АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1602/2017 Суддя у першій інстанції: Педенко А.М.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір, що становить 320 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не повно та не всебічно були з'ясовані обставини справи, було проігноровано вимоги закону, що призвело до порушення її прав та інтересів.

Крім того, апелянт вказує, що судом було допитано двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в допиті інших ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відмовив, не зважаючи на те, що клопотання про допит свідків (аркуш справи 11) було задоволено судом в повному обсязі. Свою відмову суд мотивував тим, що вони нічого нового суду не пояснять, і взагалі вони є зацікавленими особами, як і раніше допитані ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Апелянт зазначає, що на окрему увагу заслуговує факт відсутності на долученому працівниками поліції відеозапису доказів того, що вона знаходилась за кермом. І жодного доказу того, що вона дійсно перебувала за кермом автомобіля працівниками патрульної служби не було надано.

Також апелянт зазначає, про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї за ч. 1 ст. 130 України, вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі не зазначені адреси свідків, та відсутні її пояснення, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_3 12 березня 2017 року приблизно о 00 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Роздільній, 1/69 керувала автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_3 відмовилась у присутності двох свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, чим порушила п. 2,5 ПДР України.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, суд першої інстанції, дослідив матеріали справи, надав належну оцінку всім зібраним доказам у їх сукупності, прийшов до вірного висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями інспекторів УПП ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були допитані в судовому засідання, та з яких убачається, що 12.03.2017 року вони перебували на чергуванні. Близько 00-15 год. в чергову частину поліції надійшов виклик про те, що по вулиці Роздільній, 1 в місті Києві, молодь розпиває алкогольні напої, голосно себе поводить, заважає мешканцям довколишніх будинків. Під'їжджаючи до вказаної адреси, ними було виявлено автомобіль НОМЕР_2, що рухався на зустріч їм та від'їжджав від спортивного майданчику. На відстані близько 100-200 метрів від автомобіля, побачили, що за кермом жінка, яка не пристебнута ременем безпеки. Вирішили зупинити даний автомобіль, щоб зробити водію попередження. Коли вийшли з службового автомобіля та направлялись до автомобіля марки «Nissan Juke», то побачили, як пасажири, що сиділи ззаду в автомобілі, перетягували жінку з водійського сидіння, назад. При спілкуванні було встановлено особу водія ОСОБА_3, яка стверджувала, що вона є пасажиркою даного автомобіля, і не керувала ним. Будучи свідками того, що ОСОБА_3, керувала автомобілем НОМЕР_3, їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Однак від проходження огляду остання відмовилась. З матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_3, остання була ознайомлена, проте від підпису та надання будь яких пояснень відмовилась.

Також суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_13, оскільки вважав, що дані свідки є зацікавленими особами, тому що ОСОБА_14 - чоловік ОСОБА_3, а ОСОБА_6 - її подруга, з чим погоджується і суд апеляційної скарги.

Під час апеляційного розглядуОСОБА_3 зазначила, що автомобілем не керувала, а тому проходити тест на стан сп"яніння відмовилась.

Дані пояснення суд апеляційної інстанції вважає, як спосіб захисту, оскільки вони спростовуються рапортом інспектора 9 роти 2 батальйону УПП в місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 12.03.2017 року, з якого убачається, що 12.03.2017 року о 00 год. 15 хв. екіпаж №906 в складі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 отримав виклик на 102 за адресою м. Києва вул. Роздільна 1 де за попередньою інформацією сталося адміністративне правопорушення. Під'їжджаючи до вказаної адреси ними було виявлено автомобіль НОМЕР_3 який від'їхав від спортивного майданчику. Даний автомобіль було зупинено оскільки водій був не пристебнутий ремнем безпеки. Вийшовши зі службового автомобіля ними було помічено, як пасажир почав перетягувати водійку на заднє сидіння авто. При спілкуванні було встановлено особу водія - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка стверджувала, що вона є пасажиркою та автомобілем не керувала. Будучи свідками того, що дана громадянка керувала автомобілем НОМЕР_4 їй було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Однак від проходження огляду гр. ОСОБА_3 відмовилась, що зафіксовано на нагрудну камеру АА00564. При оформленні адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3 документи для ознайомлення надала, однак своє водійське посвідчення передавити для тимчасового вилучення відмовилась. З матеріалами справи ОСОБА_3 було ознайомлено, проте від підпису та надання будь-яких пояснень вона відмовилась.

Також апеляційним судом було досліджено відеозапис з камери інспекторів, які складали протокол про адміністративне правопорушення, з якого убачається, що ОСОБА_3 наполягала на тому, що вона автомобілем не керувала, а керував її чоловік, який відійшов по справах, та від проходження огляду на стан сп'яніння відмовилась, а також відмовилась від підписання протоколу. Разом з тим як убачається з даного відео запису, інспектор запитався думку чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_14, який був на місці складання протоколу стосовно ОСОБА_3, останній зазначив, що він залишив автомобіль на виїзді та пішов до дому в туалет, потім йому зателефонували та сказали, що приїхала поліція та він повернувся, також з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_14 плутався в показаннях, де саме він залишив автомобіль, що в свою чергу ставить під сумнів показання ОСОБА_3, те що вона не керувала зазначеним автомобілем.

Доводи апелянта про те, що судом було допитано двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в допиті інших ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відмовив, не зважаючи на те, що клопотання про їх допит (аркуш справи 11) було задоволено судом в повному обсязі, вважаю необгрунтованими, оскільки зазначені свідки були допитані апеляційним судом.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 12 березня разом знаходились з ОСОБА_3, її чоловіком та з товаришами, весь час за кермом автомобіля який, належить ОСОБА_3, знаходився її чоловік. Йому було необхідно заїхати там де вони проживають за якимись документами. Вийшов сказав що на хвилин 15. Вони всі знаходились в автомобілі, який стояв та нікуди не рухався. На вулиці було прохолодно, тому пару раз заводили автомобіль, але ніхто на водійське сидіння не пересаджувався, просто заводили ключем. Під'їхали працівники поліції та повідомили, що їх викликали, поцікавились хто являється власником автомобіля, ОСОБА_3 сказала, що вона, та відразу в них виникли питання з приводу стану алкогольного сп'яніння. Було заперечення, що вона не являється водієм даного автомобіля, а являється його власником. Працівники поліції наполягали на проходженні тесту на стан алкогольного сп'яніння, але вона відмовилась так як не являлась водієм. Запропонувала щоб почекали коли повернеться її чоловік, який є водієм даного автомобіля, та який не пив. Проігнорували це працівники поліції, приїхав ще один екіпаж з тестером, покликали свідків в присутності яких зафіксували факт відмови ОСОБА_3 від проходження тесту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16, дав аналогічні показання.

Враховуючи показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16, які є аналогічними з поясненнями свідка ОСОБА_6, які суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки вважав, що даний свідок є зацікавленою особою, так як вона є подругою ОСОБА_3, з чим і погодився суд апеляційної інстанції, тому показання свідківОСОБА_8 та ОСОБА_16, які підтвердили в судовому засіданні, що вони є товаришами ОСОБА_3, суд апеляційний інстанції також не бере до уваги, та вважає, їх зацікавленими особами.

Стосовно тверджень апелянта, що на окрему увагу заслуговує факт відсутності на долученому працівниками поліції відеозапису доказів того, що вона знаходилась за кермом. І жодного доказу того, що вона дійсно перебувала за кермом автомобіля працівниками патрульної служби не було надано, то вони є голослівними, так як факт перебуванняОСОБА_3 за кермом підтверджується показами інспекторів УПП ОСОБА_11 та ОСОБА_12, яких було допитано в суді першої інстанції, а також рапортом інспектора 9 роти 2 батальйону УПП в місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 12.03.2017 року, який складений в день зазначеної події.

Що стосується тверджень апелянта, про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї за ч. 1 ст. 130 України, вимогам ст. 256 КУпАП, так як в протоколі не зазначені адреси свідків, та відсутні її пояснення, як особи яка притягається до адміністративно відповідальності то вони є слушними, однак зазначені недоліки, жодним чином не спростовують того, що ОСОБА_3 керувала автомобілем, та відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння у присутності двох свідків.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич