АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи та дійшов необґрунтованого висновку про те, що він керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, який не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений з порушеннями закону, не містить суті скоєного правопорушення, частини статті закону, якою передбачена відповідальність за вчинене правопорушення. Крім цього, в протоколі зазначені невірні відомості про його прізвище та ім'я «ОСОБА_1», в той час як вірним є «ОСОБА_1».

Також вважає, що накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керувати транспортними засобами є надмірно суворим.

За наслідком розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати, а справу направити до Управління патрульної поліції в місті Києві для дооформлення.

Просить також поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, який відбувся без його участі.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1, без належного повідомлення його про час та місце розгляду справи. Як свідчать матеріали провадження, копію оскаржуваного рішення апелянт отримав лише 24.02.2017 року. У зв'язку з цим суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 02.11.2016 року о 23 год. 35 хв. керував автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, по проспекту Визволителів у місті Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чимпорушив п.2.9а ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою на те посадовою особою, та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний самим порушником без зауважень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Також протокол містить дані про свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчують факт відмови ОСОБА_1 від проходження у медичній установі перевірки на стан наркотичного сп'яніння.

Окремими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджуються обставини правопорушення, викладеного в протоколі.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поясненнями свідків не підтверджується факт його перебування у стані наркотичного сп'яніння, що свідчить про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає як за керування транспортним засобом в стані сп'яніння, так і за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винним у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, яке є безальтернативним стягненням та відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя врахував передбачені ст.33 КУпАП обставини, та наклав стягнення, що відповідає вимогам закону.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону. Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Посилання ОСОБА_1 на невірне зазначення суддею даних про його прізвище та ім'я є слушними, і можуть бути усунуті судом першої інстанції шляхом виправлення описки.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз