АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 16 грудня 2016 року приблизно о 08 год. керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Щорса, в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння, ступінь якого 0,86 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що про існування як цього протоколу, так і оскаржуваної постанови дізнався тільки з розмови з ОСОБА_3 та одразу поїхав до Печерського суду, щоб достовірно дізнатись, чи притягнули його до адмінвідповідальності, чи ні. 7 червня 2017 року отримав копію постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вважає, що строк пропущений з поважних причин, та просить його поновити.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції прийняв постанову за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не зважаючи на те, що особаа не була повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, а також про те, що в постанові зазначена адреса проживання, яка не відповідає фактичній адресі та адресі реєстрації апелянта.

Щодо фактичних обставин апелянт зазначає, що 16 грудня 2016 року не керував транспортним засобом, оскільки в цей час перебував вдома за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, та готувався до поїздки на роботу громадським транспортом, оскільки 15 грудня 2016 року віддав належний йому автомобіль автомеханіку ОСОБА_3, а технічний паспорт та права були в автомобілі під сонцезахисним козирком.

Про інцидент дізнався на початку червня 2017 року зі слів ОСОБА_3, який розповів, що вранці 16 грудня 2016 року випробовував автомобіль після проведення ремонту, та його зупинили працівники патрульної поліції. В ОСОБА_3 не було документів, тому він передав поліціянтам його (ОСОБА_2) документи, які були в автомобілі НОМЕР_1.

Також апелянт зазначає, що саме в діях ОСОБА_3 вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі відносно нього (ОСОБА_2) підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді, опитавши апелянта, свідка, дослідивши матеріали провадження та додатково долучені до апеляційної скарги докази, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню із закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих даних про виклик ОСОБА_2 до суду для розгляду справи, а також відсутні відомості про вручення ОСОБА_2 копії постанови у встановлений законом строк.

Більш того, в матеріалах справи наявний конверт на ім'я ОСОБА_2, з якого вбачається, що адреса місця проживання ОСОБА_2 зазначена відповідно до даних, зазначених в протоколі про адмінправопорушення. Проте, вказана адреса не відповідає дійсній адресі реєстрації і проживання ОСОБА_2

Крім того, конверт із повідомленням на ім'я ОСОБА_2, на якому міститься адреса ОСОБА_2: АДРЕСА_3, повернутий до суду 11 лютого 2017 року, тобто, до дня розгляду справи з написом, що такий будинок не існує (ас. 9), а тому посилання в постанові про те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що копію постанови ОСОБА_2 отримав тільки 7 червня 2017 року (ас. 11), а апеляційна скарга подана 12 червня 2017 року (ас. 12).

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений з поважних причин, є слушними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяну майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Так, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що у нього в користуванні дійсно є автомобіль НОМЕР_2, який 15 грудня 2016 року ним був поставлений на ремонт на СТО ФОП ОСОБА_4 В подальшому через досить тривалий термін, після ремонту, він забрав свій автомобіль. На початку червня 2017 року він приїхав на СТО, де зі слів ОСОБА_3 - сина власника СТО, дізнався про те, що в грудні 2016 року ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, був затриманий працівниками поліції на його (ОСОБА_2) автомобілі, і що під час зупинки ОСОБА_3 надав не свої документи працівникам поліції, а його (ОСОБА_2), які зберігалися в автомобілі. Після цього він поїхав до суду, де дізнався, що дійсно було прийняте рішення саме щодо нього (ОСОБА_2). Жоден документ у справі ним не підписувався, про наявність цих подій він не знав, за кермом 16 грудня 2016 року не перебував.

Особу, якій був переданий автомобіль на прізвище Кікнадзе, він (ОСОБА_2) не знає.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 надані документи: наряд-замовлення № 378/2 від 15 грудня 2016 року, відповідно до якого автомобіль НОМЕР_3 прийнятий на СТО ФОП ОСОБА_4 (ас. 16), наряд-замовлення № 388/2 від 22 грудня 2016 року (ас. 17), довідкою про те, що ДЕУ Ланос державний номерний знак НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2, знаходився з 15 до 30 грудня 2016 року на ремонті на СТО (ас. 18).

Опитаний під час апеляційного розгляду ОСОБА_3, який працює автомеханіком на СТО, пояснив, що автомобіль ОСОБА_2 був переданий йому для ремонту. 16 грудня 2016 року, після того, як були виконані певні роботи, він сів за кермо автомобіля ОСОБА_2 з метою діагностики ходової автомобіля. Під час руху був зупинений працівниками поліції, які виявили, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Оскільки він (ОСОБА_3) мав до цього неприємності з поліцією та при собі у нього не було документів, він вирішив скористатися документами ОСОБА_2, які останній залишив в автомобілі. Він пройшов огляд на стан сп'яніння, підписав документи, які йому надали працівники поліції, та його відпустили. Про вказані обставини він ОСОБА_2 не говорив, бо боявся. Через досить тривалий проміжок часу він цікавився у ОСОБА_2, чи не отримував останній будь-які повістки. Коли ОСОБА_2 спитав, чому йому повинні приходити повістки, він вимушений був ОСОБА_2 розповісти про те, що сталося.

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що він зателефонував знайому ОСОБА_5, якому був переданий автомобіль.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що підпис в протоколі про адміністративне правопорушення здійснений не ОСОБА_2, а ОСОБА_3 (ас. 1), і підпис ОСОБА_3, навіть, візуально відрізняється від підпису ОСОБА_2 (ас. 1, 2, 11, 13).

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що номер мобільного телефону, зазначений у протоколі, належить ОСОБА_3

З метою перевірки обставин, зазначених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в пояснення опитаних осіб, апеляційним судом викликалися в судове засідання працівники поліції, які оформляли матеріали у справі про адмінправопорушення, свідки, вказані у протоколі, а також витребовувався відеозапис подій, які відбувалися 16 грудня 2016 року.

Проте, працівники поліції та свідки на неодноразові виклики до суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, а відеозапис, згідно з листом Управління патрульної поліції у м. Києві, надати не має можливості у зв'язку з тим, що записи зберігаються протягом 30 діб з моменту фіксування події на відповідний прилад.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.1 30 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн. скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 052463.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва