АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/5945/17 Суддя 1-ї інстанції: Чижиченко Д.В.
Провадження № 33/790/1429/17
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Харків, в'їзд Даргомижського, 9 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13.09.2017 року о 22.10 в м. Харкові, по пр-ту Л.Малої біля будинку 34 водій ОСОБА_3 керував мотоциклом (МТ) К-750 державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820 в присутності двох свідків, результат огляду 0.33 проміле. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі КЗОЗ ОНД у лікаря водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просить скасувати постанову від 12.10.2017 року, і вважає вказану постанову такою, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, яка на його думку була прийнята без належної оцінки доказів, з порушенням матеріального та процесуального права.

Вказує, що суддею суду першої інстанції під час розгляду справи було порушено вимоги ст. 251, 252, 245, 280 КУпАП, а саме те, що 12.10.2017 року справу було розглянуто хоча і за його участю, однак такий розгляд відбувся не в приміщенні зали судового засідання, рішення не було проголошено, чим грубо порушено його права. Поясненням що містяться в протоколі щодо незгоди з ним, не було враховано суддею, та необґрунтовано було відмовлено в задоволенні заявлених ним клопотань.

Вказує, що в роздруківці до Драгеру містяться виправлення, які на його думку є недопустимими, а останнє калібрування приладу проводилось лише 02.12.2016 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Посилання апелянта щодо проведення судового розгляду суддею суду першої інстанції без його участі вважаю такими, що заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять відомостей належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, однак ця обставина не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки такі прогалини мають були усунуті в судовому засіданні апеляційного суду.

Твердження апелянта щодо його незгоди з складеним відносно нього протоколом апеляційний суд відхиляє, оскільки цих відомостей протокол від 13.09.2017 року серії БР № 201242, який підписаний ОСОБА_3 не містить.

Згідно оглянутих матеріалів справи вбачається, що суддею суду першої інстанції було встановлено, що дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, що підтверджується протоколом серії БР №201242 від 13.09.2017 року, чековою роздруківкою Alkotest Drager 6820, результат якого встановив 0.33 проміле у видихаємому повітрі водія ОСОБА_3, актом огляду, який підписаний ОСОБА_3 з засвідченням його згоди з результатами огляду, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчили проходження ОСОБА_3 огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу, де також зазначено, що ОСОБА_3 від проходження огляду в закладі охорони здоров'я відмовився.

Таким доказам суддею суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, в об'єктивності якої у апеляційного суду сумнівів немає, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови від 12.10.2017 року за доводами апеляційної скарги немає, так як ОСОБА_3 не навів суду для того достатньо підстав та ні чим їх не спростував.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик