Номер провадження: 33/785/469/17
Номер справи місцевого суду: 504/319/17
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2017 року, -

встановив:
Оскаржуваною постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2017 року, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, командира ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 гривень на користь держави та стягнуто судовий збір в сумі 320 гривень.

Згідно постанови судді районного суду, ОСОБА_1 будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , та відповідно до ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про державну таємницю» службовою особою, на яку покладено обов`язок щодо забезпечення охорони державної таємниці в зазначеній установі, маючи доступ до державної таємниці за формою 1, був зобов`язаний здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці в ВЧ НОМЕР_1 , проте в ході проведення перевірки стану охорони державної таємниці, виявлені численні та суттєві недоліки в організації та забезпеченні режиму секретності, внаслідок чого, за відсутності належної організації роботи режимно-секретного органу та контролю за його діяльність, у ВЧ НОМЕР_1 створено передумови до витоку секретної інформації.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про державну таємницю», Порядок 939, - не вжив відповідних заходів по організації роботи режимно-секретного органу та контролю за його діяльність, у ВЧ НОМЕР_1 створено передумови до витоку секретної інформації, чим створив передумови до витоку секретної інформації, відповідальність за яке передбачено п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути справу про адміністративне правопорушення відносно нього, скасувати постанову судді та закрити провадження у справі відносно нього.

В судові засідання апеляційного суду 15 та 30 березня 2017 року Царан не з`явився, а тому, з урахуванням відсутності даних про отримання останнім судових викликів, судовий розгляд було відкладено на 10.04.2017 року.

07.04.2017 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність, а тому апеляційний розгляд проведено за відсутністю останнього.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначені вимоги закону суддею районного суду в цілому були дотримані.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обґрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом першої інстанції.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та акту перевірки стану охорони державної таємниці від 14.12.2016 року, ОСОБА_1 ОСОБА_1 будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , та відповідно до ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про державну таємницю» службовою особою, на яку покладено обов`язок щодо забезпечення охорони державної таємниці в зазначеній установі, маючи доступ до державної таємниці за формою 1, був зобов`язаний здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці в ВЧ НОМЕР_1 , проте в ході проведення перевірки стану охорони державної таємниці, виявлені численні та суттєві недоліки в організації та забезпеченні режиму секретності, а саме:

- порушення вимог ст. 21 ЗУ «Про державну таємницю» та п. 36 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних установах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 року № 936 (надалі Порядок 939), які виразилися в неналежній організації роботи режимно-секретного органу ВЧ НОМЕР_1 та невжитті заходів щодо її приведення у відповідність до вимог чинного законодавства;

- порушення вимог п.п. 5, 160 Порядку 939, які виразилися у відсутності належного планування роботи, спрямованої на забезпечення режиму3 секретності, ігноруванні проведення певних заходів щодо охорони державної таємниці, відсутності контролю за проведенням відповідних обов`язкових заходів, спрямованих на забезпечення охорони державної таємниці;

- порушення вимог п. 216 Порядку 939, які виразилися у відсутності належного обліку у ВЧ НОМЕР_1 сховищ матеріальних носіїв секретної інформації та ключів від них, а також їх неконтрольованому обігу;

- порушення вимог п.п. 98, 219, 220 Порядку 939, які виявилися у систематичному безпідставному порушенні порядку доступу сторонніх осіб до режимних приміщень ВЧ НОМЕР_1 , а також порушенні порядку передачі (приймання) режимних приміщень під охорону та їх зняття (передачу) з-під охорони;

- порушення вимог п.п. 737, 746-1 Порядку 939, які виявилися у неналежній підготовці документів, розрахованих на забезпечення режиму секретності у ВЧ НОМЕР_1 на випадок настання правового режиму надзвичайного стану, або особливого періоду, а також відсутності необхідних документів на випадок виникнення загрози захоплення МНСІ, внаслідок чого зазначена військова частина не готова до виконання певних заходів, спрямованих на забезпечення охорони державної таємниці у випадок виникнення кризового стану;

- порушення вимог п.п. 90, 98, 263 Порядку 939, які виразилися у відсутності належного вивчення та перевірки обґрунтованості потреби громадян в доступності в доступі до секретної інформації;

- порушення вимог п. 305 Порядку 939, які виразилися в отриманні вхідних секретних документів керівництва ВЧ НОМЕР_1 без розписів у журналах встановленої форми;

- порушення вимог п.п. 156, 266, 283, 440-447 Порядку 939, які виразилися в обробленні секретної інформації в автоматизованих системах без створення відповідного комплексу технічного захисту інформації, виконання при цьому незареєстрованих машинних носіїв інформації.

Внаслідок відсутності належної організації роботи режимно-секретного органу та контролю за його діяльність, у ВЧ НОМЕР_1 створено передумови до витоку секретної інформації.

Наведені обставини підтверджуються долученими до протоколу про адміністративне правопорушення: Актом перевірки стану охорони державної таємниці від 14.12.2016 року №65/11-7594дск; поясненнями ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 (а.с. 9-32, 33).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

З таким висновком судді районного суду погоджується апеляційний суд.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить будь-яких доводів, які б спростовували висновок судді районного суду про доведеність вини, а до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився та особистих пояснень не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність скасування постанови судді районного суду, оскільки розгляд справи в районному суді було проведено за його відсутністю, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Як свідчать матеріалі справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи 10.02.2017 року (а.с.50-58), але не з`явився до районного суду, мотивуючи це тим, що буде перебувати у відпустці поза межами м. Одеси та Лиманського району Одеської області, а також послався на стан доріг та погодні умови, які, як зазначено в його клопотанні на адресу районного суду - «ускладнюють можливість швидкого пересування» (а.с.53-54).

Апеляційний суд вважає безпідставними та непереконливими зазначені доводи ОСОБА_1 на обґрунтування причини неможливості участі в судовому засіданні районного суду 10.02.2017 року, оскільки, як свідчить зміст його клопотання та документи долученні до нього, останній повинен був перебувати у відпустці з 13.02.2017 року, що не заважало йому отримавши виклик до суду через командування військово-морських сил України, прибути до районного суду 10.02.2017 року (а.с.53-58).

Крім того, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, клопотання про перенесення розгляду справи було подано ОСОБА_1 до канцелярії районного суду 09.02.2017 року, про що свідчить штам вхідної кореспонденції Комінтернівського районного суду Одеської області, що фактично спростовує доводи клопотання про необхідність перенесення розгляду справи, призначеного на наступний день, в зв`язку з нібито існуючими складнощами прибуття ОСОБА_1 до суду, з посиланням на «стан доріг та погодні умови, які ускладнюють можливість швидкого пересування» (а.а.53-54).

За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про те, що право ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні суду першої інстанції було забезпечено, а та обставина, що районний суд розглянув справу за його відсутністю, в зв`язку з його неявкою без поважних причин, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки право ОСОБА_1 на доступ до суду було в повній мірі компенсоване на стадії апеляційного перегляду рішення судді районного суду, але ОСОБА_1 також не скористався ним, та будучи сповіщеним про судове засідання не з`явився до апеляційного суду і просив розглянути справу за його відсутністю.

Що стосується призначення адміністративного стягнення, то відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З постанови судді вбачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1700 гривень суд не дотримався вказаних вимог закону та призначив стягнення, передбачене ч.1 ст. 212-2 КУпАП в максимальн6их межах санкції статті, не мотивувавши при цьому свого рішення щодо розміру цього стягнення, що не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу порушника, який, як свідчать матеріали адміністративної справи, вперше притягується до адміністративної відповідальності, а також ту обставину, що відповідно до матеріалів адміністративної справи, в результаті скоєння адміністративного правопорушення були створені передумови для порушення режиму таємності, але будь-якої реальної шкоди охоронюваним інтересам держави не заподіяно.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись вимогами ст.ст. 23, 33 КУпАП, суд вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2017 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`яти десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`яти десяти) гривень.

В решті постанову судді районного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду
Одеської області Р.І. Котелевський