службовому автомобілі, а його бажання їхати на власному автомобілі в умовах підозри перебування водія у стані алкогольного сп'яніння, фактично свідчить про відмову водія від проходження медичного огляду. Відеозапис з камери відео реєстратора, оглянутий в суді апеляційної інстанції проведений після складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому не є доказом того, що водій погоджувався на проходження медичного огляду.

Пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про його незнання щодо відповідальності від проходження медичного огляду на стан сп'яніння не є підставою звільнення його від відповідальності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Працівниками поліції в присутності двох свідків складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому належним чином зафіксовано дії водія та ознаки сп'яніння, а тому даний протокол є належним доказом по справі.

Згідно вимог, викладених у статтях 245, 280, 283 КУпАП, обставини правопорушення судом повинні бути зясовані всебічно, повно й обєктивно в їх сукупності. Судовий розгляд даної адміністративної справи судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства, всебічно, повно і обєктивно досліджені докази по справі і зроблений висновок, виходячи із сукупності всіх зібраних доказів та підтверджених в суді апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2017 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7