Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/343/17 Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія ч.1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника Нестерця ВА., представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 розглянувши апеляційну скаргу захисника Кашапової В.І. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Укаїни, мешканця АДРЕСА_1, працюючого водієм на Зарічанській РЕМ, за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 320 гривень. Строк звернення до виконання 3 місяці.

Згідно постанови суду, вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягало в тому, що близько 16-ї години 06.01.2017 року, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_2, поводив себе агресивно стосовно ОСОБА_7, ОСОБА_4 у присутності малолітньої доньки ОСОБА_8. У подальшому обмежив останній та її матері ОСОБА_4 доступ до житла та особистих речей, чим вчинив економічне насильство щодо доньки.

Такими своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На прийняте судом рішення захисник правопорушника подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Посилається на те, що постанова є незаконною, оскільки судом в основу встановлення факту вчинення економічного насильства з боку ОСОБА_2 щодо його малолітньої дочки ОСОБА_8, покладено свідчення малолітньої ОСОБА_8 При цьому не враховано інші обставини, які в своїй сукупності свідчать про протилежне.Крім того,зазначає, що в контексті диспозиції статті 173-2 КУпАП ОСОБА_8 не може вважатися членом сім'ї ОСОБА_2, а ОСОБА_2 не являється суб'єктом даного правопорушення, оскільки за рішенням суду малолітня ОСОБА_8 залишена за своєю матір'ю і в подальшому була перевезена разом із своїми речами та меблями за своїм місцем проживання до м.Житомира.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а в самій апеляційній скарзі не наведено законних підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник Нестерець В.А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. ОСОБА_2 підтримав пояснення, надані в суді першої інстанції.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_4 заперечила проти апеляційної скарги, наполягала на своїх поясненнях наданих в письмовому вигляді та в суді першої інстанції, просила апеляцію відхилити та залишити постанову суду без змін, додавши письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та їх доводи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, залишивши постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, повно та всебічно встановив обставини по справі, оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності та вірно зробив висновки про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАП насильство в сім'ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого…

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 06.01.2017 року близько 16.00 проявив агресивну поведінку біля місця свого проживання: АДРЕСА_3, не зважаючи на присутність своєї малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в результаті чого остання отримала психологічну травму. В подальшому ОСОБА_2 перекрив дитині та її матері доступ до житла та особистих речей, чим завдав економічного насильства.

Зазначені обставини фактично було встановлено і судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підтверджується вищенаведеним протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2, неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_4, консультативним висновком спеціаліста-психолога від 11.01.2017 року, актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, довідкою Станишівської сільради від 06.01.2017 року про місце проживання дитини ОСОБА_8 в с.Зарічани; актом виходу від 27.01.2017 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 1, 3, 7-16).

Зазначені пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_8 підтвердили також і в судовому засіданні в суді першої інстанції та при розгляді апеляційної скарги.

Так за показами малолітньої ОСОБА_8 вбачається, що 06.01.2017 вони з мамою збиралися їхати до м. Житомира на машині ОСОБА_7 Батько дав їй подарунок, але потім він вчинив сварку з мамою та бійку з ОСОБА_7, і вона злякалася. Після цих подій ОСОБА_8 та її мама не можуть зайти в будинок, оскільки двері заблоковані цепком. В цьому будинку вони проживали до 06.01.2017 разом з батьком. В цьому будинку вона бажає проживати далі, там залишилися її іграшки, одяг, інші речі. А також зазначила про наявність у неї частих страшних снів.

ОСОБА_4 надала аналогічні пояснення, стверджувала, що внаслідок неправомірних дій колишнього чоловіка ОСОБА_2 вона з донькою залишилась без речей, вимушена була переїхати до м. Житомира, змінити дитині школу. Вказувала, що через обстановку в сім'ї ОСОБА_8 отримала психологічну травму, що підтверджується медичними документами.

Пояснення ОСОБА_8 та її матері ОСОБА_4 з приводу неможливості доступу до будинку доводиться актом виходу від 27.01.2017 (з фототаблицями) за участю Зарічанського сільського старости ОСОБА_11 та жителів с. Зарічани, відповідно до якого замок у вхідних дверях будинку не був замінений, але їх відкривання блокує ціп, накинутий на ручку дверей будинку і зафіксований із внутрішньої сторони веранди замком (а.с. 16-21).

Згідно із консультативним висновком спеціаліста-психолога від 11.01.2017 стан ОСОБА_8 після неправомірних дій батька ОСОБА_2 характеризується високим рівнем особистої тривожності, страхами (а.с. 22-24).

За даними акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, складеним Службою у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_8 розповідала про вияви агресії з боку батька ОСОБА_2, побої, лайку. За висновком спеціаліста ОСОБА_8 зазнала психологічного насилля з боку батька (а.с. 40-42).

Відповідно до довідки Станишівської сільської ради ОСОБА_8 до 06.01.2017 постійно проживала у АДРЕСА_2 разом з батьком і матір'ю (а.с.30).

Відповідно до статті 1 Закону насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю. Економічне насильство - умисне позбавлення одним членом сім'ї іншого члена сім'ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до його смерті, викликати порушення фізичного чи психічного здоров'я.

На підставі наведених та досліджених в судовому засіданні одказів, а також керуючись положеннями ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї», ч. 2 ст.3, ст.. 155 СК та враховуючи те, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_8, а отже він має по відношенню до доньки рівні обов'язки із її матір'ю ОСОБА_4; їх спільне проживання, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_2 є суб'єктом вчинення даного правопорушення та враховуючи всі обставини справи вчинив насильство у сім'ї по відношенню до своєї доньки.

Таким чином слід зазначити, що доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_2 не є суб'єктом відповідальності за ч.1 ст.273-2 КУпАП, а відтак не міг вчинити насильство по відношенню своєї доньки, були у повному обсязі перевірені судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними матеріалами справи та дослідженими доказами, а тому є безпідставними.

Те, що після 06.01.2017 року на думку апелянта втратили свою актуальність чинники спільного проживання та ведення спільного побуту як визначальних понять при ідентифікації малолітньої ОСОБА_8 членом його сім'ї не спростовують вини ОСОБА_2 у вчиненні такого насильство саме 06.01.2017 року. Крім того, слід зазначити що неповнолітня ОСОБА_8 є вланисницею на ? частину даного АДРЕСА_4, а тому доступ до її помешкання має бути відкритим постійно, не зважаючи на те, чи проживає вона там, чи ні. Крім того малолітня ОСОБА_8 вимушена була покинутим школу, в якій навчалася та своє помешкання та переїхати до іншого міста разом із матір'ю із-за неправомірних дій свого батька ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 проте, що 06.01.2017 року він не перешкоджав ОСОБА_8 в доступі до будинку, а ціпок на двері повісив пізніше у зв'язку з його тривалою відсутністю в будинку, не спростовують висновків суду, а навпаки підтверджують факт вчинення ним відповідного правопорушення. А його право користування вказаним жилим будинку ні в якому разі не може обмежувати право власності на вказаний будинок малолітньої ОСОБА_8

Таким чином висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим та законним, стягнення визначено в межах санкції даної статті та із врахуванням положень ст.. 33 КУпАП, та не є явно несправедливим та необґрунтованим.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі з підстав відсутності складу вказаного правопорушення в діях ОСОБА_2, наведених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах правопорушника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: