Дата документу Справа № 322/269/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/276/17 Головуючий в 1-й інстанції: Гасанбеков С.С.
Єдиний унікальний № 322/269/17
Категорія: ст.172-7 ч.1, ч.2 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Шаповал О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Узуна С.К. на постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року,

встановила:

Постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року провадження по справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На зазначену постанову прокурором Узуном С.К. подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову судді по справі, прийняти нову постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення..

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосування законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, у тому числі оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.287 КУпАП (в редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287, та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались.

Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП, та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП, та ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання прокурора на ст.250 КУпАП та на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч.1 ст.250 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, , шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287, та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Отже, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП, та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що вказана апеляційна скарга на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року, якою провадження по справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

постановила:

Повернути прокурору Узуну С.К. апеляційну скаргу на постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року, якою провадження по справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1