А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21.11.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Російської Федерації, уродженця м. Кисловодськ, Ставропольського краю, зареєстрованого АДРЕСА_1, без визначеного місця проживання в Україні,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 320 грн. 00 коп. судового збору.

За постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 08.09.2017 року о 08 год. 30 хв. вчинив спробу незаконного перетину кордону з України в Республіку Польща, однак був затриманий в напрямку 127 прикордонного знаку на відстані 500 метрів від лінії державного кордону.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 167432 від 11.09.2017, протоколом про адміністративне затримання від 08.09.2017, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08.09.2017 року, рапортом від 08.09.2017 , схемою затримання, наявними в матеріалах справи, а також поясненнями ОСОБА_1 в судовому засіданні.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення. Апелянт вважає постанову незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вказує, що суд невірно виклав його пояснення під час судового розгляду, ніякого наміру незаконного перетину кордону він не мав, знаходився на території Закарпаття з туристичною ціллю. Вважає, що суд за надуманими від його імені поясненнями визнав його винним. Зазначив, що на Україні перебуває у законний спосіб, оскільки триває процедура вирішення питання про надання йому статусу біженця, тому просить постановити рішення з урахуванням наведених обставин.

Дослідивши матеріали справи та даючи їм оцінку, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП суддя при підготовці справи до розгляду повинен вирішити питання, зазначенні в цій статті, зокрема, з'ясувати, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, а відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримав, а тому дійшов невірного висновку про наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1

Згідно протоколу № ЗхРУ № 167432 від 11.09.2017 ОСОБА_1 о 8 год. 30 хв. 08.09.2017 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща в районі 127 прикордонного знаку за 500 метрів до лінії державного кордону, чим порушив ст. 9 Закону України " Про державний кордон".

Стаття 9 З.У. «Про державний кордон України» визначає способи та порядок перетинання державного кордону на шляхах сполучення:

залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Морські та річкові невійськові судна і військові кораблі перетинають державний кордон України відповідно до цього Закону, інших актів законодавства, а також правил, що видаються уповноваженими на те державними органами України і публікуються в установленому порядку.

Іноземні невійськові судна і військові кораблі, які зайшли в територіальне море або внутрішні води України з порушенням встановлених правил заходження в ці води, є порушниками режиму державного кордону (порушниками державного кордону України). Іноземні підводні човни та інші підводні транспортні засоби є порушниками державного кордону України і в тих випадках, коли вони перетинають державний кордон України в підводному положенні або перебувають у цьому положенні під час плавання та перебування в територіальному морі та внутрішніх водах України.

Повітряні судна перетинають державний кордон України у спеціально виділених повітряних коридорах відповідно до цього Закону, інших актів законодавства, а також правил, що видаються уповноваженими на те державними органами України і публікуються в установленому порядку. Переліт державного кордону України поза повітряними коридорами допускається тільки з дозволу уповноважених на те державних органів України.

Порушниками порядку перетинання державного кордону України у повітряному просторі (порушниками державного кордону України) є повітряні судна та інші літальні апарати, що перетнули державний кордон України без відповідного дозволу компетентних органів України або вчинили інші порушення правил перельоту через державний кордон України.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Під час надзвичайних ситуацій, зумовлених великими аваріями, катастрофами і стихійним лихом, аварійно-рятувальні формування перетинають державний кордон України для локалізації та ліквідації таких ситуацій у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України.

В контексті даної норми Закону, суд не вказав в чому саме полягало порушення закону, а також і не вказав, в чому саме полягала суть правопорушення, передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та в яких саме діяннях відповідно до диспозиції норми закону суд визнав ОСОБА_1 винним.

Диспозицією ч.1 ст .204 -1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення міститься поясенння ОСОБА_1, в якому він заперечив спробу незаконного перетину кордону. В судовому засіданні, як про це зазначено у постанові суду, ОСОБА_1 пояснив, що не мав наміру перетинати кордон поза пунктом пропуску, а мав намір відшукати пішохідний пункт перетину кордону з метою звернення до польських прикордонників про надання йому притулку, що не може розцінюватись незаконним перетином кордону. Інших доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 у справі немає.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд бере до уваги апеляційні пояснення ОСОБА_1 про те, що знаходився на території Закарпаття з туристичною ціллю. Отже, лише сам факт перебування ОСОБА_1 у Закарпатській області, хоча і за 500 метрів до лінії кордону, не може бути переконливим доказом у вчиненні правопорушення, на що зіслався суд у постанові (протокол затримання, протокол особистого огляду та вилучення речей - грошових коштів і документів). При цьому, суд не взяв до уваги довідку, надану ОСОБА_1 про звернення за захистом № 005656 , з якої видно, що її термін дії з відміткою про реєстрацію терміном до 20.04.2015, що ОСОБА_1 оскаржив рішення міграційної служби м. Києва про відмову у наданні статусу біженця. З наданих до апеляційної скарги документів ОСОБА_1 підтвердив звернення до судів України, в тому числі про визнання протиправними дії Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що доказів на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, у встановленому порядку не зібрано,а ті, що додані до протоколу, є недостатніми для визнання особи винною, тим більш, у правопорушенні, суть якого відповідно до юридичної кваліфікації не конкретизована, тому оскаржувана постанова як необгрунтована підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: