Справа №591/5410/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Капкін О. Б.
Номер провадження 33/788/469/17 Суддя-доповідач - Філонова Ю. О.
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, який працює майстром зміни сірчано-кислотного цеху №5 ПАТ «СУМИХІМПРОМ»,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

Відмовлено у задоволенні клопотання трудового колективу ПАТ «СУМИХІМПРОМ» про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року, ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він 25 вересня 2017 о 21:44 год. в м. Суми по вул. Прокоф'єва, 10, керував т/з ВАЗ 21103 д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується результатом огляду за допомогою приладу «Драгер» Alcotest 6810 тест №1434, який проводився в присутності двох свідків, проба позитивна 1,20%, чим порушив п. 2.9 а ПДР.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказану постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року, на підставі ч. 1 ст. 21 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та передати матеріали на розгляд трудового колективу ПАТ «СУМИХІМПРОМ» для застосування щодо нього заходів громадського впливу. На підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП справу про адміністративне правопорушення закрити.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Обґрунтовуючи пропуск строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, ОСОБА_3 вказує на те, що при розгляді даної справи в суді першої інстанції, на задоволення поданої ним заяви, в якості його захисника був залучений ОСОБА_4, який, після прийняття суддею рішення, від свого імені оскаржив постанову в апеляційному порядку, проте, постановою Апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року апеляційну скаргу було повернуто ОСОБА_4, як таку, що подана особою яка не має права на апеляційне оскарження. Про таке рішення суду апеляційної інстанції він дізнався лише 22 листопада 2017 року з державного реєстру судових рішень, при цьому, копію цього рішення він не отримував взагалі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання трудового колективу, не прийняв до уваги те, що він свою провину визнав повністю, покаявся у вчиненому, щиро пообіцяв не вчинювати порушень в подальшому, його дії не стали причиною виникнення суспільної небезпеки, він раніше до адміністративної відповідальності не притягався взагалі, має статус учасника бойових дій в зоні АТО та нагороджений відповідними медалями, автомобіль є істотним засобом його існування та необхідним для утримання членів його родини та виконання службових обов'язків, виявлений алкотестером рівень алкоголю (до 1.5 проміле) свідчить про легкий ступінь сп'яніння. При цьому, суддя не врахував судову практику з такого роду справ.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4 які підтримали подану апеляційну скаргу, просили поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення та задовольнити вимоги поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про залучення в якості свого захисника ОСОБА_4, надавши при цьому останньому нотаріально посвідчену довіреність на представництво його інтересів в судах усіх інстанцій та інших державних органах з правами, що надані позивачу, відповідачу, третій особі та скаржнику.

Після прийняття суддею районного суду рішення, ОСОБА_4 від свого імені в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яка була повернута постановою апеляційного суду з тих підстав, що апелянт не є особою, яка відповідно до ст. 294 КУпАП, має право на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_4 є захисником ОСОБА_3 і має право на зайняття адвокатською діяльністю, як особисто, так і через об'єднання адвокатів, що б давало підстави звертатися до суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_3

З врахуванням вищезазначеного, а також посилань ОСОБА_3 на те, що про існування рішення апеляційного суду він дізнався лише 22 листопада 2017 року з державного реєстру судових рішень, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді районного суду від 01 листопада 2017 року підлягає поновленню, оскільки був пропущений ОСОБА_3 з незалежних від нього причин.

Що стосується розгляду апеляційної скарги по суті, апеляційний суд приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглядаючи справу, суддя районного суду, ретельно дослідивши зібрані по справі докази, надавши їм об'єктивну оцінку, вірно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у суду було достатньо підстав для задоволення клопотання трудового колективу ПАТ «СУМИХІМПРОМ» про звільнення його від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосовувати захід громадського впливу.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З врахуванням вищезазначених вимог закону, характеру та суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення, суддя районного суду, вірно застосував до ОСОБА_3, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами та відмовив в задоволенні клопотання трудового колективу ПАТ «СУМИХІМПРОМ» про звільнення його від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу.

При цьому, посилання апелянта на те, що такі дії не стали причиною виникнення суспільної небезпеки, не заслуговують на увагу, оскільки, навіть за відсутності наслідків, що могли настати, сам факт керування особи транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, є суспільно-небезпечним, як для самої особи, так і для інших осіб.

Крім того, доводи апелянта про те, що суддя допустив спрощений підхід до судового розгляду справи, не врахував того, що виявлений у нього алкотестером рівень алкоголю свідчить про легкий ступінь сп'яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знижують суспільну небезпечності вчиненого ним адміністративного правопорушення, з врахуванням того, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 вересня 2009 року N 400/666 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2009 року за N 931/16947 (з змінами і доповненнями від 10 липня 2015 року N 843/423), допустима доза алкоголю у водіїв складає 0, 2 проміле, а за результатами проведеного огляду, у ОСОБА_3 було виявлено 1,20 проміле, тобто, у шість раз перевищує допустиму норму, що було вірно враховано суддею і знайшло своє відображення в прийнятій постанові.

Ті обставини, що ОСОБА_3 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має статус учасника бойових дій в зоні АТО та нагороджений відповідними медалями, на які зазначає апелянт в апеляційній скарзі, враховуються апеляційним судом при прийнятті даної постанови, разом з тим, не спростовують правильність висновків судді районного суду та не можуть бути підставою для скасування прийнятого судового рішення.

Що стосується посилань апелянта на те, що автомобіль є істотним засобом його існування та необхідним для утримання членів його родини та виконання службових обов'язків, то суд не може прийняти їх до уваги, з врахуванням того, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, знаючи, що це заборонено і за що передбачено адміністративну відповідальність, сам не врахував вказаних обставин.

При цьому, посилання апелянта на судову практику з такого роду справ, ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови судді суду першої інстанції у даному провадженні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та передачі матеріалів справи щодо ОСОБА_3 на розгляд трудовому колективу немає і зазначає, що застосування вимог ст.21 КУпАП до особи, є правом, а не обов'язком суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 - залишити без змін, а подану ним апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіФілонова Ю. О.