Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5034/17 Суддя в 1-й інстанції Троценко Т.А.
Провадження №33/778/835/17 Суддя в 2-й інстанції Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі Апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 справу за його апеляційною скаргою на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 жовтня 201 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 визнано винуватим в тому, що він 29 липня 2017 року о 21 год. 50 хв. в м. Бердянську Запорізької області, по вул. Кабельщиків, буд. 148, керував автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обставинам), від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі та продуття алкотестеру «Драгер» категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підстав п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

За змістом апеляційної скарги зазначає, що незадовго до керування транспортним засобом вживав спиртні напої (випив пляшку пива), у зв'язку з чим автомобілем спочатку керувала його дружина ОСОБА_2 Однак, в подальшому їй стало погано, оскільки вона знаходилася на 5 місяці вагітності, тому він сів за кермо та продовжив рух. Такі дії вважає вчиненими в стані крайньої необхідності.

Вказує, що вважав, що після «продуття» тестером «Драгер» все одно необхідно їхати до лікарні на освідування, у зв'язку з чим, зважаючи на стан дружини, відмовився від проходження огляду.

Вказує, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення адреса не має до нього відношення, а суд в постанові вказав іншу, ніж зазначену в протоколі, що свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи.

Також вказує, що судом грубо порушені процесуальні норми щодо реалізації його права на захист та правову допомогу, оскільки він не отримував виклики від 9 серпня та 4 вересня 2017 року.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки її копія направлена за невірною адресою. Апелянт вказує, що про існування зазначеної постанови він дізнався в суді 19 жовтня 2017 року, коли прийшов для ознайомлення з матеріалами справи.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови підлягає задоволенню оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він в судовому засіданні участі не брав, з матеріалами справи ознайомився 20 жовтня 2017 року, копію постанови отримав 24 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу подав 6 листопада 2017 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів, викладених ним в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи та перевіривши ці доводи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення БР № 048714 від 29.07.2017 р. (а.с. 1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які пояснили, що 29 липня 2017 року в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від продуття алкотестеру «Драгер» та проходження медичного огляду у лікувальному закладі у встановленому законом порядку (а.с. 2, 3).

Із викладених власноруч в протоколі ОСОБА_1 пояснень вбачається, що він визнав факт вживання алкогольних напоїв, від проходження огляду на місці («продуття алкотестеру Драгер») та в медичному закладі відмовляється в присутності двох понятих (а.с. 1, зв.бік).

Зазначені пояснення не містять заперечень щодо правильності зазначеної інспектором адреси місця проживання ОСОБА_1, повістка про виклик в судове засідання на 4 жовтня 2017 року, в якому було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, судом направлена на зазначену в протоколі адресу. Вказана повістка 23 вересня 2017 року отримана особисто ОСОБА_1, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14). 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримав копію постанови (а.с. 18), яка відправлена, знов-таки, на вказану в протоколі адресу.

З наведеного вище випливає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом приписів п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП, яке призвело до порушення його права на захист, є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 відмовився від прочуття алкотестеру на місці зупинки, оскільки вважав, що все одно йому доведеться проїхати до медичного закладу, то вони повністю спростовуються також і витребуваним апеляційним судом та дослідженим в судовому засіданні за участю ОСОБА_1 відеозапису з місця події, з якого вбачається, що таких умов працівники поліції ОСОБА_1 не ставили, на запропонування пройти огляд на місці та в лікарні він відмовився, пояснюючи відмову тим, що не спростовує факт вживання алкогольного напою.

Також посилання апелянта на те, що він відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу через те, що його запевнили про необхідність все одно їхати до медичного заходу, а також відмився від огляду в закладі охорони здоров'я через стан вагітної дружини, не є слушними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частина 1 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку утворює окремий закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це вірно і зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Законом не передбачені виключення з обов'язку водія щодо проходження огляду на стан сп'яніння, об'єктивних причин, які б перешкоджали ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння не встановлено, оскільки ніщо не заважало, у разі необхідності, викликати медичну допомогу для дружини чи скористуватись послугами таксі, даних про звернення дружини ОСОБА_1 до лікарів в той день матеріали справи не містять, у зв'язку з чим зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Не є підставою вважати, що суд неповно з'ясував обставини справи, зазначивши місцем проживання порушника село Новотроїцьке Бердянського району, замість села Троїцьке того ж району, оскільки це є очевидною опискою та на правильність висновків суду не вплинуло.

Посилання ОСОБА_1 на розгляд судом першої інстанції справи у його відсутності, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки таке право ОСОБА_1 було поновлено при апеляційному перегляді, в апеляційному суді він не був обмежений у правах, передбачених ст. 268 КУпАП, в тому числі і в правах заявляти клопотання та подавати докази, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду надано не було а тому права особи, передбачені ст. 268 КПК України не порушені.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини.

Накладене судом на правопорушника стягнення відповідає дослідженим в судовому засіданні даним про його особу, що містяться у матеріалах справи, в тому числі і зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення відомостям про те, що ОСОБА_1 не працює (а.с. 1). Крім того, санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області В.Я. Рассуждай