АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/300/17 Справа № 695/214/17 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 164 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, інспектора Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Лістрового Е. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.; стягнуто судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и в :

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, 24.01.2017 року о 14 год. 25 хв., на КП «Золотоноша», керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів по маршруту Харків-Черкаси без реєстрації та ліцензії.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, в яких просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року, скасувати її та закрити провадження в справі.

Указує, що не був присутнім під час розгляду справи відносно нього в суді першої інстанції, копію постанови не отримував. Про наявність постанови від 22.02.2017 р. йому стало відомо 27.03.2017 р. у Богодухівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, куди він з'явився за викликом державного виконавця та дізнався про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього штрафу згідно зазначеної постанови. Того ж дня він отримав копію зазначеної постанови у відділі ДВС.

Крім того зазначає, що йому дійсно надходили судові повістки, які отримувала його дружина ОСОБА_4, однак він вважав, що це повістки по іншій справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, відносно нього. При цьому, на нього було накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн., який він не оспорював та мав намір сплатити, тому до суду не з'явився. Якби він знав, вказує апелянт, що здійснюється розгляд справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, він би обов'язково з'явився до суду, щоб мати можливість довести свою невинуватість.

Тому вважає, що строк на оскарження постанови пропущений ним з поважних причин.

По суті апеляційної скарги вказує, що вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з тим, що місцевим судом було неповно та неправильно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом, а також через невідповідність висновків суду обставинам справи, та через порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зазначає, що дійсно 24.01.2017 року близько 14 год. 30 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_2, був зупинений на 121 км а/д Бориспіль - Запоріжжя поліцейським СРПП № 3 Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_5 за те, що на автомобілі був забруднений номерний знак, про що був складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Під час цих подій у кількох метрах від нього та поліцейського стояв невідомий чоловік у формі, який підійшов до нього та запитав, куди він їде та звідки, на що він відповів, що їде з Харкова в Черкаси та везе своїх знайомих у справах. Після цього чоловік підійшов до автомобіля та подивився на номер й більше нічого не запитував. Вказує, що представник Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області жодних протоколів відносно нього в його присутності на складав, про можливі вчинення ним правопорушення нічого не повідомляв, будь - яких прав та обов'язків не роз'яснював. Жодних протоколів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, він не підписував.

Також вказує, що представник Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області не опитував двох його знайомих, які їхали разом з ним в автомобілі у справах в м. Черкаси, не зясовував мету поїздки та на яких умовах вона здійснюється. Зазначає, що поїздка не мала на меті отримання прибутку від перевезення пасажирів, він не отримував грошових коштів від пасажирів за їх перевезення, тобто він не здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів.

Вказує, що під час розгляду справи місцевий суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, порушив вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з'ясував всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, зокрема щодо того, чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення, що позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків.

Такі обставини, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення, виключають провадження у справі, виходячи з чого суд першої інстанції відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП та п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП повинен був закрити провадження в справі.

В судовому засіданні ОСОБА_3, підтримавши апеляційну скаргу, з мотивів в ній зазначених, просив її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції й закрити провадження в справі.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектор Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Лістровий Е. П. указав, що, на його думку, рішення суду про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності відповідає вимогам закону, тому постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою. В судовому засіданні він пояснив, що ним 24.01.2017 року було встановлено, що гр. ОСОБА_3 на КП «Золотоноша» на автомобілі НОМЕР_3, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів по маршруту Харків-Черкаси без реєстрації та ліцензії в порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». На запитання суду, чому в протоколі відсутні свідки відмови обвинуваченого від підпису, указав, що він не міг їх знайти посеред дороги, а працівники поліції свідками бути не можуть. На запитання суду, чому не були взяті пояснення у пасажирів автомобіля обвинуваченого, відповів, що це робити немає сенсу, оскільки такі особи ніколи не дають показів проти водія.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6 показала, що 24 січня 2017 року вона зі своїм братом попросили свого сусіда ОСОБА_3 допомогти перевезти їм речі з Харківської в Черкаську область. Він погодився. Дорогою, щоб якось компенсувати свої витрати на бензин, вони підібрали двох попутників. З цією метою вона зробила трафарет з написом «Черкаси» і поставила його під лобовим склом автомобіля.

Заслухавши пояснення апелянта, інспектора, свідка, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 289 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою може бути поновлено.

Як вбачається з постанови районного суду, ОСОБА_3 не був присутнім під час розгляду справи відносно нього, хоча був належно викликаний в судове засідання, на що вказує відповідне поштове повідомлення про вручення йому ще 08.02.2017 р. та 15.02.2017 р. викликів до суду (а.с. 11, 13). Однак, як вказує апелянт, відносно нього в суді першої інстанції розглядалась й інша справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, тому він помилково вважав, що повістки про виклик до суду надходять саме по ній, оскільки не був обізнаний про наявність справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. Зі слів обвинуваченого копію постанови від 22.02.2017 р. отримав в Богодухівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.03.2017 р. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про вручення йому копії оскаржуваної постанови, а конверт із вкладенням, а саме копією постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року, повернувся як невручений адресату (а.с. 17). Враховуючи, що апеляційна скарга була подана до суду першої інстанції 07.04.2017 року, суд вважає, що строк на оскарження постанови суду був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Щодо суті апеляційних вимог суд апеляційної інстанції вбачає наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюється наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Як встановлено із змісту протоколу та постанови судді, ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність з перевезення пасажирів без реєстрації та ліцензії. Єдиним джерелом доказування того, що в діях обвинуваченого є склад поставленого йому у вину правопорушення, є сам протокол про відповідне адміністративне правопорушення. Інші дані стосовно такої діяльності ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно ст. 3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміють діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Із змісту викладеного не встановлено, яким чином ОСОБА_3 здійснює таку діяльність, який дохід був ним отриманий і на підставі яких даних був зроблений висновок, що в цьому випадку він здійснював безпосередньо діяльність, а не був це одиничний випадок. Всі ці обставини, як під час оформлення протоколу інспектором, так і при прийнятті постанови судом, з'ясовані не були та не дана оцінка діям ОСОБА_3 у контексті вимог ч. 1 ст. 164 КУпАП. Не встановлено провадження ОСОБА_3 господарської діяльності і під час апеляційного розгляду справи із пояснень інспектора Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Таким чином, висновки місцевого суду, викладені в постанові про нібито здійснення ОСОБА_3 діяльності без реєстрації та ліцензії в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» спростовуються зібраними по справі доказами.

Оскільки сам обвинувачений категорично заперечує факт вчинення ним правопорушення, й інших доказів, крім змісту протоколу, на підтвердження того, що склад правопорушення встановлений, немає, суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з принципу презумпції невинуватості, у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що склад правопорушення і його подія взагалі за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_3 належно підтверджені.

Тому постанова місцевого суду як незаконна, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко