Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/340/2017
Категорія: ст. 173, 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Бурчака В.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП у виді 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 22 жовтня 2016 року об 11 год. 00 хв. на 19 кілометрі автодороги Київ-Чоп (КП 506), ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Дачія» д.н.з. НОМЕР_1, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 під час руху порушив ПДР, він був зупинений працівниками патрульної поліції та на вимогу надати документи, що підтверджують його особу та право керування транспортними засобами, останній відмовився.

Крім цього, ОСОБА_2 22 жовтня 2016 року об 11 год. 00 хв. після його зупинки на 19 кілометрі автодороги Київ-Чоп (КП 506), висловлювався нецензурною лайкою, на адресу працівників поліції,незважаючи на можливу присутність інших громадян.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року, а провадження у справі щодо нього закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2, посилається на те, що оскаржувана ним постанова судді є незаконною, оскільки вона постановлена з порушенням норм КУпАП та на підставі неповного з'ясування всіх обставин справи.

Зокрема, навівши обставини його зупинки співробітниками поліції 22 жовтня 2016 року, скаржник зазначає про те, що він не чинив опір співробітникам поліції, не тікав з місця події, у зв'язку з чим життю і здоров'ю поліцейського нічого не загрожувало. Крім цього, він не спілкувався із співробітникам поліції у зухвалій формі, як про це зазначив суд у своєму рішенні, однак незважаючи на це, співробітник поліції неправомірно застосував до нього, ОСОБА_2, фізичну силу, чим грубо порушив вимоги Закону України «Про національну поліцію».

З огляду на наведені у скарзі обставини та положення ст. 185 КУпАП, скаржник звертає увагу на те, що непокора розпорядженню або вимозі, що суперечить закону або не передбачені ним, не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення за цією статтею, не вказана форма злісної непокори, не зазначено кому саме виказана злісна непокора і в чому саме вона виражалась, а також не надано жодних доказів скоєння ним цього правопорушення.

Що ж стосується притягнення його, ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, то як зазначає скаржник КПП на автомобільній дорозі Київ - Чоп, не є громадським місцем в розумінні вказаної статті, а тому в його діях відсутній склад зазначеного правопорушення, оскільки він не вчиняв дрібного хуліганства та не порушував громадського порядку.

Заслухавши пояснення захисника та особи притягнутої до адміністративної відповідальності, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи, в тому числі документи, які були безпосередньо надані в суді апеляційної інстанції, та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, які на думку захисника та ОСОБА_2 свідчать про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судді, як щодо встановлених фактичних обставин, так і щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

Як прямо передбачено диспозицією ст. 185 КУпАП, вона встановлює адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2016 року (серія КИ № 010129), пояснень в судовому засідання ОСОБА_2, свідка ОСОБА_4, відеозаписів, наданих як ОСОБА_2, так і Управлінням патрульної поліції у м. Києві, а також інших, наявних в матеріалах справи документів, достовірно встановлено, що 22 жовтня 2016 року об 11 годині ОСОБА_2, який керував автомобілем «Дачія» д.н.з. НОМЕР_1 на 19 кілометрі автодороги Київ-Чоп (КП 506), було зупинено працівниками патрульної поліції у зв'язку із порушенням ПДР, однак на їх вимогу надати документи, що підтверджують його особу та право керування транспортним засобом, ОСОБА_2 відмовився.

Заперечуючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що він не порушував правил дорожнього руху, а тому дії та вимоги працівників патрульної поліції були незаконними.

Разом з тим, зазначені доводи не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

По-перше, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» працівник поліції має право зупинити транспортний засіб в передбачених законом випадках, у тому числі у разі порушення Правил дорожнього руху.

Згідно вимог, передбачених підпунктом «а» п. 2.4. Правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 цих Правил.

Отже, дії працівників патрульної поліції, в тому числі щодо вимоги пред'явити для перевірки документи, зокрема посвідчення водія, всупереч доводам ОСОБА_2, не суперечили вимогам закону.

Більш того, сам ОСОБА_2 не заперечував того факту, що працівники патрульної поліції назвали йому причину зупинки керованого ним транспортного засобу, однак він вважав її безпідставною, оскільки йому не було надано доказів, які б підтверджували факт порушення ним Правил дорожнього руху.

По-друге, наявними у справі доказами, в тому числі відеозаписами, зробленими, як зі сторони ОСОБА_2, так і зі сторони працівників патрульної поліції підтверджується той факт, що незважаючи на неодноразові вимоги поліцейських, пред'явити документи, які не були висловлені в грубій або принижуючій людську гідність формі, ОСОБА_2 категорично відмовлявся пред'являти свої документи, що поза будь-яким сумнівом свідчить про злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

У зв'язку з цим, посилання скаржника на те, що вимоги поліцейських були незаконними слід визнати безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час розгляду справи.

Що ж стосується наданої суду апеляційної інстанції копії постанови Подільського районного суду м. Києва від «09 лютого 2916 року», відповідно до якої суд визнав незаконними дії інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві молодшого лейтенанта поліції Любчика ІванаМихайловича щодо винесення постанови від 22.10.2016 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серія АР № 286584, про накладення на громадянина ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та скасував зазначену постанову і закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо нього, то вказана постанова не може впливати на оскаржуване судове рішення в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, оскільки вона стосується лише дій поліцейського щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не дій останнього щодо зупинки транспортного засобу та законності його вимог пред'явити документи.

Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме дрібного хуліганства, оскільки його нецензурна лайка на адресу поліцейських, не була пов'язана з порушенням громадського порядку і спокою громадян, а автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_2 під час вчинення злісної непокори законній вимозі поліцейського, так само як і місце його зупинки не може вважатися громадським місцем.

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП, його висловлювання в грубій формі на адресу поліцейських, в тому числі нецензурною лайкою, повністю охоплюються складом цього правопорушення і додаткової кваліфікації за ст. 173 КУпАП не потребують.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а саме щодо скасування постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року в частиніпритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, із закриттям провадження у справі в цій частині, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

У зв'язку із цим, слід також виключити із резолютивної частини оскаржуваної постанови посилання про накладення адміністративного стягнення з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, оскільки вказана норма передбачає порядок накладення адміністративного стягнення у разі вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає необхідним визнати ОСОБА_2 винним та притягнутим до адміністративної відповідальності лише за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Виключити із резолютивної частини постанови посилання про накладення адміністративного стягнення з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП.

Вважати ОСОБА_2 винним та притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Новик В.П.