АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2459/2017 Постанова винесена суддею Бандурою І.С.
Категорія: ст. 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Демківка Тростянецького району Вінницької області, працює в ТОВ «УКРЛОТО-КИЇВ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, (гурт.),

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 13 червня 2017 року приблизно о 17 год. 45 хв., по пр. Перемоги, 136 в м. Києві, в ході проведення слідчих дій в приміщенні розважального закладу «Лото маркет» ОСОБА_2 вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та доказам у справі, яким суд надав неправильну оцінку, просить постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року скасувати та закрити провадження в справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги захисника, поза увагою суду залишилися ряд обставин, які свідчать про неналежність та недопустимість доказів у провадженні.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд не врахував, що протокол про адміністративне правопорушення був складений дільничним офіцером поліції ОСОБА_4, який не є уповноваженою на те особою, а також за відсутності події правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки законна вимога поліцейського має бути пред'явлена під час охорони громадського порядку, а не під час проведення слідчої дії, при цьому працівник поліції, висуваючи законну вимогу особі, має бути в установленому одязі з нагрудним знаком та зобов'язаний пред'явити своє службове посвідчення, чого в даному випадку не було; слідча дія - обшук приміщення ТОВ «Лото маркет» був проведений в порушення ст. 236 КПК України, бо слідчий не забезпечив ОСОБА_2, за наявності довіреності на представництво інтересів юридичної особи, права бути присутнім під час обшуку, в той же час вимоги слідчого про залишення приміщення суперечать закону, а інші працівники поліції, які були присутніми під час обшуку, взагалі не мають права висувати будь-які вимоги.

При цьому на обґрунтування доводів щодо незаконності дій слідчого під час проведення обшуку захисник звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року обшук, який проводився в приміщенні розважального закладу «Лото маркет», визнаний незаконним та слідчого, який його проводив, зобов'язано повернути власнику всі вилучені під час обшуку речі. Більш того, за фактом незаконних дій працівників поліції проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, тобто перевищення працівниками поліції влади та службових повноважень.

Крім того, як зазначає апелянт, під час розгляду справи суд допустив неповноту, дослідив лише 1 із 7 відеофайлів з камери відеоспостереження, на яких зафіксовані події, що відбувались біля приміщення і в приміщенні під час проведення обшуку; не допитав в судовому засіданні всіх працівників поліції, залишивши поза увагою істотні протиріччя в їх письмових поясненнях. В той же час за своїм змістом судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки суддя не надав у постанові належну оцінку поясненням ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_5; безпідставно прийняв до уваги документи, в яких слідчий та інші працівники поліції повідомили про знищення ОСОБА_2 ухвали суду про проведення обшуку, що суперечать матеріалам справи та оглянутому в судовому засіданні відеоматеріалу; виклав у постанові пояснення начебто свідка ОСОБА_6, який в судовому засіданні не допитувався, і вказані пояснення повністю ідентичні поясненням свідка ОСОБА_4

З урахуванням того, що докази у справі доводять, що працівники поліції не висували жодних законних вимог і в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суддя місцевого суду, як стверджує захисник, дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, додаткові документи, а також доводи апеляційної скарги, допитавши поліцейського ОСОБА_4, вважаю, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом (посадовою особою) встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП, суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винуватості особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

До того ж відповідно до положень КУпАП розгляд судом справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи-правопорушника та в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, вказані вимоги закону суддею місцевого суду не були дотримані, внаслідок чого залишились нез'ясованими та невірно оціненими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Так, диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Обов'язковим елементом об'єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, яке випливає з прав працівника поліції, визначених у Законі України HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_06_08/pravo1/T150580.html?pravo=1""HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_06_08/pravo1/T150580.html?pravo=1"Про Національну поліціюHYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_06_08/pravo1/T150580.html?pravo=1"". Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов'язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов'язків, тобто виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді, ОСОБА_2 13 червня 2017 року приблизно о 17 год. 45 хв. по пр. Перемоги, 136 в м. Києві в ході проведення слідчих дій в приміщенні розважального закладу «Лото маркет», вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Між тим, як у протоколі, так і в постанові судді, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення в розумінні диспозиції ст. 185 КУпАП, оскільки не вказано у зв'язку з чим та яке законне розпорядження або вимога були пред'явлені ОСОБА_2, якій він злісно не підкорився.

Таким чином, суддя місцевого суду при розгляді справи не звернув увагу на вказану неповноту та неправильність протоколу про адміністративне правопорушення, яка не може бути усунута судом в силу його диспозитивності, та постановив рішення про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, мотивувавши свій висновок доказами, які не узгоджуються між собою та фактично не спростовують пояснення ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу цього правопорушення, отже судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Крім того, слід зазначити, що матеріали провадження також не дають можливості встановити які ж саме неправомірні дії, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, були вчинені ОСОБА_2 13 червня 2017 року.

Зі справи лише слідує, що певні події відбувалися під час виконання слідчим ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук приміщення розважального закладу "Лото маркет".

При цьому порядок виконання такого судового рішення регламентується положеннями статті 236 КПК України, частина 1 якої передбачає, що слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушення, в той же час частина 3 вказаної правової норми визначає, що перед початком виконання ухвали слідчого судді особі, яка володіє житлом чи іншим володінням, а за її відсутності - іншій присутній особі повинна бути пред'явлена ухвала і надана її копія. Слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку.

Між тим, з рапорту слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві

ОСОБА_7, який проводив слідчу дію - обшук приміщення розважального закладу «Лото маркет», керував і приймав рішення про порядок її проведення, є незрозумілим, які ж законні вимоги пред'являлися ОСОБА_2 і в чому виразилася саме злісна непокора останнього. Більш того, пояснення слідчого, викладені в рапорті, про те, що ОСОБА_2 при ознайомленні з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року № 759/8071/17 її порвав, суперечать відеозаписам, дослідженим в суді апеляційної інстанції. Також є незрозумілим на якій підставі слідчий Старокінь А.Д., який керував проведенням слідчих дій, вказав у рапорті про те, що ОСОБА_2 не надав документи, які підтверджують, що він є представником юридичної особи, в той же час надав ОСОБА_2 для ознайомлення ухвалу про проведення обшуку розважального закладу «Лото маркет».

З пояснень свідка ОСОБА_4 в суді слідує, що Святошинським УП ГУНП в м. Києві на підставі ухвали суду 13 червня 2017 року проводилися слідчі дії - обшук приміщення розважального закладу «Лото маркет», а він був залучений для охорони громадського порядку, виконував розпорядження і вказівки слідчого. Наскільки він запам'ятав, ОСОБА_2 сперечався зі слідчим, говорив, що він є представником «Лото маркет», проте на підтвердження своїх повноважень жодних документів не надавав, своїми діями заважав проведенню слідчих дій в приміщенні закладу «Лото маркет», вимоги слідчого та поліцейських залишити приміщення, де проводився обшук, не виконав, тому було прийнято рішення про виведення його з приміщення закладу для можливості проведення слідчих дій.

Отже, з пояснень свідка можна дійти висновку, що ОСОБА_2 висувалася вимога залишити приміщення на час проведення обшуку, яку він не виконав, а тому поліцейські, застосовуючи силу, вивели його з приміщення розважального закладу «Лото маркет», в подальшому ж, перебуваючи за межами цього приміщення він вступив у суперечку зі слідчим та поліцейськими.

Але такі обставини спростовуються відеоматеріалами, залученими до справи, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_2 надав слідчому документи на підтвердження свого статусу представника юридичної особи ТОВ "УКРЛОТО-КИЇВ", в орендованому приміщенні якої, проводилась слідча дія, отже мав право бути присутнім під час її проведення; його дії в приміщенні закладу слід розцінювати не як перешкоджання проведенню слідчої дії, а бажання бути присутнім під час її проведення, що в даному випадку є його правом; після примусового виведення ОСОБА_2 із приміщення, де проводився обшук, слідчий фактично визнав його статус представника юридичної особи, оскільки передав для ознайомлення йому копію ухвали слідчого судді, проте через незначний проміжок часу, недостатній для ознайомлення з судовим рішенням, забрав цю ухвалу із рук ОСОБА_2 Далі ж відбувалися події які, на переконання суду, жодним чином не могли бути спровоковані діями ОСОБА_2 і підлягають перевірці в іншому провадженні, бо юридичній оцінці підлягають вже дії поліцейських.

За вказаних обставин, слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам провадження та не підтверджуються доказами.

З урахуванням того, що в матеріалах справі відсутні дані про те, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, проте суддя, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, на це належної уваги не звернув, не вжив заходів щодо повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення по справі, постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_3, подана в інтересах ОСОБА_2, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням - скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1

ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко