Дата документу 19.12.2017
ЄУ № 420/1927/17
Провадження №3/420/428/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року смт. Новопсков

Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Пронька В.В., за участю секретаря Сіренко А.В., прокурора Мукбаніані Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Апеляційного суду Луганської області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, судді у відставці, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, якій розяснено її права відповідно до ст. 268 КУпАП, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Новопсковського районного суду Луганської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №173 від 02.11.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, будучи відповідно до ст. 1, ст. 45 та ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом декларування, примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», отримавши 14.02.2017 дохід в сумі 112423,51 грн, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (80 000 грн), письмово не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані шляхом внесення такої інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, не визнала. Суду пояснила, що будучи звільненою 07.02.2017 з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у відставку на підставі Рішення Вищої ради правосуддя, вона отримала довідку ТУ ДСА України в Луганській області щодо нарахованих їй сум за січень-лютий 2017 року, які включали в себе і вихідну допомогу. Того ж дня нею подано електронну декларацію із зазначенням всіх сум, включаючи і вихідну допомогу, яка успішно збережена в Єдиному держаному реєстрі. Посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 «Про притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» стверджує, що вона не є субєктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки була звільнена з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку, тобто з підстав, передбачених п. 4 ч.6 ст.126 Конституції України. З цих підстав просила закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, що вона є субєктом даного правопорушення, і наполягав на накладенні адміністративного стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 176-2 КУпАП.

Суд, вислухавши думку прокурора, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог КУпАП одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст.247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, згідно рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у відставку» від 24.01.2017 № 19/0/15-17, ОСОБА_1 звільнена з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу голови Білокуракинського районного суду Луганської області «Про відрахування зі штату судді Білокуракинського районного суду Луганської області Кобзій Т.І.» від 06.02.2017 № 6, ОСОБА_1 відраховано зі штату Білокуракинського районного суду Луганської області 07.02.2017 у звязку з поданням заяви про відставку.

Згідно довідки про доходи, виданої 07.02.2017 ТУ ДСА України в Луганській області, ОСОБА_1 за період з січня по лютий 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 152825,94 грн.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. ст.10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомити про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, і обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Отже особа, повинна мати певний умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, у звязку з чим, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

В інформаційному листі судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначено, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», припиняючи діяльність, повязану з виконанням функцій держави, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2017 по 07.02.2017, яка розміщена на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, та роздруківка якої знаходиться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в якій, зокрема, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки», зазначено дохід, отриманий у виді заробітної плати за основним місцем роботи в Білокуракинському районному суді Луганської області в розмірі 152826 грн, який за твердженнями ОСОБА_1 включає в себе отриману нею суми заробітної плати за січень 2017 року у розмірі 13169,40 грн, заробітної плати за лютий 2017 року у розмірі 139656,54, яка в свою чергу включає в себе вихідну допомогу в розмірі 112423,51 (за вирахуванням податків).

Прокурором в судовому засіданні не наведено заперечень щодо того, що отримана ОСОБА_1 сума заробітної плати за лютий 2017 року в розмірі 139656,54 грн, в тому числі вихідна допомога в розмірі 112423,51 грн, не відображена нею у поданій декларації.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, спрямованого на неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а відповідно субєктивної сторони правопорушення, що є обов'язковим елементом складу останнього.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і в судовому засіданні не встановлені.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, при прийнятті рішення суд звертає увагу на те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» розяснює, що, системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 КЗпП України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст.4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст. 149-1 Конституції України).

Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти пяти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VІІІ підстав».

Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119-125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Іншими словами, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст.126 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Наведене стосується й інших правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч. 2 цієї статті), наприклад, внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у звязку з відставкою до досягнення ним шістдесяти пяти років, адже субєкт їх вчинення однаковий.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 звільнена з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у звязку з поданням заяви про відставку, тобто з підстав, передбачених п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України, що вбачається з рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у відставку» від 24.01.2017 № 19/0/15-17, вона не може бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 7, 9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, ст.ст. 245, 247, 283-285, 287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області.

Суддя: В.В. Пронька