Справа № 165/1738/17 Провадження №33/773/939/17 Суддя в 1 інстанції: Лизун Ю. В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді НЕСТЕРУК Борис Олегович, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 12 липня 2017 року керував в м.Нововолинську по вул.Генерала Шухевича автомобілем марки «ВАЗ 2110», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він не брав участі у розгляді справи, а про існування оскаржуваної постанови дізнався випадково із офіційного сайту Єдиного реєстру судових рішень України. Також просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що він не отримував будь-яких судових повісток про час та місце розгляду справи, а тому суд безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП. При прийнятті рішення судом також не було враховано, що огляд на стан спяніння працівниками поліції проводився з порушеннями вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного …. спяніння від 09.11.2015. Зокрема, при медичному огляді лікарем не відбирались біологічні зразки, а також не використовувалась спеціальна вимірювальна техніка. Також йому, як особі відносно якої проводився медичний огляд, не було вручено примірник висновку лікаря за результатами такого огляду, що свідчить про те, що дані результати є недійсними. Крім того, постановою судді від 03.08.2017 цю ж справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП було направлено до Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області для належного оформлення, оскільки у справі були відсутні обставини, що помякшують та обтяжують його відповідальність, дані про майновий стан та інші обставини. Після повернення справи до суду зазначені вказівки судді не були виконані. Таким чином, апелянт вважає, що оскаржувана постанова судді є незаконною та необґрунтованою.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання апеляційного суду. Про що свідчать власноручні підписи у повідомленні про апеляційний розгляд. Жодних клопотань від них про відкладення розгляду справи не надходило.

А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити, оскільки ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи, копія оскаржуваної постанови судді йому не була вручена, що стверджується матеріалами справи. Тому, на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження пропущений ОСОБА_1 із поважних причин.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_1, незважаючи на те, що він відмовився давати пояснення, не підписав протокол про адміністративне правопорушення від 12.07.2017, з цієї дати достовірно знав про існування справи відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на адресу проживання ОСОБА_1, які повертались «через не запит». Розгляд справи з ініціативи суду декілька разів відкладався. Будь-які обєктивні дані про відсутність можливості ОСОБА_1 отримувати кореспонденцію суду в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції вжито усіх заходів для багаторазового повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1, однак останній, не виявив бажання отримувати кореспонденцію суду, яка надсилалась на його адресу проживання, він особисто в термін більш як два місяці з дати складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не вживав будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не порушив вимоги законодавства та правильно розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення повністю доводиться зібраними по справі письмовими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №537401 від 12.07.2017 (а.с.1), висновком лікаря Нововолинської ЦМЛ від 12.07.2017, згідно якому ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння (а.с.5), копією посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с.6).

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що лікарем, в порушення вимог відповідної Інструкції, не взято зразки біологічного середовища та не використано спеціальну вимірювальну техніку при медичному огляді, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог п.п.7, 10 р. ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі Інструкція), відібрання зразків біологічного середовища лікарем обовязково здійснюється для проведення лабораторних досліджень щодо обстежуваної особи на визначення її спяніння наркотичним засобом або психотропної речовини.

Таким чином, відібрання біологічного середовища лікарем в особи при проведенні медичного огляду для виявлення стану алкогольного спяніння, є правом лікаря, а не обовязком.

Разом з тим, будь-які клопотання ОСОБА_1 про відібрання у нього біологічного середовища при проведенні медичного огляду в матеріалах справи відсутні.

Крім того, вищевказаною Інструкцією не передбачено обовязку лікаря використовувати спеціальну вимірювальну техніку при проведенні медичного огляду особи для визначення стану її спяніння.

Таким чином, підстав для визнання даного медичного огляду недійсним чи недовіряти змісту висновку лікаря, про що просить ОСОБА_1 в скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Докази, які свідчать про невинуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 апеляційному суду не надав, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження щодо нього на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції в повному обсязі дотрималась дані вимоги закону та обґрунтовано призначила ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи повних даних про особу ОСОБА_1, а також обставин, які помякшують чи обтяжують його відповідальність, не впливає на вид та розмір призначеного йому адміністративного стягнення, оскільки воно є безальтернативним згідно з санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, з мотивів наведених в його скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2017 року щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2017 року щодо нього без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_3