Справа № 344/228/17
Провадження № 33/779/154/2017
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3, поданою в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку м. Івано-Франківська, вул. М.Підгірянки, 31/2 , громадянка України,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2016 року о 02 год. 05 хв. по вул. Надрічна в м. Івано-Франківську, ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння і відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням.

Вважає, що суд безпідставно послався на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були запрошені працівниками поліції, як свідки фіксування факту відмови ОСОБА_2 від проходження від запропонованого в законному порядку огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки останні не були присутні при вищевказаному факті і вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, як свідки «огляду на стан спяніння»

Крім того, звертає увагу на те, що протокол складено на бланку, який втратив чинність, що не дає можливості належним чином зясувати дійсні обставини справи, адже відповідно до Інструкції протокол повинен бути підписаний особою, яка його складала і особою, яка притягається до кримінальної відповідальності, а за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами. Вказує на те, що відомості про свідків в графі «свідки огляду» зявилися вже після підпису і ознайомлення ОСОБА_2М .

Посилається на те, що в суді першої інстанції адвокатом ОСОБА_2 заявлялося письмове клопотання про виклик свідків до суду для дачі ними своїх пояснень по суті складеного протоколу, однак суд необґрунтовано відмовив у задоволенні цього клопотання, чим порушив принцип диспозитивності і обмежився формальним розглядом справи, не давши оцінки поясненням, які були надані в судовому засіданні інспектором поліції

Вважає, що суд безпідставно послався на пояснення свідків і не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять достатніх і належних доказів того, що ОСОБА_2 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Вказує на те, що ОСОБА_2 повідомила про те, що вона не заперечує проти проходження огляду на місці зупинки її транспортного засобу поліцейським взводу ДПС в установленому законом порядку, тобто із застосуванням технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, однак працівники поліції не надали їй сертифікати відповідності.

Також зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який було складено працівниками поліції і який було взято до уваги, не має жодного посилання на той факт, що ОСОБА_2 пропонували пройти огляд на стан спяніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Звертає увагу на судову практику Апеляційного суду Івано-Франківської області відповідно до якої, суд встановивши аналогічні обставини скасував рішення суду першої інстанції і закрив провадження у справі у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Просить постанову суду Івано-Франківського міського суду скасувати,а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а також у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив їй справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення в мінімальних межах, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема:даними з протоколу серії АП2 №414365 від 26.12.2016 року про адміністративне правопорушення; письмовими поясненнями свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відеозаписами з нагрудних камер, поясненнями ОСОБА_2, інспектора поліції, які були надані в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №414365 від 26.12.2016 року, ОСОБА_2.26 грудня 2016 року о 02 год.05 хв. в м. Івано-Франківську, вул. Надрічна, керувала транспортним засобом марки «Toyota RAV4»д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота,почервоніння обличчя.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою-інспектором роти №4 батальйону УПП у м.Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_6, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Крім того, в протоколі вказані дані про свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які були присутні при відмові ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на пояснення інспектора Гардаман Х.В., яка в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила обставини, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та пояснила, що автомобіль ОСОБА_2 було зупинено у звязку з порушенням ПДР України, після чого за наявності у останньої ознак алкогольного спяніння, їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння або в медичному закладі. Однак, ОСОБА_2 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у звязку з чим стосовно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Пояснення вищевказаного свідка ОСОБА_7 повністю узгоджується як з даними протоколу про адміністративне правопорушення, так і з даними відеозапису з відеореєстраторів інспекторів поліції.

Так, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у звязку з чим працівники патрульної поліції оснащені нагрудними камерами (відеореєстраторами) , записи з яких дають можливість повно, всебічно і обєктивно зясувати обставин справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, яка будучи позбавлена субєктивного впливу, надає можливість детально дослідити послідовність подій, які мають істотне значення для правильного розгляду справи.

Так, з відеозапису з відеореєстраторів інспекторів поліції вбачається, що працівники поліції, поза розумним сумнівом, дійсно мали підстави запропонувати ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного опяніння, оскільки її зовнішній вигляд та поведінка вказували на наявність ознак алкогольного спяніння. Зокрема, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, досить емоційно реагуючи на те, що відбувається, неодноразово використовувала нецензурну лайку, намагаючись охарактеризувати дорожню обстановку та дати оцінку діям поліцейських інспекторів.

Зі змісту відеозапису вбачається, що інспектори поліції неодноразово, у присутності двох свідків, пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі охорони здоровя і остання декілька разів відмовлялась від цього, незважаючи на те, що була попереджена про можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від огляду на стан алкогольного спяніння.

Дані відеозапису у сукупності з іншими вищевказаними доказами по справі дають можливість достатньо повно та обєктивно встановити обставини вчиненого правопорушення у звязку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, присутність яких під час складання протоколу не викликає сумнівів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 порушила вимоги п.2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобовязує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції захисника ОСОБА_3,поданої в інтересах ОСОБА_2 про невинуватість останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки сукупність досліджених доказів свідчить про те, що вона, маючи ознаки алкогольного сп'яніння, відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі охорони здоровя.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було допущено істотних порушень КУпАП, які б не дозволили суду всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи та забезпечити можливість особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реалізувати своє право на захист.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_3, про те, що провадження по справі необхідно закрити у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Так, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_2 26 грудня 2016 року, а справа про адміністративне правопорушення була розглянута по суті 17 березня 2017 року.

Так, постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року на ОСОБА_2 обґрунтовано, на законних підставах та в межах встановленого ст.38 КУпАП строку, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Вищевказані обставини свідчать про відсутність підстав для закриття провадження по справі відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 КУпАП,суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1