АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/538/2017 Постанова суду першої інстанції винесена суддею Старовойтовою С.М.
Категорія: ч 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва КепкалЛ.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 н.м.д.г., що на день розгляду справи становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3 10 вересня 2016 року о 22 годині 40 хвилин, керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1, по бульвару Перова, 2/1, в м. Києві, в стані алкогольного сп'яніння, який був встановлений в установленому законом порядку в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія». Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2016 року, ухвалити нову постанову, якою провадження закрити, за закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню так як її постановлено з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення і вона не відповідає дійсним обставинам події.

По - перше, суд не впевнившись в тому, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання провів судовий розгляд за його відсутності, чим позбавив ОСОБА_3 права на захист своїх прав та інтересів.

По - друге, суддя вирішуючи питання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення стягнення згідно санкції статті застосував до останнього позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, однак апелянт вказує, що ніколи не мав посвідчення водія, а тому суд не вправі був позбавляти ОСОБА_3 права керуванням транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а тому висновок, викладений в постанові суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у постанові обставин, є правильним.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказом у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису та інше.

Доказом вчинення ОСОБА_3 зазначеного адміністративного правопорушення є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою на те особою (а.с. 1), відповідно до якого, ознайомившись з суттю правопорушення,ОСОБА_3 не виявив бажання дати будь - які пояснення; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.09.2016 року, згідно з яким ОСОБА_3 перебував у стані наркотичного сп'яніння (маріхуана, амфетамін);

та рапортом інспектора УПП м. Києва лейтенанта поліції Корнієнко Є.О.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, вказаним доказам по справі судом першої інстанції надана належна оцінка.

Всі наведені докази у справі є належними та допустимими і в своїй сукупності свідчать про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні п. 2.9 а ПДР України та як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводу апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, то як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 з запізненням повідомлявся про час розгляду справи в суді першої інстанції, внаслідок чого в судове засідання не з'явився, і справа була розглянута без участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, що позбавило цю особу можливості реалізувати права, передбачені вищезазначеною нормою права.

Врахувавши зазначені обставини, та з метою поновлення прав ОСОБА_3, апеляційним судом було поновлено апелянту строк на оскарження постанови суду першої інстанції, та було повідомлено про день та час апеляційного розгляду. До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з'явився, надіславши суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність.

Враховуючи наведене, оскільки права ОСОБА_3 були поновлені судом апеляційної інстанції, то недотримання судом 1 інстанції вимог ст. 268 КУпАП не є безумовною підставою для скасування постанови суду. Тим більше із закриттям провадження по справі за сплином строків накладення адміністративного стягнення, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 правопорушення було вчинено 10 вересня 2016 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення судом могло бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, тобто не пізніше 10 грудня 2016 року.

З постанови суду вбачається, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено в межах строку накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, що стосується накладеного на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, то апеляційний суд відмічає, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, суд не перевірив чи видавалось на ім'я ОСОБА_3 посвідчення водія.

Судом апеляційної інстанції, з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 було надано запит до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України з метою з'ясувати інформацію щодо видачі на ім'я ОСОБА_3 посвідчення водія. З відповіді, отриманої Апеляційним судом м. Києва з вищезазначеного сервісного центру вбачається, що станом на 13.03.2017 року, згідно з реєстраційними даними Єдиного державного реєстру МВС України щодо видачі посвідчення водія на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інформація відсутня.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортну, а також адміністративні правопорушення на транспорті, від 23.12.2005 року № 14, суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права, або взагалі його не мала.

Враховуючи рекомендації вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ України, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення, шляхом виключення з резолютивної частини постанови суду рішення суду про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, залишивши в силі рішення суду про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.

А відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - підлягає зміні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2016 року щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови рішення суду про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами строком на один рік.

Вважати ОСОБА_3 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн.

В іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал