П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2017 р. суддя Днiпровського районного суду м.Києва Марченко М.В., розглянувши справу про адмiнiстративне правопорушення, що надiйшла з управління патрульної поліції в м.Києві про притягнення до адмiнiстративної вiдповiдальності

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва,

громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

- за ч.2 ст.130 КУпАП,-

встановив:

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення від 31 грудня 2016 року, складеного інспектором патрульної поліції роти №4 батальйону№4 управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новіковим А.А. «ОСОБА_2 31.12.16 року, о 09 годині 40 хвилин, по вулиці Березняківській у місті Києві, керував автомобілем, марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Огляд для встановлення стану сп'яніння проводився в установленому законом порядку в присутності двох свідків, за допомогою приладу Drager.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у даному адміністративному правопорушенні не визнав, при цьому пояснив, що 31.12.2016 року о 09 годині 40 хвилин, по вулиці Березняківській, буд.28 автомобілем, марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1, не керував, а знаходився в ньому на пасажирському місці, однак, інспектор патрульної поліції його доводи відкину та розпочав огляд для встановлення стану сп'яніння. Крім того, після проходження тесту на алкогольне сп'яніння за допомогою технічного засобу інспектор патрульної поліції заявив, що показники приладу позитивні, однак у зв'язку з тим, що він не був згідний з позитивними показниками приладу, вимагав направлення його до медичного закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння, проте інспектор патрульної поліції відмовив йому, обґрунтовуючи це тим, що у нього достатньо доказів та медичний огляд не потрібен. Разом з тим, при проходженні тесту для встановлення стану сп'яніння свідки, які підписали протокол були відсутні.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, ст.245 КУпАП визначає, що завданням адміністративного провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне, з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Крім того, відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Судом встановлено, що огляд для встановлення стану сп'яніння ОСОБА_2 проведено з порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735, а також «Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, оскільки, відповідно до вимог ст.266 КУпАП та вищезазначених Інструкцій, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Як вбачається, з пояснень ОСОБА_2 після проведення огляду, він просив направити його до закладу охорони здоров'я, однак інспектор патрульної поліції відмовив йому, обґрунтовуючи це тим, що у них достатньо доказів та медичний огляд не потрібен.

Крім того, ч.5 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Разом з тим, статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення може закріплювати на форменому одязі автоматичну фото- і відеотехніку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи до них не долучено показання фото- і відеотехнічних засобів, які містять інформацію про правопорушення, крім того, не долучені дані щодо сертифікації спеціального технічного засобу, за допомогою якого проводиться огляд на стан сп'яніння.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, наявний у справі акт огляду на стан спя'ніння з використанням спеціальних технічних засобів є недопустимим доказом так, як з нього не можливо встановити ні дати, ні часу проведення самого огляду, при цьому, у ньому не вказаний номер «Drager» за допомогою, якого проводили огляд.

Крім того, з вищезазначеного акту слідує, що підстава огляду, у зв'язку із виявленням таких ознак, як втомлений вигляд, тремтіння рук, бліде обличчя.

Але, у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735 ознаками алкогольного сп'яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Тобто, жодна з ознак передбачених Інструкцією відсутня так, як втомлений вигляд не є підставою огляду, а зазначена в акті підстава, така як тремтіння рук, не відповідає вказаній в Інструкції ознаці, що є підставою для огляду, а саме: виражене тремтіння пальців рук, бліде ж обличчя також не є підставою огляду.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 порушив п.29а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП, однак, при викладенні суті адміністративного правопорушення не зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за вчинення одного з правопорушень, передбачених диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки саме ця обставина повинна бути обов'язково вказана в протоколі про адміністративне правопорушення так як вона є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.130 КУпАП. Фактично у протоколі описаний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів адміністративної справи до яких долучена копія постанови суду взятої з ЄДРСР, то відповідно до позиції ВССУ у справі 5-201кз16, де останній вказав, що судові рішення на які здійснюється посилання подані, як електронні копії з Єдиного державного реєстру судових рішень, не містять даних про особи учасників судового провадження, через що неможливо встановити, чи стосується таке рішення конкретної особи та чи створює підстави для притягнення до адміністративної відповідальності за дії передбачені ч.2 ст.130 КУпАП саме ОСОБА_2

Як наслідок, дані відображені у протоколі є сумнівнми, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП та ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з їх не відповідністю нормам ст.256 КУпАП, положенням Інструкції та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України вбачається, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не знайшла підтвердження матеріалами справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись вимогами п.1 ст.247, ст.ст.251, 252, 283-285, 289 КУпАП, суддя, -

постановив:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: