Номер провадження: 33/785/72/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Джулай О. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі головуючого судді Джулая О.Б.,

За участю ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси , від 08 листопада 2016 року,

встановив:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 28.08.2016 року, близько 07 год. 18 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Коблево поблизу бази відпочинку «Адема» у стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком приладу «Драгер» ( результат 1.17 ‰).

ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій стверджує, що оскаржена постанова є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у звязку з чим підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 зазначив, що суд не взяв до уваги його доводи стосовно того, що він знаходився в середині автомобіля, який належить його приятелю, але не керував ним, а автомобіль був припаркований.

Заслухавши ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_2 вбачався склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Між тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує проти факту перебування у стані алкогольного спяніння, але стверджує, що він не керував транспортним засобом, а знаходився в автомобілі Міцубісі Лансер, що належить його знайомому, який також відпочивав в той день на базі відпочинку «Адема». При цьому ОСОБА_2 наполягав на тому, що автомобіль був припаркований і не рухався.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що автомобіль НОМЕР_2 належить ОСОБА_4, який ніколи вказаний автомобіль ОСОБА_2 не передавав і яким ОСОБА_2 ніколи не керував.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №240454 від 28.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем Міцубісі Ланцер. Однак у вказаному протоколі не зазначено, з якої причини автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був зупинений, що може свідчити про достовірність тверджень ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, а лише знаходився в ньому.

Крім того, протокол містить відомості, які викликають сумнів в достовірності зафіксованих в ньому фактів.

ОСОБА_3, апелянт стверджує, що не підписував жодного документу, оскільки був незгодний з протоколом.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від підпису протоколу та надання пояснень.(а.с.4-5).

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також її пояснення, що суперечить твердженням ОСОБА_2 та понятих.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, водійське посвідчення у ОСОБА_2 не вилучалося однак в протоколі міститься підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи, в показаннях понятих не зазначено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, а вказано тільки, що ОСОБА_2 на місці зупинки автомобіля продував алкотестер «Драгер».

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається також, що ОСОБА_2 не був відсторонений від керування автомобілем, керування не було передано іншій особі, і автомобіль не був тимчасово вилучений, що було необхідним, за умови того, що ОСОБА_2 був саме зупинений інспектором відділу поліції. Натомість, якщо ОСОБА_2 лише знаходився в автомобілі, і не керував ним, як він стверджує, то, відповідно, у відстороненні ОСОБА_2 від керування транспортним засобом та передачі керування іншій особі, або, за умови відсутності таких осіб, - у тимчасовому вилучені автомобіля, ніякої потреби не було.

Викладені обставини дають підстави для визнання достовірними показань ОСОБА_2

З метою повного та всебічного розгляду справи, апеляційним судом неодноразово викликалися поняті та інспектор, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Між тим, вказані особи до суду не з'явилися, причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим, апеляційний суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд за їх відсутності.

Твердження суду першої інстанції стосовно того, що вина ОСОБА_2 в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, підтверджується результатами його огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», апеляційний суд вважає необгрунтованими з таких підстав.

ОСОБА_2 не заперечує проти результатів огляду за допомогою алкотестеру «Драгер», а лише стверджує, що не керував транспортним засобом.

Докази, які б спростували твердження ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, в звязку з чим оскаржена постанова підлягає скасуванню.

При цьому, враховуючи необхідність скасування оскарженої постанови, а також час складання протоколу 28.08.2016 року, і ті обставини, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не є триваючим, строк накладення адміністративного стягнення почався 28.08.2016 року і тривав 3 місяці, тобто до 28.11.2016 року включно.

Таким чином на час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, скінчився.

ОСОБА_2, при розгляді його апеляційної скарги, не заперечував проти закриття адміністративного провадження в звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, є обставиною яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст.247 п.7 КУпАП, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

За таких обставин оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_2, на підставі ст.247 п.7 КУпАП, підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 247, 254, 268, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 . задовольнити.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 08 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області (підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7