АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2632/2017 Постанова винесена суддею Тарасюк К.Е.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2 громадянина Туреччини, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (п/б),

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 28 травня 2017 року, приблизно о

01 год. 19 хв., керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Велика Васильківська, 26-А в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просить постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги, суддею не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, чим порушено вимоги ст.ст. 7, 245, 251, 252, 280 КУпАП, а також не було дотримано положень ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, оскільки справу розглянуто у його відсутність.

Зазначає, що 28 травня 2017 року він дійсно керував автомобілем «Фольксваген» та здійснив перетин подвійної лінії розмітки дороги, у зв'язку з чим його було зупинено працівниками поліції і винесено постанову про вчинення правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 122 КУпАП, з чим він погодився та наступного дня здійснив оплату накладеного стягнення у виді штрафу. Між тим, під час винесення зазначеної постанови поліцейським здалося, що він перебуває в стані сп'яніння, а тому запропоновано пройти відповідний огляд за допомогою спеціального технічного засобу. Оскільки поліцейським не було надано на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, він виявив бажання пройти медичний огляд у лікаря, що було проігноровано працівниками поліції, але може бути підтверджено свідками, указаними в протоколі, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, отже за таких обставин в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що працівниками поліції в порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП не було вручено йому на місці події копію протоколу про адміністративне правопорушення та в порушення ст. 256 КУпАП у зазначеному процесуальному документі невірно вказано його адресу проживання.

Крім того, зазначає, що він є громадянином Туреччини та має певні складнощі у спілкуванні українською мовою, а тому фактично не мав змоги надати письмові пояснення по суті правопорушення та вказати свої заперечення у протоколі.

Разом з апеляційною скаргою від ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 27 липня 2017 року, яке обґрунтовано тим, що справу було розглянуто у його відсутність, а про прийняте судове рішення він фактично дізнався лише 04 вересня 2017 року, коли його представник отримав копію постанови.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, що було відкладене на 16 листопада 2017 року, ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув,подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, а тому його неявка, з огляду на положення ч. 5, ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримкуапеляційних вимог, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та додатково надані докази, допитавши свідка ОСОБА_4 та інспектора патрульної поліції Твердохліба І.О., вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, за змістом ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на письмовими доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, винуватість ОСОБА_2 всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 156907 від 28 травня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою - інспектором патрульної поліції УПП в м. Києві Твердохлібом І.О., з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка склала протокол, двома свідками та безпосередньо Гюнером Ерсаном, якому були роз'ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, водночас будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських та по суті правопорушення він у протоколі не вказав.

При цьому, невірно вказана в протоколі адреса проживання правопорушника свідчить лише про те, що за відсутності належного документа на підтвердження місця реєстрації чи/або проживання, адреса фактичного проживання при складанні протоколу поліцейським була встановлена зі слів ОСОБА_2 (а.с. 1);

- вписьмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 28 травня 2017 року о 01 год. 17 хв. по вул. Велика Васильківська, 26-А в м. Києві від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій поліцейських у своїх поясненнях та протоколі не вказали(а.с. 2, 3).

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши письмові докази, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст.ст. 7, 245, 251, 252, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Доводи апелянта про недотримання суддею місцевого суду вимог ст.ст. 268,

277-2 КУпАП, що стало перешкодою для реалізації процесуальних прав в суді, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать матеріалам справи, відповідно до яких Гюнеру Ерсану неодноразово направлялися судові виклики в судове засідання за адресою, вказаною ним працівнику поліції, який і зазначив її в протоколі про адміністративне правопорушення.

В той же час, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, у спосіб, обраний ним самостійно, отже його права були відновлені.

Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідок ОСОБА_4 та поліцейський Твердохліб І.О.

За поясненнями свідка ОСОБА_4, в його присутності та присутності його товариша ОСОБА_6, поліцейським Гюнеру Ерсану, який поводив себе дуже впевнено та спілкувався вільно російською мовою, розумів всі дії і процедури поліцейських та не заявляв жодних заяв чи клопотань про необхідність залучення перекладача, у зв'язку з виявленими у нього ознаками сп'яніння було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки автомобіля або в закладі охорони здоров'я, від якого той в категоричній формі відмовився, що він (ОСОБА_4.) і засвідчив своїм підписом в протоколі та поясненнях.

Інспектор поліції Твердохліб І.О. в судовому засіданні пояснив, що в травні місяці 2017 року було зупинено автомобіль марки «Фольксваген», під керуванням ОСОБА_2 за перетин подвійної лінії розмітки дороги. Під час спілкування з водієм виникла підозра щодо його перебування в стані алкогольного сп'яніння, бо були відповідні ознаки, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода, а тому водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» або в медичному закладі, від яких він в присутності свідків відмовився.

Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_2 при складанні щодо нього двох протоколів про адміністративні правопорушення заяв чи клопотань про залучення перекладача не заявляв.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів із нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, наданих Управлінням патрульної поліції на запит суду, вбачається, що спочатку до водія ОСОБА_2 поліцейські звернулися з повідомленням про порушення ним ПДР, а саме проїзд подвійної лінії розмітки дороги, що він не заперечував. Далі на пропозицію поліцейського, який виявив у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп'яніння, пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» або в закладі охорони здоров'я, ОСОБА_2 в категоричній формі в присутності двох свідків відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що взагалі не керував автомобілем.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги беззаперечні докази щодо керування Гюнером Ерсаном автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що він був підданий адміністративному стягненню, слід визнати, що вказані відеозаписи беззаперечно свідчать про те, що під час відмови водія ОСОБА_2 від будь-яких форм огляду на стан сп'яніння поліцейськими були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 липня 2015 року, отже ці докази в сукупності та взаємозв'язку з іншими, в тому числі поясненнями свідка ОСОБА_4, який не є зацікавленою особою в справі, доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та спростовують доводи апелянта про те, що він відмовився від огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер», але не відмовлявся від огляду в медичному закладі, який поліцейським йому не пропонувався.

Посилання ОСОБА_2 на порушення його процесуальних прав, з огляду на те, що він вільно не володіє українською мовою, а тому не зрозумів суті вимог поліцейських і підстав складання щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевказаними відеозаписами і поясненнями свідків. До того ж в матеріалах провадженні відсутні жодні заяви чи клопотання правопорушника про необхідність залучення перекладача.

Таким чином, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 27 липня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко