Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю особи, щодо якої винесено постанову, - ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Тапа Ракверського району, Естонія, працюючого на посаді виконуючого обов'язки директора Департаменту погашення боргу Державної фіскальної служби України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2017 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 КУпАП.

Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації" ОСОБА_5 звернувся до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) із запитом від 20.06.2017 року, в якому просив надати копії всіх рішень керівника ДФС та його заступників про розстрочення грошових зобов'язань у період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

Листом від 27.06.2017 року вих. № 8214/К/99-99-17-04-14 за підписом в.о. директора Департаменту погашення боргу ДФС ОСОБА_3 ОСОБА_5 було повідомлено, що запитувана ним інформація (документи) є конфіденційною, та надано лише загальну кількість рішень (без надання копій запитуваних документів), що не відповідає вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації" та є необґрунтованим віднесенням інформації до інформації з обмеженим доступом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить постанову судді місцевого суду скасувати і закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 КУпАП.

________________________________________________________________________________________

Справа № 33/796/2892/20174 Постанова винесена суддею Мартиновим Є.О..

Категорія: ст.2123 КУпАП

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належну оцінку наявним у ній доказам, що потягло безпідставне притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Так, розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків здійснюється органами ДФС згідно з ст.100 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин" № 1235 від 27.12.2010 року, Порядком розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженим наказом Міндоходів № 574 від 10.10.2013 року.

ОСОБА_5 неодноразово звертався до органів ДФС із запитами на інформацію з метою отримання копій усіх рішень про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу). На перший запит від 02.06.2017 року про надання копій всіх рішень за період з 01.01.2017 року по 01.06.2017 року ДФС було надано інформацію за параметрами, визначеними у ст.100 Податкового кодексу України, як публічну. На другий запит від 20.06.2017 року про надання копій всіх рішень за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року було надано обґрунтовану відповідь та інформацію щодо кількості прийнятих ДФС рішень у 2015-2016 роках.

Інформацію за 2017 рік була надано з огляду на те, що у 2017 році згідно з ст.100 Податкового кодексу України вона оприлюднюється на офіційному веб-сайті ДФС у Реєстрі заяв про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу за визначеними конкретними параметрами. Водночас, у 2015-2016 роках ця ж норма зобов'язувала ДФС щороку оприлюднювати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу окремих платників податків. Тобто не було визначено ні спеціального порядку, ні критеріїв відбору таких платників, ні дати оприлюднення. У зв'язку з цим ОСОБА_5 було надано інформацію у тому виді, у якому її було оприлюднено на офіційному сайті ДФС.

Крім того, згідно з п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами. У відповідності до вимог п.п.21.1.6 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи. Таким чином, за твердженням захисника, застосування розстрочення свідчить про наявність у суб'єкта господарювання ускладнень з розрахунками протягом певного часу і може негативно вплинути на фінансово-господарські відносини з контрагентами та фінансовими установами, створити певні конкурентні ризики, а інформація про розстрочення сум дозволяє опосередковано оцінити загальні показники фінансово-господарської діяльності платника, і шкода від її розголошення може значно перевищити суспільний інтерес.

За 2015-2016 роки ДФС було прийнято 1 186 рішень про розстрочення, які зберігаються в окремих справах за загальною неменклатурою справ - листування з територіальними підрозділами ДФС, а тому задоволення запиту потребує проведення відповідної аналітичної роботи.

Враховуючи викладене, як стверджує захисник, запитувана інформація не підпадає під визначення публічної інформації у ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки містить конфіденційну інформацію і її формування потребує додаткової, у том числі аналітичної роботи.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді, пропуск якого захисник мотивує тим, що всупереч вимогам ст.285 КУпАП копія постанови була вручена йому лише 24.10.2017 року, а написання обґрунтованої апеляційної скарги неможливе без ознайомлення з текстом судового рішення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4, які підтримали клопотання про поновлення процесуального строку, апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно з ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана 26.10.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Справу розглянуто за участю ОСОБА_3 та захисника, однак копія постанови була вручена захиснику особисто лише 24.10.2017 року, що підтверджується розпискою (а.с.71). Оскільки подання апеляційної скарги потребує вивчення висновків суду та мотивів прийнятого рішення, що неможливо без ознайомлення з текстом постанови, строк оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Доказами вчинення ОСОБА_3 правопорушення є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, запиті ОСОБА_5 на публічну інформацію від 20.06.2017 року та листі від 27.06.2017 року вих. № 8214/К/99-99-17-04-14 за підписом в.о. директора Департаменту погашення боргу ДФС ОСОБА_3

У цьому листі на запит ОСОБА_6 про направлення на електронну адресу копій всіх рішень керівника ДФС та його заступників про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року ОСОБА_3 послався на положення ст.ст.6, 19 Конституції України, а також ст.ст.1, 6, 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст.20 Закону України "Про інформацію", п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17, п.п.21.1.6, 21.1.7, п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України Закону, в яких дається визначення того, що є публічною інформацією, інформацією з обмеженим доступом, та йдеться про заборону контролюючих органів розголошувати інформацію з обмеженим доступом. Як додатки до листа була долучена інформація з офіційного сайту ДФС про кількість таких рішень, прийнятих у запитуваний період.

Доводи захисника про те, що запитувана ОСОБА_6 інформація є конфіденційною, тобто інформацією з обмеженим доступом, є непереконливими, і були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, який не прийняв їх до уваги, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно з ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації, а однією з гарантій забезпечення права на доступ до публічної інформації є максимальне спрощення процедури подання запиту на інформацію та отримання інформації.

Запитувана ОСОБА_5 інформація була створена ДФС в процесі виконання своїх обов'язків, знаходиться у володінні суб'єкта владних повноважень, задокументована, тобто є публічною і доступ до неї регулюється положеннями Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно з ст.6 Закону інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Згідно з ст.7 Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з п.100.10 ст.100 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до 01.01.2017 року, рішення щодо розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу окремих платників податків щороку оприлюднюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З огляду на те, що такі рішення підлягали оприлюдненню, хоча і не в повному обсязі, і це було правомірним, посилання захисника на положення п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17, п.п.21.1.6 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України якими надано право платнику податків на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, а так само покладено обов'язок на контролюючий орган не розголошувати інформацію з обмеженим доступом, є недоречними. За змістом цієї норми платник податків наділений правом на нерозголошення відомостей крім випадків, коли це прямо передбачено законом, а в даному випадку, як зазначено раніше, Податковим кодексом було України було передбачено оприлюднення рішень щодо розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу.

А тому, оцінюючи зміст запитуваної інформації на предмет її конфіденційності, слід зауважити, що в силу закону обмеження доступу юридичними особами до інформації про розстрочення, відстрочення їм грошових зобов'язань чи податкового боргу не могло здійснюватися. До того ж, можливість завдання істотної шкоди репутації юридичних осіб розголошенням такої інформації є лише припущенням сторони захисту, і не свідчить про те, що ця шкода переважатиме суспільний інтерес у доступі до інформації.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на необхідність проведення великого обсягу аналітичної роботи для надання інформації є слушними. Однак ОСОБА_5 було відмовлено у наданні інформації саме через необґрунтоване віднесення її до інформації з обмеженим доступом.

Отже, обставини справи суддею місцевого суду з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, і винуватість ОСОБА_3 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_3 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає вимогам ст.33 КУпА.

Таким чином постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику ОСОБА_4 строк оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 25 /двадцяти п'яти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 /чотириста двадцять п'ять/ гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн