АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2654/2017 Постанова винесена суддею Піхур О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в

м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суд в постанові, ОСОБА_2 25 липня 2017 року о 01 год. 35 хв., за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 9, керував транспортним засобом «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, за допомогою приладу «Драгер», результат тесту на стан сп'яніння позитивний і становить

1,61 %, чим порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вказуючи на незаконність та необґрунтованість постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня

2017 року, просить її скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи неповно та не об'єктивно, не з'ясував дійсних обставин провадження, не викликав за клопотанням захисника свідків, які б могли підтвердити відсутність події та складу правопорушення, не врахував, що працівники поліції зупинили ОСОБА_2 за відсутності правових підстав, визначених ст. 35 Закону України «Про Національну поліції України», не пред'явили службового посвідчення, не роз'яснили ОСОБА_2 його прав, закріплених в КУпАП, а також не надали для огляду сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку спеціального технічного приладу «Драгер», а відтак неправомірно провели огляд на стан сп'яніння та незаконно склали протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, позицію захисника ОСОБА_3, яка підтримавши доводи апеляційної скарги, просила також при постановленні судового рішення врахувати положення ст. 38 КУпАП та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суддя місцевого суду в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9(а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні 25 липня 2017 року о 01 год. 35 хв. під час керування автомобілем НОМЕР_2, по пр. Перемоги, 9 в м. Києві, п. 2.9(а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, ґрунтується на належних доказах, а саме:

- даних протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 105061 від

25 липня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою - інспектором патрульної поліції УПП в м. Києві, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка склала протокол, двома свідками огляду на стан сп'яніння та безпосередньо ОСОБА_2, якому були роз'ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, водночас будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських чи на результати проведеного огляду за допомогою спеціального технічного засобу, а також щодо відсутності у поліцейських сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки,

ОСОБА_2 у протоколі не вказав, а лише власноручно зазначив: «пояснення надам у суді» Таким чином, зміст протоколу про адміністративне правопорушення спростовує доводи захисника про те, що ОСОБА_2 не роз'яснювалися відповідні права.(а.с. 1);

- роздруківці даних принтера спеціального технічного приладу, в якій указано назву та номер приладу, яким проводились вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, яке видихнув ОСОБА_2 - Драгер Alcotest 6810 № ARСЕ-0238, із зазначенням дати останнього калібрування - 2016.11.25, результату тестування - 1,61 %, що до того ж посвідчено особистими підписами як патрульного поліцейського, так і ОСОБА_2 (а.с. 4);

- даних, наведених у акті огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, за змістом яких огляд проводився у зв'язку з виявленими у ОСОБА_2 ознаками сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей, за участю свідків ОСОБА_4 і

ОСОБА_5, які жодних зауважень щодо процедури проведення зазначеного огляду і результату тесту не заявили, а ОСОБА_2, підписавши цей акт без заперечень, погодився з результатами огляду (а.с. 5);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення

(а.с. 2);

- розписці ОСОБА_2 від 25 липня 2017 року про зобов'язання транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1, не керувати (а.с. 6).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі письмові докази в справі, вислухавши позицію захисника, правильно встановив фактичні обставини та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 в порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України, згідно з яким водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про безпідставну зупинку поліцейськими транспортного засобу ОСОБА_2, за відсутності правових підстав, визначених

ст. 35 Закону України «Про Національну поліції України», і, як наслідок, незаконності подальших дій поліцейських, то вони є надуманими, оскільки об'єктивно нічим не підтверджені, а з матеріалів провадження слідує, що жодних заперечень щодо правомірності дій поліцейських ОСОБА_2 як під час зупинки транспортного засобу, огляду його на стан алкогольного сп'яніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заявляв.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що інспектор поліції не надав ОСОБА_2 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нічим не підтверджуються. До того ж, сертифікат та свідоцтво відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року мають надаватися на вимогу особи, а матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 висловлював таку вимогу.

Крім того, слід зазначити, що безпосередньо в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що дійсно 24 липня 2017 року він вжив 350-400 гр. алкоголю (самогонка), проте це було в обід, близько 14 години, а тому після спливу 12 год. з моменту вживання спиртних напоїв, почуваючи себе в нормальному стані, сів за кермо автомобіля, оскільки не відчував будь-яких ознак алкогольного сп'яніння. Між тим, після зупинки його автомобіля працівниками поліції, як йому пояснили для перевірки документів, він не заперечував та погодився пройти відповідне тестування за допомогою спеціального технічного засобу, сертифікату на прилад не вимагав, огляд проводився в присутності двох свідків. Результати огляду його здивували, оскільки він почував себе нормально, але надані поліцейським документи підписав без заперечень, оскільки не обізнаний в юридичних питаннях.

Такі пояснення ОСОБА_2 фактично свідчать про те, що його огляд на стан алкогольного сп'яніння було проведено поліцейськими з дотриманням частин 2-5 ст. 266 КУпАП та у взаємозв'язку з іншими доказами спростовують твердження апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його винуватість у вчиненні правопорушення повністю доведена допустимими доказами.

Непереконливими є і доводи апеляційної скарги про залишення суддею місцевого суду без розгляду клопотання про виклик у судове засідання свідків події для їх безпосереднього допиту, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. До того ж за відсутності клопотання захисника про допит свідків у суді апеляційної інстанції та жодних суперечностей між їх письмовими поясненнями і іншими матеріалами справи, доводи апелянта щодо неповноти судового розгляду є безпідставними.

Таким чином, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 22 вересня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2., суддя Шевченківського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Прохання ж апелянта про скасування судового рішення та закриття провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених

ст. 38 КУпАП, задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП в справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, і при триваючому правопорушенні - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що подія правопорушення відбулася 25 липня 2017 року, тобто такі строки на час постановлення суддею місцевого суду щодо ОСОБА_2 відповідного рішення, а саме станом на 22 вересня 2017 року, ще не закінчились.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду

м. Києва від 22 вересня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко