АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/4353/17 Суддя 1-ї інстанції: Горпинич О.В.
Провадження № 33/790/1418/17 Головуючий апеляційної інстанції: Цілюрик В.П.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Харкова

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрика В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, 124 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою апелянта ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року, ОСОБА_2, 18.05.2017 року , який мешкає за адресою: м. Харків, вул. Лінійна, 34 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Суддею першої інстанції було встановлено, що 25 вересня 2017 року о 15.22 ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Ощепкова, навпроти буд. 16/1 в м. Харкові рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, та скоїв наїзд на стоячий автомобіль «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_3, порушивши вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 рокускасувати, а провадження по справі закрити за відсутності в його діяї складу адміністративного правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що після того як сталося зіткнення і до моменту виклику поліції, водій автомобіля ВАЗ на питання чому він зупинився серед проїзної частини, пояснив, що зупинився для висадки дружини та дитини, але після приїзду працівників поліції він став це заперечувати. Вказане підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3. Посилається на положення п. 10.9 Правил дорожнього руху України (ПДР), а саме на те, що перед початком руху заднім ходом він мав впевнитися, що позаду немає будь яких перепон, але вважає, що при цьому відсутні розяснення, яким же чином водій повинен у цьому пересвідчитись. Вказує, що водій автомобіля ВАЗ зупинився із порушенням вимог ПДР серед проїзної частини, чим створив перешкоду руху автомобіля ОСОБА_2 Вказує, що працівники поліції та суд цьому не надали оцінки, та зазначає, що подивився лише у праве зовнішнє дзеркало заднього виду, при цьому не подивився у ліве зовнішнє дзеркало заднього виду, лише тому, що не міг подумати, що хтось зупинеться по серед проїзної частини. Вважає, що за умови дотримання водієм автомобілю ВАЗ вимог ПДР його дії були достатніми для виявлення перешкоди позаду. Зазаначає, що на його автомобілі горіли лампи стоп сигналу, які мав бачити водій автомобіля ВАЗ, та мав передбачити можливість початок руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 заднім ходом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді вказаної справи районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

У розумінні положень ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається на кожну особу, яку притягують до адміністративної відповідальності, окремо. Та відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи із вище наведеного, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного на конкретну особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тому вважаю, що суддя суду першої інстанції правомірно не надав оцінки наявності або відсутності в діях водія ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, так як матеріали справи не містять таких відомостей.

Апеляційний суд Харківської області приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення відмічає, що посилання апелянта, що він подивився лише у праве зовнішнє дзеркало заднього виду, і цього було достатньо на його думку для того, щоб впевнитись в безпеці руху заднім ходом є хибними, оскільки Правила дорожнього руху України покладають обов'язок на водія здійснити всі необхідні заходи для забезпечення безпечного руху транспортного засобу. Які саме заходи повинен вжити водій вирішує останній виходячи з дорожньої обстановки. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 цих вимог не дотримався, його дії не відповідали вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки він, керуючи автомобілем, та здійснюючи рух заднім ходом, не маючи жодних перешкод для виконання вказаних вимог Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ, який стояв позаду нього, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР 201442 від 25.09.2017 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому апеляційний суд вважає, що зупинення останнім свого автомобіля посеред проїзної частини не спростовує наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 24 КУпАП, і призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті. Підстав для скасування постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик