ПОСТАНОВА

іменем України

27 грудня 2017 рокуСправа №451/1571/17
Провадження № 3/451/582/17

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Мулявка О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українку, громадянку України, жительку м.Радехів, вул.Кути, 20 Львівської області, працюючу на посаді керівник відділу освіти Радехівської державної адміністрації Львівської області, одруженої, до адміністративної відповідальності притягалася 20 лютого 2017 року за ч.1 ст141 КУпАП.

за ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник відділу освіти ОСОБА_1, запитувану публічну інформацію необґрунтовано віднесла до інформації з обмеженим доступом, а саме - листи від 21.07.2017 року вих.№502 та вих.№503 та лист вих.№562 від 04.09.2017 року, тобто в її діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачуваного ч.2 ст.2123 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання зявилася та пояснила, що ОСОБА_2 зверталася із інформаційними запитами до Радехівської РДА на ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в надані яких було відмовлено. Вважає, що вона діяла відповідно до чинного законодавства.

Причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 КУпАП, стверджується належними та допустимими у відповідності до ст.251 КУпАП доказами, що наявні в матеріалах справи та досліджені суддею, це зокрема:

- протоколом про адміністративні правопорушення від 16.11.2017 року вбачається, що Керівник відділу освіти ОСОБА_1, запитувану публічну інформацію необґрунтовано віднесла до інформації з обмеженим доступом, а саме ( листи від 21.07.2017 вих №502 та №503 та лист №562 від 04.09.2017 року). Таким чином, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачуваного ч.2 ст.2123 КУпАП. (а.с.4-6);

- із заяви ОСОБА_2 від 01.08.2017 року вбачається, що 20.07.217 року було подано два інформаційні запити до Радехівської РДА на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7);

- із інформаційного запиту від 20.07.2017 року вбачається, що було подано інформаційні запити до Радехівської РДА на ОСОБА_3 (а.с.8);

- із інформаційного запиту від 20.07.2017 року вбачається, що було подано інформаційні запити до Радехівської РДА на ОСОБА_4 (а.с.9);

- із відповіді відділу освіти РДА від 21.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у наданні запитуваної інформації про ОСОБА_4 з посиланням на Закон України «Про захист персональних даних». (а.с.10);

- із відповіді відділу освіти РДА від 21.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у наданні запитуваної інформації про ОСОБА_3 з посиланням на Закон України «Про захист персональних даних». (а.с.11);

- із звернення регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області від 19.08.2017 року вбачається, що керівнику відділу освіти Радехівської РДР, скероване звернення в якому просить надати пояснення щодо відмови у наданні запитуваної інформації гр..ОСОБА_2 та про повторний розгляд даних запитів. (а.с.12);

- із пояснень ОСОБА_5 від 04.09.2017 року вбачається, що запити на які надано листами №502 та №503 від 21.07.2017 року, стосувалися надання інформації щодо конкретних фізичних осіб, згода яких на розповсюдження стосовно них інформації відсутня у відділі освіти РДА, тому в наданні таких запитів, було відмовлено. (а.с.13-15);

- із відповіді відділу освіти РДА від 21.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 було повторно відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на Закон України «Про захист персональних даних». (а.с.23-24).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-17 від 01.05.2015 року це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом

З аналізу визначення публічної інформації вбачається, що вся інформація, якою володіє субєкт владних повноважень, є публічною інформацією.

Як зазначено в частині 1 ст.3 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року право на доступ до публічної інформації гарантується обовязком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 5 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.6 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація та службова інформація.

У частині першій ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-17 від 01.05.2015 року зазначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої ст.6 Закону.

Відтак, обмежуючи доступ до запитуваної інформації, необхідно застосувати частину другу ст.6 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року, яка чітко вказує, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Такий обґрунтований висновок має надаватись розпорядником інформації в листі, яким він відмовляє у наданні запитуваної інформації з мотивів обмеження доступу до неї.

Інших, ніж вказані вище, підстав для обмеження доступу до інформації Закон не передбачає. Якщо інформація належить до конфіденційної, для обмеження доступу до неї розпорядник має перевірити дотримання сукупності вимог, передбачених частиною другою ст.6 Закону. Так у відповіді розпорядник має вказати, для захисту якого інтересу доступ до інформації обмежується. Якщо такий інтерес наявний, далі розпорядник має вказати, в чому полягає істотність шкоди, що може бути завдана розголошенням цієї інформації, і чому суспільний інтерес в її отриманні не переважає шкоду від її оприлюднення. Відсутність відповіді хоча б на одне із вказаних питань означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає.

Водночас, з відповіді від 21.07.2017р. вих.№502 та вих.№503 вбачається, що трискладового тексту, визначеного частиною другою ст.6 Закону проведено не було.

Відтак відповідями від 21.07.2017р. вих.№502 та вих.№503 особі було безпідставно (без проведення трискладового тесту) відмовлено в наданні запитуваної інформації, за що відповідно до п.3 частини першої ст.24 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року винні особи мають нести відповідальність, яка передбачена ч.2 ст.212-3 КУпАП.

Окрім того, варто зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України "Про захист персональних даних» обробка персональних даних це будь-яка дія або сукупність дій, зокрема, таких як використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача). Аналіз положень статті 11 Закону свідчать, що обробка персональних даних може здійснюватись відповідно до закону або за згодою особи.

Аналогічні положення передбачено і частиною першою статті 16 Закону України «Про захист персональних даних», згідно з якою «порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону».

Також згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

З метою забезпечення балансу між інтересом особи у обмеженні доступу до інформації про себе та правом суспільства знати суспільно-необхідну інформацію, низкою законів передбачено випадки, коли поширення персональних даних особи може здійснюватись без згоди особи. Такі випадки передбачаються положенням статті 5 Закону України «Про захист персональних даних", відповідно до якої не належать до інформації з обмеженим доступом, персональні дані, зокрема, щодо отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України Про доступ до публічної інформації».

Відповідно, інформація про осіб, які працювали в відділі освіти РДА та отримували бюджетні кошти, є відкритою та надається у відповідності до вимог Закону.

Згідно з матеріалами Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 р. у разі якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Отже, відмова у наданні інформації є обґрунтованою, у разі якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.

Закон не вимагає обов'язкового складення та затвердження Переліку відомостей, що становлять конфіденційну інформацію. Перелік, у разі затвердження, має складатись з абстрактних категорій інформації, яка може бути віднесена до конфіденційної, безвідносно до конкретної інформації (конкретного документа). Тобто, перелік слугує тільки орієнтиром для запитувачів щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено, у разі якщо застосування трискладового тесту в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження. З огляду на це не може бути наперед визначеного переліку конфіденційної інформації, тобто відомостей, які автоматично відносяться до конфіденційної інформації.

Таким чином, включення відомостей до Переліку відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, не є підставою для відмови у наданні інформації.

При цьому, ч.7 ст.6 Закону №2939-17 від 01.05.2015 року наголошує, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Це означає, що у разі, якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, надається його копія, з якої вилучено таку інформацію, наприклад, шляхом ретушування.

З викладених вище підстав, суд приходить до висновку, що запитувана інформація відноситься до публічної, а посилання у відповіді на її конфіденційність не відповідає положенням Закону.

Тобто, дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.2123 КУпАП, як дрібне хуліганство.

Обставинами, що помякшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, у діях ОСОБА_1 судом не встановлено.

Узагальнюючи вищенаведене, із врахуванням характеру вчиненого правопорушення та обставин, при яких воно мало місце, приходжу до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу, що буде згідно ст.23 КУпАП достатньою та необхідною мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.4 ч.2 п.5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011р. (із подальшими змінами та доповненнями) із правопорушника необхідно стягнути судовий збір в розмірі 320 гривень .

Керуючись ст.ст.283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача ; банк отримувача ГУДКСУ; код банку отримувача (МФО)- 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення через Радехівський районний суд.

СуддяОСОБА_6