ЄУН№ 336/7501/17
пр. № 3/336/2570/2017
ПОСТАНОВА
Іменем України
22 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-11 ч. 4 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мелітополь Запорізької області, мешкає у АДРЕСА_1 , водія лінійного нагляду ВЧ НОМЕР_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 складений протокол щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 без поважних причин з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби 0512.2017 року не прибув до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою.: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що напередодні його відпустили на вихідні додому без надання відпустки, а 05.12.2017 року він дійсно не повернувся до військової частини.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 172-11 ч. 4 КУпАП передбачено відповідальність зокрема за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб , вчинені в умовах особливого періоду.

Таким чином відповідальність за ст. 172-11 КУпАП наступає за вчинення наступних дій:

1. військовослужбовець самовільно залишив військову частину або місце служби;

2. військовослужбовець не з`явився вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення;

3. військовослужбовець не з`явився вчасно без поважних причин з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

В протоколу про адміністративне правопорушення всупереч положенням ст. 256 КУпАП не вказано яку ж конкретно з визначених ст. 172-11 ч. 1 КУпАП вчини ОСОБА_1 .

При цьому з пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані жодним чином, вбачається, що він залишив військову частину не самовільно, а з дозволу керівництва, тобто не вчиняв самовільного залишення військової частини.

Також ОСОБА_2 не був офіційно звільнений з частини, призначений або переведений, а також і не перебував у відрядженні, відпустці або у лікувальному закладі, оскільки жодного доказу протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, в протоколі відсутнє викладення об`єктивної сторони правопорушення, адже не вказано у відповідності до диспозиції ста 172-11 КУпАП які саме дії особо,щодо якої складено протокол, вчинив.

Також жодним чином не обґрунтоване посилання на те, що такі дії особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вчинив під час особливого періоду.

Так, статтею 1 Закону України «Про оборону України» № 1932 від 06.12.1991 року визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Оскільки воєнного стану в України не введено, тож особливий період охоплює час з оголошення рішення про мобілізацію та на час такої мобілізації.

Востаннє часткова мобілізація в Україні оголошувалась Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року, у відповідності до пункту 1 якого оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, період часу, протягом якого було оголошено мобілізацію вказаним Указом сплив ще у 2015 році, а оскільки пізніше рішень про мобілізацію не приймалось, тож висновок про те, що в Україні триває особливий період не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє обґрунтування іншого, а містяться лише вільне та таке, що суперечить прямим нормам Законів України, тлумачення положень нормативно-правових актів.

Стаття 9 КУпАП дає визначення адміністративного правопорушення як протиправної винної дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків (ст. 14 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП вказує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Враховуючи вищевказане, суд в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладені обставини вчинення правопорушення у відповідності до диспозиції ст. 172-11 КУпАП, а зазначені дії, за вчинення яких відповідальність саме за цією статтею КУпАП, не передбачена, тож суд вбачає підстави для закриття провадження по справі за відсутністю в діях особи складу правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 172-11 ч. 4 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях особи.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Суддя О.І. Дацюк