Справа № 461/3796/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/783/1235/17 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю прокурора Курача Ю.І., захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України,

встановив:

вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_3, будучи депутатом сьомого демократичного скликання Львівської обласної ради, відповідно до постанови Львівської міської виборчої комісії Львівської області №77 від 11.11.2015 року «Про реєстрацію обраних депутатів до Львівської обласної ради обраних у багатомандатному виборчому окрузі на чергових виборах депутатів Львівської обласної ради 25.10.2015 р.», будучи відповідно до підпунктів «б» пункту 1 частини 1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі - Закону) суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону, несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за №959/29089, щорічна декларація суб'єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017 року, строк подання щорічної декларації, для осіб, які подають таку декларацію вперше продовжено до 01.05.2017 року.

Отже, ОСОБА_3 зобов'язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до 00:00 год. 01.05.2017 року.

Однак, як вбачається із Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 подав щорічну декларацію за 2016 рік 20.05.2017 року о 17:48 год., тобто несвоєчасно.

Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік у ОСОБА_3 відсутні.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову скасувати та закрити провадження у справі. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив покликання ОСОБА_3 М, на те, що строк подачі декларації пропущений із поважних причин, у звязку з перебуванням його на лікуванні, а також через несправність сайту НАЗК. Крім того, зазначає, що строк для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності сплив ще 30.08.2017 р.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові.

Висновок суду першої інстанції про те, що будь-якими доказами не підтверджуються доводи ОСОБА_3 про перебування його на лікуванні з 28.04.2017 р. по 10.05.2017 р. у м. Трускавці є вірним.

Вважаю правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 мав можливість подати декларацію з 05.01.2017 р. (з дня, коли програмне забезпечення НАЗК працювало у звичному режимі) до 28.04.2017 р.

Проте, висновок суду першої інстанції, як і доводи прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції, про те що строки накладення адміністративного стягнення не минули, оскільки провадження по справі зупинялось, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Ст.277 КпАП України передбачено розгляд справ у пятнадцятиденний строк з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення та, згідно ч.4 цієї статті, необхідність зупинення цього строку при розгляді справ про корупційні правопорушення у разі умисного ухилення особи, щодо якої складено протокол, до суду або з поважних причин не може туди зявитися.

Згідно ч.2 ст. 38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

За змістом зазначених нормативно-правових приписів, поняття «строк розгляду справи» та «строк накладення адміністративного стягнення» не є тотожними.

Матеріалами справи встановлено, що адміністративне правопорушення виявлено 30.05.2017 р. Оскаржуване рішення судом постановлено 12.09.2017 р.

Постановами Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2017 р. та від 27.07.2017 р., прийнятими у порядку ч. 4 ст. 277 КпАП України, строк розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_3 зупинявся з 20.07.2017 р. до 12.09.2017 р.

Висновок суду першої інстанції про те, що зазначений період не входить у тримісячний строк, впродовж якого може бути накладене адміністративне стягнення є безпідставним, оскільки чинним КпАП України не передбачено зупинення строку накладення адміністративного стягнення.

Отже, враховуючи те, що у зазначеній адміністративній справі, адміністративне стягнення, відповідно до ст. 38 КпАП України, може бути накладено впродовж трьох місяців з моменту виявлення адміністративного правопорушення - 30.05.2017 р. і по 30.08.2017 р. включно, вважаю, що оскаржувана постанова від 12.09.2017 р., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю у звязку з закінченням строків притягнення ОСОБА_3 до адміністратвиної відповідальності.

Керуючись ст.38, 294 КУпАП,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1