Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1063/17
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 листопада 2017 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Федорак Л.М., секретарі судового засідання Форсюк Н.В., Грушова А.В., за участі прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону Жмурко Т.П., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кулікова С.Ю., розглянувши в приміщенні суду матеріали, які надійшли від управління захисту економіки в Полтавській області департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , який не працює, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 169 від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України. А саме, будучи звільненим з посади в ЗСУ у 2016 році, мав обов`язок подати електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (декларацію після звільнення) не пізніше 01 травня 2017 року. Проте, за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація після звільнення ОСОБА_1 зареєстрована в Реєстрі лише 02.09.2017 року о 22 год. 07 хв.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП з підстав, зазначених у протоколі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що він не знав про обов`язок подачі декларації. Після отримання повідомлення НАЗК одразу декларацію подав.

Захисник Куліков С.Ю. у судовому засіданні наполягав на закритті справи за відсутності складу та події правопорушення у діях його підзахисного, з огляду на положення чинного на момент звільнення його клієнта законодавства, яке не встановлювало обов`язку подачі декларації для відповідної категорії осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

А тому, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, в контексті завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення (ст. 245 КУпАП), має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивно обставини у справі, тобто це відповідність суджень особи, яка склала протокол тому, що вчинене достовірно мало місце в дійсності. Якщо ж з достовірністю судження автора протоколу не підтверджені достатніми доказами, а такі судження є виключно суб`єктивними припущеннями, то всі сумніви мають бути вирішені на користь особи, оскільки підстава для відповідальності особи не може бути заснована на припущеннях. Суд, в свою чергу, при розгляді справи повинен виконувати функції незалежного та неупередженого органу правосуддя, процесуальна функція якого відділена від функції «обвинувачення» та не вправі проявляти ініціативу і активність у зборі додаткових доказів, якими можуть бути підтверджені підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо орган, який склав протокол не ініціює це питання. Зазначене буде перевищенням повноважень суду, відповідно до яких суд не вправі перебирати на себе функції «обвинувачення».

Суб`єкт складання протоколу про адміністративне правопорушення у судове засідання не прибув, хоч і викликався судом належним чином. Натомість прокурор у судовому засіданні підтвердив надання всіх доказів по справі та відсутність будь-яких доповнень до судового розгляду.

На підставі копії витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) № 14 від 19.03.2014 року судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного плану було призвано Гребінківським РВК 19.03.2014 року та зараховано до списків особового складу військового комісаріату з призначенням інструктором групи забезпечення Гребінківського РВК /а.с. 14/.

Із копії наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 41 від 01.04.2016 року судом встановлено, що начальника відділення начальника радіостанції відділення зв`язку та інформатизації Гребінківського РВК ОСОБА_1 30.03.2016 року звільнено у запас та з 01.04.2016 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення /а.с. 15/.

Як підтвердив прокурор та сам ОСОБА_1 , останній службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 проходив за призовом як мобілізований.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 є суб`єктом декларування згідно п.п. г п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» в редакції станом на 03.08.2017 року. Однак відповідна норма не підлягає застосуванню до ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Згідно ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Власне, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас (30.03.2016 року) діяла норма п.п. г п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» в редакції від 18.03.2016 року, згідно якої суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби.

В силу п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону (яка запрацювала 01.09.2016 року) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єкти декларування подавали декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Однаково важливо, що на момент звільнення ОСОБА_1 діяла і норма ч. 6 ст. 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 03.03.2016 року, згідно якої військові посадові особи, крім військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, зобов`язані були подавати щороку до 1 квітня за місцем служби декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Зміни до законодавства, відповідно до яких звільнення осіб від подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових комісаріатах, були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», які набрали чинності 30.03.2017 року, тобто уже після звільнення ОСОБА_1 . Пункт 2 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачає, що особи, яких цим Законом віднесено до суб`єктів декларування, подають у встановленому Законом України «Про запобігання корупції» порядку першу декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у 2018 році за період з дня набрання чинності цим Законом (30.03.2017 року) до 31 грудня 2017 року.

За таких обставин, зважаючи на те, що на момент звільнення ОСОБА_1 , який перебував на службі у військовому комісаріаті у зв`язку із мобілізацією, чинне законодавство не покладало на нього обов`язку подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування згідно Закону України «Про запобігання корупції», до нього не підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» № 1975-III від 23.03.2017 року в частині встановлення обов`язку подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Оскільки у такому разі фактично матиме місце зворотна дія закону в часі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч.1ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вищевикладеного, провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі ч. 1 ст. 172-6 КупАП, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КпАП України, суд

ухвалив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КупАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з винесення постанови.
Суддя Л. М. Федорак