П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 29 жовтня 2016 року в 04 год. 00 хв. по вул. Кудряшова в м. Києві керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що копію судового рішення до цього часу не отримав, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин. На думку апелянта, судом порушено його право на захист.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно досліджені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства. На його думку, суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), інспектор поліції після його незгоди на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння повинен був запропонувати йому пройти огляд в медичному закладі. Як вбачається з матеріалів провадження, працівниками поліції це зроблено не було.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд, розглядаючи справу щодо нього, порушив принципи повноти та об'єктивності судового розгляду, оскільки він не був присутнім при розгляді, не надав пояснення суду та доказів щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду, в той же час його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд зобов'язаний був повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вона відповідно до ст. 268 КУпАП має право брати участь у розгляді справи.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 не був присутнім під час розгляду справи 22 грудня 2016 року.

В такому випадку десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним постанови суду. Матеріали провадження даних про отримання ОСОБА_2 копії постанови суду не містять.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не був присутнім при оголошенні постанови судді, а в матеріалах справи відсутні дані про дату отримання ним судового рішення, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на оскарження постанови, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо нього, оскільки процедура проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння працівниками поліції грубо порушена.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Зазначеною Інструкцією регламентований порядок проведення огляду на стан сп'яніння. Як зазначив сам ОСОБА_2, він відмовився від проходження огляду, тому його доводи про порушення процедури огляду на стан сп'яніння є необґрунтованими, оскільки він фактично не проводився.

Відповідно до п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення АП 2 № 042181 від 29 жовтня 2016 року ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах з ротової порожнини, нечітка мова). Відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до яких ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився.

ОСОБА_2 не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння та пояснює це тим, що він поспішав додому. Про свою часткову згоду він вказав в протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи ОСОБА_2 є непереконливими, а вказана обставина, на думку суду, не є поважною причиною невиконання вимог працівника поліції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис правопорушника про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з правами та обов'язками. Крім того, в протоколі містяться пояснення ОСОБА_2, відповідно до яких він з протоколом частково погоджується, автомобілем не керував, знаходився в ньому на стоянці.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апелянта про те, що він не керував автомобілем, а просто в ньому знаходився не підтверджуються будь - якими доказами.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав показання, які не узгоджуються з показаннями, наданими ним після вчинення ДТП.

В своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що він був зупинений інспектором поліції та останній запропонував йому пройти огляд на стан сп'яніння.

В той же час, відповідно до письмових пояснень, написаних ним власноручно в протоколі про адміністративне правопорушення, з протоколом він погодився частково, автомобілем не керував, а знаходився в ньому на стоянці.

Оскільки пояснення ОСОБА_5 є непослідовними, вони не можуть бути оцінені апеляційним судом на користь апелянта.

З огляду на викладене,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 надав характеристику з місця проходження служби, відповідно до якої він характеризується виключно позитивно. Проте вона не може бути врахована апеляційним судом, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає альтернативного виду стягнення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун