Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Запорожець О.М.

розглянувши матеріали, які надійшли від Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУ НП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, не працюючого, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2017 року інспектором взводу № 2 РРППГУНП в Кіровоградській області було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130КУпАП відносно ОСОБА_1, зокрема в протоколі зазначено, що останній о 01.50 год. керував автомобілем ЗАЗ 110206 державний номерний знак ВА 4188АС по вул. Кірова смт Новоархангельськ з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту) від продуття приладу алкотестеру «Драгер» на місці та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння відмовився чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 надав суду пояснення в якому зокрема зазначив, що дійсно 02.02.2017 року близько 01.00 год. він повертався від свого друга додому до дружини. В знайомого вони спілкувались з приводу поїздки на закупівлю сільгоспматеріалів. В знайомого він перебував близько 4 годин. Після чого сів до власного автомобіля та попрямував в напрямку свого дому. Під час їзди він помітив, що за ним рухається, якийсь автомобіль, який засвітлював шлях та перешкоджав нормальній їзді в темний період доби. Він почав прискорювати, рух щоб уникнути від автомобіля, який його переслідував, по зовнішнім ознакам він не міг уявити, що це був автомобіль працівників правоохоронного органу. Оскільки в даний час трапляється багато випадків нападу на людей в звязку з чим він намагався, втекти від автомобіля, який його переслідував. Коли він приїхав до будинку дружини він зупинився та випив ліки, оскільки він хворіє на серцево-судину дистонію, яка на той час загострилась. Через хвилин пять до нього підійшов працівник поліції та запропонував вийти за автомобіля на що він погодився. Після чого цей працівник поліції надів на нього наручники та запроторив до службового автомобіля. В службовому автомобілі наручники пристебнули до поручнів та почали з ним розмовляти. Йому наголошували на тому, що він вживав алкогольні напої, але він це заперечував, на що йому повідомили, що він буде сидіти в наручниках доки не зізнається, те, що вживав алкогольні напої перед поїздкою в автомобілі, не витримавши він сказав, що випив алкоголь після зупинки транспортного засобу, яким він керував. Після чого його відпустили. Зафіксоване на відео, що було переглянуте судом не відповідає, повним подіям, які там відбувались, наданні тільки певні вирізки. Також додав, що протоколу про адміністративне правопорушення при ньому не складалось та він йому не зачитувався, як і не зачитувались права затриманої особи. Крім того пояснив, що жодних свідків, під час розмови з працівниками поліції не було, йому невідомо у кого та коли працівники поліції відбирали пояснення. Протокол він не підписував та не вбачав необхідності кудись їхати з працівниками міліції, оскільки почував себе дуже погано, в звязку з загостренням хвороби. Винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що зазначеного в адміністративному протоколі правопорушення не вчиняв.

Дослідивши пояснення порушника та матеріали адміністративної справи приходжу до наступного висновку.

Ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Ч. 1 ст. 7 КУпАП вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Ч. 1 ст. 3Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув'язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному вїзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України вУкраїні визнається і діє принцип верховенства права.

В ст. 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості.

Ст. 130КУпАП є бланкетною нормою права, тобто нормою права, яка не містить певних правил поведінки, зазначенні правила встановлюються органами держави.

Зазначенні в ній порушення (правила поведінки) регламентуються в Правилах дорожнього руху України.

Зокрема в пункті 2.5 ПДР України наголошується, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Даний пункт інкримінуються в порушення ОСОБА_1

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обєктом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обєктивна сторона передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо нашої ситуації, є керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Субєктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу, тобто психічне ставлення особи до вчинюваних нею дій, а саме вжиття алкоголю та керування транспортним засобом.

Субєктом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є фізичні особи, які керують транспортними засобами, як при наявності водійського посвідчення так і при його відсутності.

Зокрема ознаками знаходження особи у стані алкогольного спяніння можуть бути запах алкоголю з рота, нестійкість ходи, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає виниклій обстановці або повідомлення осіб, про вжиття алкогольних напоїв правопорушником.

Для перевірки огляду особи на стан спяніння із застосуванням приладу алкотестеру «Драгер» допускаються лише уповноваженні працівники органів поліції, які мають спеціальні знання і пройшли відповідну підготовку в системі службового навчання.

Згідно із положенням ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В розрізі поняття ст. 1 Закону України «Про поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції відповідно до ст. 2 Закону України «Про поліцію» є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Ст. 3 Закону України «Про поліцію» наголошує на тому, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

В п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху . В ч. 2 зазначеної статі наголошується, що поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин. Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби: 1) гумові та пластикові кийки; 2) електрошокові пристрої контактної та контактно-дистанційної дії; 3) засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для звязування тощо); 4) засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії; 5) засоби примусової зупинки транспорту; 6) спеціальні маркувальні та фарбувальні засоби; 7) службові собаки та службові коні; 8) пристрої, гранати та боєприпаси світлозвукової дії; 9) засоби акустичного та мікрохвильового впливу; 10) пристрої, гранати, боєприпаси та малогабаритні підривні пристрої для руйнування перешкод і примусового відчинення приміщень; 11) пристрої для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 12) засоби, споряджені безпечними димоутворюючими препаратами; 13) водомети, бронемашини та інші спеціальні транспортні засоби. Поліцейський за жодних обставин не може застосовувати заходи примусу, не визначені цим Законом. Не є заходом примусу використання поліцейським засобів індивідуального захисту (шоломів, бронежилетів та іншого спеціального екіпірування). Поліцейський зобовязаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату. Норми забезпечення підрозділів поліції спеціальними засобами та вогнепальною зброєю встановлюються Міністром внутрішніх справ України.

В ст. 43 Закону України «Про поліцію» йдеться мова про порядок застосування поліцейських заходів примусу, зокрема в ній вказано, що поліцейський зобовязаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоровя особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобовязані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу. Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоровю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо.

Згідно до ч. 1, 2, 3 п. 2, 6 ст. 45 Закону України поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом. Поліцейський уповноважений застосовувати спеціальні засоби тільки у разі, якщо він пройшов відповідну спеціальну підготовку. Загальні правила застосування спеціальних засобів: кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі. Поліцейський зобовязаний у письмовій формі повідомити свого керівника про застосування до особи спеціального засобу.

Частинами 1 та 2 ст. 254 КУпАП визначено, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП уповноважені особи органів поліції уповноваженні складати протоколи за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу визначається у ст. 256 КУпАП України.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, приходжу до наступного висновку, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП вчиняється виключно умисно, тобто особа усвідомлює характер вчинюваних нею протиправних дій.

З матеріалів адміністративної справи, щодо ОСОБА_1 слідує, що працівниками поліції відносно ОСОБА_1І . складено протокол про адміністративне правопорушення та опитано двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З переглянутих файлів відеозапису, що маються на ДВД диску вбачається, що працівники поліції рухались за автомобілем ОСОБА_1, після зупинки посадили його до службового автомобіля та застосували спеціальний засіб кайданки, шляхом одягнення їх на руку ОСОБА_1 та фіксування за ручку тримання, потім проводили опитування. Встановити чи дійсно останній перебував в стані алкогольного спяніння з переглянутого запису не надається можливим.

Разом з тим суд зауважує на те, що працівники поліції діяли не в межах та не у спосіб визначений Законом України «Про поліцію», так в порушення положень ст. ст. 42, 43, 45 зазначеного Закону поліцейські застосували до ОСОБА_1 спеціальний засіб кайданки, при цьому з переглянутих відео файлів не вбачається, що останній будь-яким чином чинним опір працівникам поліції, намагався після зупинки втекти, або створював загрозу працівникам поліції. В даному випадку на думку суду працівники поліції перевищили свої службові повноваження при цьому позбавили ОСОБА_1 можливості реалізувати свої права визначенні Конституцією України та КУпАП, він знаходився у стані, який унеможливлював його в їх реалізації. Крім того суд відмічає, що деякі дії працівниками поліції було зафіксовано на записуючий пристрій, а основного не зафіксовано, а саме, яким чином ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння та продуття алкотестеру в присутності свідків. Свідків, які засвідчили подію викладену в описовій частині протоколу про адміністративне на місці правопорушення не було, про що свідчить переглянутий запис, а тому їх пояснення не можуть бути прийняті до уваги судом, як доказ по адміністративній справі.

Ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд на виконання положень зазначеної статті всебічно, обєктивно та неупереджено дослідив всі матеріали адміністративної справи, щодо ОСОБА_1

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим суд відмічає, що доказ повинен бути відносним та допустимим. Відносний доказ це доказ зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. Допустимим доказом є доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами.

Як вже зазначалось судом працівниками поліції було порушено положення Закону України «Про поліцію», щодо безпідставного обмеження в пересуванні ОСОБА_1 та вільному використанні своїх прав, та допиті свідків, які взагалі не були на місці події, але в своїх поясненнях констатували факт відмови останнього від проходження від медичного огляду.

Тобто в розрізі поняття ст. 251 КУпАП суд констатує, що докази по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 є неприпустимими, оскільки зібрані не в межах та не у спосіб визначений Законом і тому вони не можуть бути використанні, як належні та допустимі та такі, що переконливо вказують на вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того суд звертає увагу, що працівники поліції не повідомили свого керівника про застосування спеціальних засобів, оскільки в матеріалах відсутній рапорт або доповідна записка з цього приводу.

Також суд відмічає, що працівники поліції в разі злісної непокори ОСОБА_1 та застосування до нього спеціальних засобів повинні були скласти протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи не встановлено, того, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння та відмовився від проходження медичного огляду, отже на думку суду відсутня субєктивна сторона зазначеного правопорушення, яка є обовязковою складовою будь-якого адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП.

Підстава закриття в справі про адміністративне правопорушення у разі відсутності складу адміністративного правопорушення регламентована в п. 1 ст. 247 КУпАП.

В звязку з закриттям провадження у адміністративній справі судові витрати відносяться за рахунок держави.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись Правилами дорожнього руху України, ст. ст. 1, 7, 130 ч. 1, 247, 276, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 провадженням закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти з дня її винесення.

Суддя: