П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., за участі прокурора Фоміної Г.В., адвоката ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла з Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого на посаді депутата Запорізької обласної ради, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 22.08.2017 року № 165, складеного оперуповноваженим сектору протидії корупції управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2, будучи депутатом Запорізької обласної ради, являючись згідно п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив правопорушення повязане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування (надалі за текстом Реєстр) ОСОБА_2 вперше подав декларацію за 2016 рік 16.03.2017. Пізніше 21.03.2017 ОСОБА_2 подав виправлену декларацію за 2016 рік.

В розділі 6 декларації, ОСОБА_2 зазначив цінне рухоме майно - транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2008 р.в. Дата набуття права 03.09.2016.

За даними Реєстру, повідомлення ОСОБА_2 про суттєві зміни у майновому стані, а саме дохід від відчуження рухомого майна у сумі 218651 грн., зареєстровано в Реєстрі 09.07.2017 о 21:30.

ОСОБА_2 у розділі 2 вищевказаного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані від 09.07.2017, зазначив джерелом доходу ОСОБА_4, розмір доходу 218651 грн..

Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України, автомобіль Skoda Octavia A5, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1, був зареєстрований 03.09.2016 на ОСОБА_2 у Територіальному сервісному центрі МВС України № 2345 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2016 № 2345/2016/049167.

В подальшому вказаний транспортний засіб Skoda Octavia A5 був знятий з обліку 04.02.2017 у Територіальному сервісному центрі МВС України № 2342 на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2017.

Під час складання договору купівлі-продажу продавцем було зазначено ОСОБА_2. Після підписання договору купівлі-продажу від 04.02.2017, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 суму грошових коштів у доларах США, еквівалентних сумі 218651,16 грн., згідно курсу НБУ на момент підписання договору.

Таким чином, депутат Запорізької обласної ради ОСОБА_2 порушив вимоги ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», а саме несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП не визнав та пояснив, що в даному випадку у нього відсутній умисел на споєння адміністративного правопорушення, відсутня вина як одна із складових елементів адміністративного правопорушення. Він не мав на меті скривати відповідні дані та вчинив всі дії, щоб повідомити про зміни в майновому стані, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП через відсутність умислу.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, висновки прокурора та захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вперше подав електронну декларацію до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, - 16.03.2017. Пізніше, 21.03.2017 він подав виправлену декларацію за 2016 рік. Подання електронної декларації відбулося в установлений законом строк.

В розділі 6 декларації, ОСОБА_2 зазначив цінне рухоме майно - транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2008 р.в. Дата набуття права 03.09.2016 року.

04.02.2017 року вказаний транспортний засіб він продав ОСОБА_4 за 218651,16 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших, визначених законом обставин, зобовязаний зясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідальність за ч.2 ст.172-6 КУпАП настає виключно за несвоєчасне повідомлення особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про суттєві зміни у майновому стані.

Обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин повідомлення.

Крім того, з об'єктивної сторони корупційне правопорушення характеризується також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернено увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Викладене стосується й диспозицій ст.172-6 КУпАП.

В інформаційному листі №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року Виший спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив деякі питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією, зокрема за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В своєму листі ВССУ зазначив, що наведені обставини стосуються й інших правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, у тому числі й неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Так, субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з фактичних обставин справи, при поданні електронної декларації 16.03.2017 року в розділі 6 декларації, ОСОБА_2 зазначив цінне рухоме майно - транспортний засіб Skoda Octavia A5, 2008 р.в., що свідчить про відсутність наміру приховати дане отримане майно. В графі «допомога в заповненні», ним було направлено електронне питання наступного змісту «15.03.2017 року отримав електронний ключ. 16.03.2017 року я заповнив декларацію. Після її відправки, винник сумнів щодо 14 Розділу. А саме, 04.02.2017 року мною був здійснений продаж транспортного засобу, який зазначений у відправленій декларації за 2016 рік. Чи повинен я вказати в декларації за 2016 рік продаж транспортного засобу, здійснений 04.02.2017 року та яким чином».

В суді ОСОБА_2 пояснив, що не дочекався відповіді та самостійно 09.07.2017 року повідомив Національне агентство про зміни у майновому стані, хоча вважав, що не повинен повідомляти про це саме в 2017 році, а повинен про це зазначати при поданні е-декларації за 2017 рік.

В даному випадку відсутній будь який умисел на скоєння адміністративного правопорушення, відсутня вина як одна із складових елементів адміністративного правопорушення.

Забрані по даній справі матеріали не містять доказів про наявність у ОСОБА_2 наміру скривати відповідні дані та вчиняв дії направлені на повідомлення про зміни в майновому стані, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП через відсутність умислу.

Не існує жодних належних доказів, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Не існує жодних доказів, що несвоєчасне повідомлення Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані вчинене умисно, коли ОСОБА_2 усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Отже, відсутня субєктивна сторона даного правопорушення, яка є обовязковою складовою будь-якого правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди при розгляді справ зобовязані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права України.

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Христов проти України» від 19.02.2009, заява №4465/04). Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Принцип правової визначеності як одного з елементів верховенства права є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Згідно статті 7 КУпАП «ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності».

Статтею 8 КУпАП передбачено: «Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.»

Положеннями статті 252 КУпАП зазначено, «що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю».

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

В своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «ОСОБА_3 де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції не винуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і не двозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Статтею 247 КУпАП визначено, що провадження за адміністративним правопорушенням не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю за низкою обставин, в тому числі і у зв'язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у звязку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області, через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Воробйов А.В.