АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2338/2017 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Кагарлик Київської області, громадянина України, з середньою спеціальноюосвітою, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Мікро Тронік Україна», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (п/б), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 12 червня 2017 року о 12 год. 10 хв. по вул. Жилянській, 58 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, та наближаючись до регульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який рухався по даному переходу, чим спричинив тілесні ушкодження пішоходу та механічні пошкодження транспортному засобу, порушивши п.п. 2.3 (б), 18.1, 18.4 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необгрунтованою в частині накладення стягнення, просить її змінити, замінивши накладене на нього стягнення на менш суворе, застосувавши відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постанова суду винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване та надто суворе застосування стягнення, як вид юридичної відповідальності за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, судом у постанові зазначено про врахування при накладенні стягнення, відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, однак, фактично суд абсолютно формально та однобічно дійшов до вказаних вище висновків, оскільки жодне із зазначених судом положень не було перевірено, встановлено та доведено, про що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати в дійсності на накладання стягнення та застосування того чи іншого виду стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка передбачає як штраф, так і позбавлення права керування транспортним засобом.

Між тим, суд взагалі не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а не, наприклад, штрафу, тобто у цій частині постанова є голослівною і необгрунтованою, та такою, що порушує вимоги ст. 33 КУпАП.

Зокрема, ані з матеріалів справи, ані з тексту постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися, а до того ж, у матеріалах справи і не міститься ніяких документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо. При цьому зазначає, що він працює водієм ТОВ «Мікро Тронік Україна», тобто робота, яка безпосередньо пов'язана із керуванням та обслуговуванням транспортними засобами, і ця робота є єдиним джерелом його заробітку, а він має на утриманні матір пенсійного віку, за місцем роботи характеризується позитивно.

А тому, позбавлення його права керування транспортним засобом є не чим іншим як втрата ним роботи та, як наслідок, скрутне фінансове положення не лише його, але й членів його сім'ї, не отриманню належного матеріального забезпечення та утримання хворої матері, не можливості купувати необхідні для неї ліки, і більш того, втрати можливості навіть проіснувати в нашій країні, оскільки не має кваліфікації чи професії для іншої роботи.

Таким чином, на думку апелянта, вказані вище обставини не були враховані судом під час розгляду справи, а зазначення цих обставин в самій постанові є не що іншим як формальна, не досліджена належним чином судом обставина, що є наслідком необгрунтованого застосування такого максимального виду стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим і підтверджений доказами, зібраними по справі, зокрема -даними протоколу про адміністративне правопорушення, висновку щодо розгляду матеріалів перевірки ЄО №36516, 36534 від 12.06.2017 по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.06.2017 по вул. Жилянській, 58 в м. Києві, рапортом інспектора УПП у місті Києві та рапортом чергового Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху по вул. Жилянській в м. Києві, дані щодо напрямку руху транспортного засобу до моменту ДТП, та його розташування після ДТП, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.06.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 не перебуває у стані алкогольного сп'яніння, а також поясненнями як самого ОСОБА_2, так і потерпілого ОСОБА_4, що містяться в справі про адміністративне правопорушення, та які свідчать про недотримання ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Більш того і при розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 повністю визнав себе винуватим у вчиненому адміністративному правопорушенні і не оспорював фактичних обставин справи, встановлених судом, та щиро розкаявся. При цьому також зазначив, що він відшкодував потерпілому завдані збитки і останній не має до нього ні матеріальних, ні моральних претензій, і, крім того, його робота пов'язана з необхідністю використання автомобіля і є основним та єдиним джерелом його доходів, а також, що на його утриманні знаходиться матір пенсійного віку, тому позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його доходу, що призведе до скрутного матеріального становища.

Таким чином, суддя першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив матеріали справи, а тому висновок, викладений в постанові судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставинах, є правильним.

Разом з тим, суддя апеляційної інстанції вважає, що накладене на ОСОБА_2 стягнення є надто суворим.

Так, всупереч загальним засадам накладення стягнень за адміністративні правопорушення, визначеним ст.ст. 33 - 35 КУпАП, суддя належним чином не з'ясував дані про особу правопорушника та інші обставини, що впливають на вид і розмір адміністративного стягнення, не врахував характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а лише формально послався в постанові на врахування цих обставин, внаслідок чого при альтернативній санкції закону, за порушення якого ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності, піддав його більш суворому стягненню.

Між тим, з матеріалів справи та документів, долучених до скарги, убачається, що ОСОБА_2 при наданні пояснень одразу визнав свою вину у вчиненні правопорушення та не оспорював фактичних обставин справи, також не заперечував своєї вини у вчиненому він і під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, зазначаючи в останній, що у вчиненому він щиро кається, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, та таким чином, обставиною, що пом'якшує його відповідальність за адміністративне правопорушення, є його щире розкаяння.

При цьому, обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_2, суддею не було встановлено.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи заяви потерпілого ОСОБА_4, він запропонованого йому проходження судово-медичної експертизи для встановлення наявності, характеру утворення та ступеню тяжкості отриманих ним внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не потребує, та претензій матеріального та морального характеру до водія автомобіля «Шкода Фабіа», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 не має та в подальшому не буде мати.

Водночас, при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суддею не було враховано і конкретні обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, як те, що під час проїзду пішохідного переходу та наїзду на пішохода, він мав обмежену оглядовість внаслідок саме рухаючогося поряд з ним з правої від нього сторони автобусу, а також те, що вчинене ним правопорушення є необережним та не потягло за собою тяжких наслідків.

Також, відповідно до довідки ТОВ «Мікро Тронік Україна» від 21.08.2017 Вих. № 1708/1, ОСОБА_2 з 20.01.2017 по даний час працює водієм ТОВ «Мікро Тронік Україна» і керування автомобілем є необхідною складовою здійснення ним своєї трудової діяльності, а, отже, доводи апелянта про те, що позбавлення його права керувати транспортними засобами негативно відобразиться на його матеріальному становищі, заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи та особу порушника, вважаю можливим пом'якшити ОСОБА_2 адміністративне стягнення та призначити його у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року відносно ОСОБА_2 - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Піддати ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, в доход держави.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.