33/775/123/2017(м) 263/4018/17-п
Категория: ст. 160 ч.1 КпАП України Суддя І інстанції: Музика О.М.
Доповідач: Топчій Т.В.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2017року м. Маріуполь

Суддя Апеляційного суду Донецької області Топчій Т.В., розглянув апеляцію правопорушника на постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працюючий фізичною особою - підприємець « ОСОБА_1», мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 160 ч.1 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 17 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22 березня 2017 року, 22 березня 2017 року, приблизно о 11 год. 20 хв., фізична особа - підприємець «ОСОБА_1» здійснював торгівлю з рук продуктами харчування (овочів та фруктів) біля будинку АДРЕСА_3. Продавець ОСОБА_2. Власник торгівельної точки фізична особа - підприємець «ОСОБА_1».

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 160 ч.1 КК України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 17 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду від 21.04.2017 року та закрити провадження по справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 вважає, що суд постановив судове рішення з порушенням вимог Закону. Так, незважаючи на те , що санкція ст. 160 ч.1 КУпАП в частині застосування конфіскації носить альтернативний характер, в судовому рішенні повинно бути чітко визначено, застосовується конфіскація, або ні.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 164 КУпАП, як порушення порядку провадження господарської діяльності.

Не погоджується апелянт з правовою позицією суду, щодо незгоди з принципом мовчазної згоди, за яким він діяв. Вважає, що такий висновок суду буде сприяти подальшому ігноруванню Маріупольською міською радою прав підприємців по оформленню документів дозвільного характеру на здійснення виносної торгівлі. Наведенні суддею доводи про можливість здійснення лише певних видів підприємницької діяльності за принципом мовчазної згоди без отримання дозвільних документів, на думку апелянта, суперечать змісту поняті мовчазної згоди. Вважає, що принцип мовчазної згоди застосовується завжди, коли отримання дозвільних документів є обов'язковим, однак через перешкоди, які не пов'язані з діями суб'єкта підприємницькі діяльності їх отримання у передбаченні законом терміни не здійснено.

Зауважує, що ним в суд були надані докази належного звернення до Маріупольської міської ради для вирішення питання щодо отримання дозволу на виносну торгівлю по АДРЕСА_3. До теперішнього часу, через бездіяльність органів місцевого самоврядування, рішення за його зверненням не прийнято.

26.01.2017 року до Центру надання адміністративних послуг, ним було подана заява про користування об'єктом благоустрою шляхом встановлення торгівельної палатки, як об'єкта виносної торгівлі. Вказане звернення було зареєстровано за №02/164-0087 про що, отримав повідомлення описом документів наданих до розгляду. Протягом місяця жодної відповіді отримано не було, зв'язку з чим за перебігом 10 робочих з днів з дня закінчення строку для розгляду звернення, він керуючись принципом мовчазної згоди розпочав виносну торгівлю, оскільки заборон або відмови від органів місцевого самоврядування не отримав.

Вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, погоджуюсь з висновками, наведеними судом про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 160 КпАП України як торгівля в містах з рук на вулицях, площах, у дворах та інших невстановлених місцях. Суб'єктом цього складу адміністративного правопорушення можуть бути як фізичні особи так і особи, що займаються підприємницькою діяльністю. При постановленні рішення суд правильно виходив з того, що об'єктом правопорушення, передбаченого указаною статтею, є суспільні відносини у сфері торгівельної діяльності.

Ці правовідносини в частині, що стосуються місця здійснення торгівельної діяльності, крім інших нормативних актів регулюються «Порядком провадження торгівельної діяльності та правилами торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833, яким визначені торгівельні об'єкти, магазини, лотки, склади та ін.. Торгівля поза межами таких торгівельних об'єктів, визначеними у п. 7 Порядку, є об'єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП. У разі здійснення торгівлі у невстановленому місці та за відсутності відповідного дозволу на розміщення торгового лотка (палатки) у такому місці наступає відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 160 КУпАП.

Спеціальними нормативними актами, які регулюють організаційні засади благоустрою населених пунктів, в тому числі і торгівельної діяльності, спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини регулюються Законом України «Про благоустрій населених пунктів» Нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання на території міста Маріуполя, яким встановлюється порядок благоустрою та утримання об'єктів благоустрою міста Маріуполя, визначаються правові,

економічні, екологічні, соціальні та організаційні основи благоустрою міста Маріуполя є Правила благоустрою території міста Маріуполя, затверджені рішенням Маріупольської міської ради від 21 червня 2011 року № 6/8-616 (далі - Правила). п. 9.2.4.8 цих Правил передбачені певні умови розміщення торгівельних лотків, столів та інших пересувних елементів вуличної торгівлі, товарів та ємкостей. Зокрема п. 15.1 Правил на об'єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно встановлювати засоби зовнішньої реклами, вивіски, торговельні лотки, павільйони, кіоски, металеві гаражі тощо.

Саме до виключної компетенції міських рад згідно ст. 26 ЗУ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить встановлення правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках та в інших відведених для цього місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він, будучі підприємцем, у своїй торгівельній діяльності керується принципом мовчазної згоди, через те, що місцева рада не надала йому відповіді на його звернення про надання згоди на торгівлю у певних громадських місцях правильно були відкинуті судом, оскільки Постановою КМУ № 77 від 27.01.10 року «Про деякі питання застосування принципу мовчазної згоди» була регламентована діяльність суб'єктів господарювання у разі несвоєчасного отримання документів дозвільного характеру або відмови у їх отриманні, що є актуальним та має значення для кваліфікації дій особи за ст. 164 КпАП України, тобто при порушенні порядку проведення господарської діяльності - проведення такої діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на проведення певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, або з порушенням умов ліцензування, або без одержання дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має державну реєстрацію як суб'єкт господарювання, отримання ліцензії на торгівлю сезонними овочами та фруктами не передбачено, а документи дозвільного характеру, яких у нього не було стосуються лише місця здійснення торгівельної діяльності та відносяться виключно до компетенції місцевої ради у виконання ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», тому правова кваліфікація його дій за ст. 160 ч.1 КпАП України як здійснення торгівлі з рук продуктами харчування на площі є правильною, а вина ОСОБА_1 у його вчиненні доведеною.

Разом з цим, вважаю, що оскільки санкцією статті 160 ч.1 КпАП України передбачено адміністративне стягнення в виді штрафу та альтернативної конфіскації предметів торгівлі, то резолютивна частина судового рішення повинна містити відомості про застосування або не застосування конфіскації предметів торгівлі. Цих вимог закону суд не додержався.

З матеріалів провадження вбачається, що предмети торгівлі під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були передані ОСОБА_1 на збереження, є такими, що швидко втрачають свою цінність, тому їх конфіскація є недоцільною. Враховуючи встановлені обставини постанова суду підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 21.04.17 року, винесену щодо ОСОБА_1 - змінити.

ОСОБА_1 вважати підданим адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 160 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 гривень на користь держави без конфіскації предметів торгівлі.

В іншій частині постанову Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 21.04.17 року, винесену щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя: