Номер провадження: 33/785/349/17
Номер справи місцевого суду: 518/1256/16-п
Головуючий у першій інстанції Палій С. А.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, який не працює, та проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.08.2016 року, о 14 годині керував транспортним засобом «ВАЗ» державний р/н НОМЕР_1 в с. Маркевичеве Ширяївського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

За даним фактом співробітниками управління поліції Ширяївського ВП ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії АП2 № 157188 від 26.08.2016 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням та посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови.

Так, апелянт вказує, що під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, автотранспортний засіб не рухався, а протокол він підписав під тиском працівників поліції. Крім того, зазначає, що відеофіксація під час його зупинки не велася.

Крім того апелянт вказав, що під час розгляду справи участі в судовому засіданні не приймав, оскільки не був сповіщений, а копію оскаржуваного рішення суду отримав лише 19.01.2017 року. Таким чином, на думку апелянта, це є поважною причиною пропуску строку на оскарження постанови суду.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови має бути поновлений, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження закриттю за наступних підстав:

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З оскаржуваної постанови вбачається, що розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, копія постанови була ним отримана 19.01.2017 року, а апеляційна скарга подана у передбачений законодавством 10-денний строк, що вказує на обґрунтованість доводів апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, в зв'язку з чим строк на оскарження постанови районного суду підлягає поновленню.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неповідомлення його про місце, дату та час розгляду районним судом справи спростовується наявною розпискою про повідомлення ОСОБА_2 про час та дату судового розгляду (а.с.13)

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

В апеляційному суді ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_2 заперечив проти вчинення ним правопорушення та пояснив, що 26.08.2016 року у денний час доби він приїхав у с. Маркевичеве Ширяївського району Одеської області до своєї бабусі. Під'їжджаючи до її домоволодіння він побачив автомобіль працівників поліції, з яким розминувся. Через деякий час, коли він перебував біля дому бабусі, до нього під'їхали працівники поліції та стали вимагати надати їм документи. В зв'язку з тим, що на той час він не керував транспортним засобом та працівник и поліції його не зупиняли, він відмовився надавати документи та між ним та працівниками поліції сталася суперечка, в ході якої вони погрожували забрати його автомобіль та водійське посвідчення. Він надав документи, після чого працівники поліції вказали, що йому необхідно поїхати на своєму автомобілі до районного медичного закладу в смт. Ширяєве Одеської області для медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. В зв'язку з тим, що в його автомобілі не було достатньо бензину, він був вимушений відмовитися їхати до лікарні. В подальшому працівники поліції вимусили його підписати протокол про адміністративне правопорушення та зазначити, що він випив спиртне та погрожували при цьому вилучення на арештмайданчик автомобілю. При цьому ОСОБА_2 заперечив факт вживання ним спиртних напоїв та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та вказав, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти тест на наявність вмісту алкоголю на місці, або проїхати до медичного закладу на службовому автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 пояснив, що їхав разом із ОСОБА_2 до його бабусі, яка проживає в Ширяївському районі Одеської області. На під'їзді до дому бабусі, вони розминулися з автомобілем працівників поліції, які проїхали їм на зустріч. Перебуваючи біля дому бабусі, до них під'їхали працівники поліції, які стали вимагати у ОСОБА_2 надати їм документи на право керування автомобілем. Між ними виникла суперечка, оскільки ОСОБА_2 заперечував проти його зупинки працівниками поліції, однак надав документи, після чого працівники поліції стали наполягати на тому, щоб ОСОБА_2 на своєму автомобілі їхав до медичного закладу в смт Ширяєве для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, на що ОСОБА_2 відмовився, оскільки в його автомобілі не було потрібної кількості пального. При цьому він не чув, що б працівниками поліції було запропоновано відвезти ОСОБА_2 до медичного закладу на службовому автотранспорті. Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо, що йому довелось підписати протокол про адміністративне правопорушення в якому він зазначив, що випив пиво, оскільки працівники поліції погрожували забрати його автомобіль. Крім того вказав, що жодні ознаки алкогольного сп'яніння у ОСОБА_2 були відсутні.

Надаючи оцінку доказам, які районним судом покладені у підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, та отримані в ході апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З оскаржуваної постанови вбачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №157188 від 26.08.2016 року (а.с.2).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 26.08.2016 року, о 14.00 годині ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ» державний р/н НОМЕР_1 в с. Маркевичеве Ширяївського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників патрульної поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_2 не відповідали встановленим законом вимогам.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відмова ж особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Зокрема, пунктами 2, 6 Розділу І «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі -Інструкція) та п.п.1-6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (Далі - Порядок) передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу І Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до положень пункту 6 та 7 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, та у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Пунктами 8, 9 Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Положеннями п. 10 даної інструкції передбачено, що результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану алкогольного сп'яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Таким чином, згідно до вимог Інструкції та Порядку проведення огляду інспектор патрульної поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, у разі перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння або у разі наявності у нього ознак перебування в такому стані, зобов'язаний був запропонувати останньому пройти тест на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі відмови водія на місці пройти тест за допомогою спеціального пристрою, зобов'язаний був вказати про це в протоколі, а далі, повинен був забезпечити доставку ОСОБА_2 до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, на встановлення стану сп'яніння, або у разі відмови водія проїхати до медичного закладу, також зазначити про це в протоколі.

При цьому, для проведення огляду інспектор поліції повинен був залучити двох свідків, які могли підтвердити факт проведення такого огляду, в тому числі перебування особи у стані алкогольного сп'яніння, чи відмови від проходження такого огляду.

Разом з цим, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №157188 від 26.08.2016 року, інспектором патрульної поліції Негру О.Ф. в протоколі не зазначено, що працівники патрульної поліції взагалі пропонували ОСОБА_2 пройти на місці зупинки огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, які мають свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про його повірку, що вказує на допущені ним під час складання протоколу порушення ст.266, ч.2 ст.2652 КУпАП.

Також працівником поліції не були залучені свідки правопорушення та не підтверджено як факт керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, так і факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження медичного огляду.

При цьому, матеріали справи не містять жодних даних, якими підтверджений факт вчинення правопорушення.

Посилання працівників поліції у протоколі як на доказ підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння - відеозапис, не може бути прийнято до уваги, оскільки такий відеозапис матеріали справи не містять.

На думку апеляційного суду, само по собі підписання протоколу з зазначенням вживання алкогольного напою та відмови від проходження огляду, з урахуванням наданих на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснень та пояснень допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_4, щодо підписання водієм протоколу під погрозою за тримання автомобіля останнього, не може беззаперечно свідчити про перебування цієї особи у стані алкогольного сп'яніння та відмови від проходження такого огляду.

Допитаний апеляційним судом ОСОБА_2, категорично заперечував про те, що йому взагалі пропонувалося працівниками поліції на місці затримання пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою експрес-тесту «Драгер» або іншого спеціального пристрою.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 взагалі відсутні будь-які відомості щодо огляду останнього на стан алкогольного сп'яніння.

Всі перераховані вище обставини,у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення було складено працівником ВП ГУНП в Одеській області в порушення вимог «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на об'єктивних доказах, а на суб'єктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому винуватість його є недоведеною.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, внаслідок їх суперечливості, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суддя районного суду та закриття провадження у справі в зв'язку з недоведеністю вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та ст. 62 Конституції України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд Одеської області,-

постановив

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року відносно ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрити у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненому правопорушенні.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.