ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Гєрцик Р.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2., захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 16 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, згідно протоколу, 21 листопада 2016 року, біля 19 год. 10 хв. в м.Новогродівка по вул.Надії, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ », номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, був зупинений працівниками національної поліції, при спілкуванні з яким виявилися явні ознаки алкогольного сп'яніння (очі не реагують на світло, сухість ротової порожнини), від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як незаконну та необґрунтовану, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що в судовому засіданні не був присутній, тому був позбавлений права надати пояснення, відповідні докази та приймати участь у їх дослідженні під час судового розгляду. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд однобічно та неповно дослідив докази та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність складу адміністративного правопорушення та доведеність його винуватості. Вказує, що працівниками поліції було порушено сам порядок проведення огляду на стан сп'яніння, передбачений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Сам він не відмовлявся від проходження такого огляду, але на місці складання протоколу працівниками поліції йому не було запропоновано пройти первинний огляд з застосуванням технічних засобів, про що свідчить відсутність запису в протоколі в належній графі. Працівники поліції, на його думку, навмисно наполягали їхати на їх автомобілі до медичного закладу м.Покровська, який знаходиться на досить значній відстані від Новогродівки, що з врахуванням пізнього часу доби ускладнювало зворотній шлях до автомобіля, в якому знаходились жінка та дві малолітні дитини. На його вимоги їхати до медичного закладу Новогродівки або Селидового було відмовлено. Йому було запропоновано письмово відмовитися від такого огляду, на що він був змушений погодитися. Також, існують протиріччя в його показаннях та свідках, оскільки з них вбачається, що вони були надані працівникам поліції після складання протоколу та в іншому населеному пункті, на місці складання протоколу їх взагалі не було.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає задоволенню, а постанова судді скасуванню за таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

З постанови місцевого суду вбачається, що суддя взагалі не встановив факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, а лише послався на обставини його вчинення, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, ст.130 КУпАП є нормою банкетною, тобто відсилає до порушень, які визначені Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами в сфері безпеки дорожнього руху, а тому суд повинен встановити і зазначити в судовому рішенні які ж саме норми порушив ОСОБА_2. Однак судом зазначені вимоги взагалі проігноровано, більш того, в оскаржуваній постанові лише зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду, без вказівки причин та цілі цього огляду. До того ж в судовому рішенні зазначено, що у ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, натомість, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що саме наркотичного.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.277-2, 278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу. Єдиним та офіційним засобом виклику цієї особи до суду, відповідно до зазначених норм закону, є тільки вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Виклик особи в інший спосіб (факсом, телефаксом, телефонограмою, SMS- повідомленнями) є винятковим та можливим лише у разі, якщо ця особа самостійно надала такі дані щодо себе та погодилася на виклик у такий спосіб, що повинно підтверджуватися відповідними процесуальними документами.

Однак, в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про належне, відповідно до зазначених вимог закону, повідомлення повісткою ОСОБА_2 (тобто фактичне її отримання) про час та місце розгляду справи щодо нього. Телефонограма та судова повістка без даних про її отримання, що містяться в цих матеріалах не можуть свідчити про таке повідомлення, так як відсутні будь-які дані про те, що він погодився на такий спосіб виклику, та що таке сповіщення дійсно мале місце, судовий розгляд не фіксувався у будь-який спосіб. А тому треба констатувати, що доводи апелянта про це не спростовані поза межами обґрунтованого та розумного сумніву матеріалами справи.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя місцевого суду прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №898486 від 21.11.2016 року (а/с 2), письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а/с 3,5), а також пояснення самого ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності… . При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків… .

Первинні пояснення самого ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтвердив обставини, зазначені ним в апеляційній скарзі, наполягав на тому, що на місці йому не пропонувалося пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів, у м.Покровськ з працівниками поліції не їздив, жодних свідків під час складання протоколу не було, свої пояснення з цього приводу надав під тиском з боку працівників поліції, які своїми діями фактично змусили його відмовитися від поїздки до м.Покровська, а значить й від самого огляду, на який він від самого початку був цілком згоден у будь-який спосіб у населеному пункті, де його зупинили.

Процедура та порядок огляду на стан сп'яніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Відповідно до зазначених правових норм такий огляд відбувається спочатку на місці зупинки працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, а у разі відмови або незгоди з результатами водій направляється для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоров'я, який входить до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України (АРК, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій).

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано. Даних про надання можливості пройти первісний огляд ОСОБА_2 на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів матеріали справи не містять.

В матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які виконані вже на заздалегідь заготовленому печатному бланку, куди лише вносяться дані про особу свідка кульковою ручкою, крім того, вони надані працівникам поліції 21 листопада 2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин у м. Покровську. Надані пояснення за їх змістом були відібрані від свідків вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, та на значній відстані (кілька десятків кілометрів) від місця його складання (м.Новогродівка), які подолати за 15 хвилин взагалі неможливо, тому викликають обґрунтовані сумніви щодо свободи надання таких пояснень, та взагалі правильності, правдивості зазначених у них відомостей, а також існування самого факту надання таких свідчень. Однак суд надав таким доказам перевагу, не перевіривши їх легітимність шляхом безпосереднього допиту зазначених свідків, так як зазначені суперечності є надто наявними та нелогічними.

З метою перевірки вищевказаних пояснень свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 викликались до апеляційного суду, однак, поштові повідомлення повернулись на адресу суду з посиланням, що адресати за зазначеною адресою не проживають, що дає обґрунтовані підстави для визнання зазначених доказів неналежними, а доводи ОСОБА_2 про це слід визнати слушними.

За таких же обставин слід визнати первинні пояснення ОСОБА_7 такими, що не відповідають дійсності, так як він також не міг перебувати в м.Покровську у зазначений час. Також заслуговують на увагу його твердження про вимоги працівників поліції їхати до медичного закладу на таку значну відстань, коли в самій Новогродівці та у найближчому населеному пункті Селидовому існують спеціальні заклади охорони здоров'я, визначені МОЗ як такі, що мають право на проведення відповідних оглядів, що свідчить про певний тиск на нього з цього приводу та провокування відмови від огляду, ці доводи апелянта також не спростовані матеріалами справи.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Між тим, судом при розгляді справи ці вимоги закону не було виконано, свій висновок, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд зробив лише з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових пояснень осіб, що зазначені понятими, фактично не перевіривши їх, а тому висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд, який розглядав справу, помилково прийшов до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, постанову районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 16 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області Р.В.Гєрцик