Справа № 465/6087/16-п Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 33/783/272/17 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області у складі: судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1, за участю захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Франківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 02.12.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 275,60 гривень.

Згідно постанови суду 16.10.2016 року о 06 год. 20 хв. ОСОБА_3 у м.Львові по вул.Наукова, 5 керував транспортним засобом SMART д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння (2,08 проміле), чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху.

На дану постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу правопорушення. При цьому ОСОБА_3 зазначає, що в той день не керував автомобілем, керування здійснював ОСОБА_4, з яким перебував в салоні автомобіля. ОСОБА_3 вважає постанову суду необґрунтованою, викладені в ній та протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини справи не відповідають дійсності та перебігу подій, що мали місце насправді, при цьому апелянт вказує на порушення правил підсудності під час розгляду справи, яка, на його думку, мала бути направлена до суду за місцем його проживання.

На підтримку клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_3 покликається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції був відсутній, про час і місце розгляду справи повідомлений не був, судом першої інстанції копія постанови йому не надсилалась і такої не отримував, про існування постанови суду дізнався випадково з Державного реєстру судових рішень.

На апеляційний розгляд ОСОБА_3 не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином телефонограмою від 15.03.2017року, що у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи № 465/6087/16-п, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Вважаю, доводи апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, а тому погоджуюсь з тим, що такий строк пропущений з поважних причин та його слід поновити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення АП2 № 093105 від 16.10.2016 року (а.с.2), результатами алкотестеру Драгер від 16.10.2016 року, яким в ОСОБА_3 в організмі виявлено алкоголь 2.08 проміле (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного спяніння (а.с.3), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 16.10.2016 року (а.с.5, 6)

Огляд ОСОБА_3 на виявлення стану алкогольного спяніння було проведено з чітким дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3 суддя в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги покликання апелянта про те, що він не здійснював керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, і такі розцінює як обрану форму захисту та не знаходить в матеріалах справи доказів на їх підтвердження.

Крім того слід зазначити те, що версія про те, що ОСОБА_3 16.10.2016 року взагалі не керував автомобілем НОМЕР_2, а за кермом ніби-то перебував ОСОБА_4,- виникла у правопорушника лише на стадії апеляційного розгляду. Про такий факт ОСОБА_3 не згадував ні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення від 16.10.2016 року, ні у своїй письмовій заяві до Франківського районного суду м.Львова від 02.12.2016 року, через що апеляціям судом робиться висновок про те, що цим самим ОСОБА_3 намагається ввести апеляційний суд в оману для уникнення від відповідальності.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_3, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Постанову Франківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1