Справа№340/611/17
Провадження № 3/340/283/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване та фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює водієм у Верховинському КПП, - за ч.1 ст. 130 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

з протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 №484348 від 19.02.2017, вбачається, що ОСОБА_1 06.11.2017 о 21 год 30 хв, в селі Верхній Ясенів, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння заперечив. Медичне освідчення черговим лікарем відносно нього не проводилося, оскільки він категорично відмовився від його проходження.

Оглянувши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213, 221 КпАП України, є лише розгляд справи.

Частиною першою статті 130 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 складено за ч.1 ст.130 КпАП України та кваліфіковано його правопорушення за ознакою керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тому висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, можуть стосуватися виключно доведеності факту керування транспортним засобом зазначеною особою у стані спяніння, і не можуть стосуватися інших кваліфікуючих ознак передбачених диспозицією статті.

Дійсно, відповідно до п.2.9а Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 266 КпАП України направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пункту 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

При цьому Порядком визначено, що огляд може проводитися, як поліцейським, так лікарем закладу охорони здоровя.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8 Порядку).

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду від 06.11.2017, який став підставою для складення протоколу про вчинення ОСОБА_1, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від здачі біоматеріалу та обстеженні на пристрої "Алконт".

Також, допитана в судовому засіданні в якості свідка, медсестра Верховинської ЦРЛ - ОСОБА_2, суду пояснила, що 06.11.2017 до Верховинської ЦРЛ працівниками поліції було доставлено особу ОСОБА_1 і обстежувана особа відмовилася від проходження медичного освідчення, а саме здачі біоматеріалу та обстеженні за допомогою приладу "Алконт".

Свідок ОСОБА_3 на виклик суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву, з якої вбачається, що він знаходиться у відрядженні в м.Попасна Луганської області. Щодо подій, які мали місце 06.11.2017 з участю ОСОБА_1 надав письмові пояснення, які є аналогічними поясненням свідка ОСОБА_2

За таких обставин приходжу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серія БР №095253 від 06.11.2017, згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння не можна взяти до уваги, як належний доказ перебування особи в стані спяніння, оскільки на момент проведення медичного огляду в закладі охорони здоровя на предмет визначення стану спяніння, ОСОБА_1В, відмовився від проходження огляду. А тому, відповідно до положень п.8 названого Порядку, інспектор поліції виявивши факт відмови особи від проходження медичного огляду на стан спяніння, зобовязаний був засвідчити даний факт за допомогою двох свідків та скласти в їх присутності протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України за іншими кваліфікуючими ознаками.

З врахуванням наведеного, а також того, що іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності в діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

При цьому судом не приймаються до уваги пояснення інспектора поліції Верховинського ВП, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 відносно того, що ОСОБА_1 проходив медичне освідчення на визначення стану спяніння, оскільки такі спростовані дослідженими в судовому засіданні належними доказами.

Керуючись ст.247, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: А.Б.Бучинський