Номер провадження: 33/785/1432/17
Номер справи місцевого суду: 521/6452/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області - Кадегроб А.І., при секретарях судового засідання Стояновій Л.І Тьосовій, за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, представників Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 і ОСОБА_5., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28.07.2017 року,-

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.07.2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_6 Арабської Республіки, тимчасово проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471МК України, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на користь держави з конфіскацією коштів - 44 купюри по 100 доларів США.

Як зазначено в постанові суду, з протоколу про порушення митних правил №0386/500200000/17 від 13.04.2017 року, вбачається, що 13.04.2017 року, об 11 годині 25 хвилин, ОСОБА_2 проходив митний контроль в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт ОСОБА_5» Одеської митниці ДФС, через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», під час митного огляду якого без ознак приховування серед особистих речей, було виявлено 15000 доларів США.

В апеляції представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначену постанову суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вимоги клопотання про поновлення строку апелянт обґрунтовує тим, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважної причини, оскільки суд розглянув справу без участі ОСОБА_2, не сповістивши його належним чином про розгляд справи, а копію постанови останній отримав лише 23.08.2017 року.

Свої вимоги про скасування постанови апелянт обґрунтовує тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав її незаконності і необґрунтованості, невмотивованості та порушення принципів рівності, змагальності сторін, неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Крім того, апелянт зазначив, що під час розгляду справи було порушено право ОСОБА_2 на захист, оскільки головуючий суддя визнав неповноважним адвоката ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_2 в суді.

Також апелянт вказує на те, що судове засідання за наявності заяви про його фіксацію проходило без належної фіксації технічними засобами, а протокол судового засідання не складався.

Крім того, апелянт вважає, що протокол про порушення митних правил складено безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, оскільки огляд та тимчасове вилучення коштів проведено не на підставі вимог ст. 508 МК України та без участі понятих.

Стосовно обставин справи адвокат ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 турбуючись про спізнення на літак, дійсно виявив у себе грошові кошти, що належать ОСОБА_7, коли перетнув лінію «зеленого коридору», однак він не приховував ці кошти, тому змушений був звернутися до працівників митниці.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, який підтримав доводи клопотання та апеляційної скарги і просив їх задовольнити, вислухавши представників митниці, які заперечували проти задоволення клопотання і апеляції та просили постанову суду залишити без змін, допитавши свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Мотивуючи необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що в судовому засіданні він не був присутнім, а копію оскаржуваного рішення він отримав лише 22.08.2017 року.

Відповідно до матеріалів справи в судовому засіданні ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але присутній в судовому засіданні не був, а копію постанови від 28.07.2017 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 отримав 22.08.2017 року, про що свідчить його розписка (а.с.31 на звороті), а тому строк на апеляційне оскарження починається з дати отримання копії постанови, тобто з 22.08.2017 року.

З урахуванням того, що апеляційна скарга представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 була подана 29.08.2017 року, строк на апеляційне оскарження постанови судді районного ним пропущений не був та не потребує поновлення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 486 ч.1 МК України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положеннями ст. 489 МК України закріплено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Митного Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 0386/500200000/17 від 13 квітня 2017 року громадянин ОСОБА_9, який вибував до Турречини з України літаком «В-737» б/н UR GAS авіакомпанії «МАУ», рейсом № 717 сполученням «Одеса-Стамбул» у оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності відділу митного оформлення № 1 поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, 13 квітня 2017 року проходив митний контроль.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_2 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обовязковому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_2 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», на вимогу інспектора митної служби предявити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_2 надав готівку в розмірі 15000 доларів США, яку він переміщував через митний кордон України.

Будь-яких дозвільних документів чи довідок банків на вивезення валюти в еквіваленті понад 10000 євро ОСОБА_2 до митного контролю не надав.

Інструкцією про Порядок переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Національного банку України від 27.05.2008 року № 148 (зі змінами внесеними Постановою Національного банку України від 25.07.2012 року № 312), передбачено, що фізична особа має право вивозити за межі України готівку в сумі, що в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

Пунктом 1.9 Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених Наказом Держмитслужби України від 18.02.2006 року № 137 встановлено, що громадянин самостійно приймає рішення про проходження спрощеного митного контролю чи митного контролю з поданням митної декларації. Митний контроль предметів громадян закінчується з моменту переміщення цих предметів за межі зони митного контролю у разі обрання громадянином «зеленого коридору»; а відповідальність за порушення митних правил настає для громадянина, який обрав проходження митного контролю «зеленим коридором» , - з моменту перетину громадянином білої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору».

Відповідно до Митного Кодексу України статті 366 громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений» або «червоний» коридор) для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обравши «зелений коридор» ОСОБА_2 фактично заявив про те, що у нього відсутні товари або предмети, які підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, або які містять встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчать про факти, що мають юридичне значення.

Оскільки ОСОБА_2 вибрав «зелений коридор» для проходження митного контролю і перетнув білу лінію, що означає закінчення зони «зеленого коридору» то своїми діями допустив порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою митного контролю обрав проходження через таку зону контролю (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 15000 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору». Законних підстав та дозвільних документів на переміщення через митний кордон України вказаної суми грошей ОСОБА_2 не мав, а тому у нього було вилучено 4400 доларів США, які перевищують дозволену для переміщення суму, а решту грошей - 10600 доларів США (еквівалентну суму 10000 євро) повернуто ОСОБА_2 М і пропущено через митний кордон України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про порушення працівниками митної служби порядку складання протоколу, відібрання пояснення у ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_10 та вилучення грошей, оскільки вони спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, доказами долученими до нього, а також вказані доводи не ґрунтуються на вимогах чинного митного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною другою цієї статті передбачені вимоги до протоколу про порушення митних правил і відомості, які він повинен містити, зокрема пунктом 8 передбачено відомості щодо товарів, транспортних засобів та документів, вилучених згідно зі статтею 511 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що при складані протоколу про порушення митних правил працівниками митниці виконані вимоги чинного митного законодавства .

Відсутність підпису на протоколі про порушення митних правил свідка ОСОБА_10 не тягне за собою незаконність цього процесуального документа, оскільки матеріали справи містять пояснення цього свідка, яки повністю підтвердив обставини, викладені у протоколі (а.с. 11)

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про порушення митних правил складено безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, оскільки огляд та тимчасове вилучення коштів проведено не на підставі вимог ст. 508 МК України та без участі понятих, спростовуються матеріалами справи і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Грошові кошти вилучені відповідно до протоколу, відповідно до вимог статті 494 МК України, а тому в цій частині доводи апелянта також не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються доказами у справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_2 турбуючись про спізнення на літак, дійсно виявив у себе грошові кошти, що належать не йому і намагався їх повернути, коли перетнув лінію «зеленого коридору», то вони в повному обсязі спростовуються матеріалами справи.

Зокрема свідок ОСОБА_8 показав апеляційному суду, що він працюючи в оглядовому залі «Відліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності відділу митного оформлення № 1 поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, і 13 квітня 2017 року проходив митний контроль громадянин ОСОБА_9, який вилітав до Туреччини.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_2 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю - «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обовязковому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_2 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», на його вимогу предявити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_2 сказав що у нього є при собі 15 або 16 тисяч доларів США і надав готівку в розмірі 15000 доларів США, яку він переміщував через митний кордон України. Гроші у нього були в одній пачці у внутрішньому кармані верхнього одягу. Будь-яких дозвільних документів чи довідок банків на вивезення валюти в еквіваленті понад 10000 євро ОСОБА_2 до митного контролю не надав. ОСОБА_2 пояснив, що частина грошей не належить йому, а це гроші іншої особи, на які він тій особі мав купувати товар.

Свідок ОСОБА_7, допитаний апеляційним судом за клопотанням представника ОСОБА_2, не спростував того факту, що у ОСОБА_2 були грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, які він не задекларував у встановленому порядку. Вказані грошові кошти були виявлені працівниками митниці після проходження зони «зеленого коридору» ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина грошових коштів не належить ОСОБА_2, а належить іншій особі, не свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного Кодексу України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розгляд справи був проведений у відсутність ОСОБА_2 та його представника, то вони не спростовують висновків суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, двічі не зявлявся в судове засідання.

Доводи представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 викладені в апеляційній скарзі щодо того, що суддя районного суду безпідставно вказав на відсутність у нього повноважень представляти інтереси ОСОБА_2, в повному обсязі спростовуються матеріалами справи і є безпідставними.

В матеріалах справи наявні сім заяв адвоката ОСОБА_3, подані ним до постановлення суддею оскаржуваного судового рішення (а.с. 18-20, 26, 28), до яких не долучено жодного документу, які підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_3, у відповідності до вимог ст. 271 КУпАП, представляти інтереси ОСОБА_2

28.07. 2017 року суддею прийнято оскаржувану постанову, а 21.08.2017 року адвокат подав суду заяву щодо надання копії постанови суду, і тільки до цієї заяви долучив належні документи, які підтверджують його повноваження, як представника ОСОБА_2 (33-34)

Враховуючи наведене, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суддя районного суду на законних підставах розглянув справу за відсутністю ОСОБА_2

При цьому, суд апеляційної інстанції враховуючи, що розгляд справи в районному суді було здійснено за відсутністю ОСОБА_2, вважає, що на стадії апеляційного перегляду рішення судді районного суду судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 двічі не зявлявся на судові виклики до районного суду, а також будучи повідомленим про дату та час розгляду в апеляційному суді, також не зявився, його інтереси в апеляційному суді представляє адвокат ОСОБА_3, суд, оцінює таку поведінку ОСОБА_2, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді його справи в суді.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність фіксування судового процесу технічними засобами та відсутність протоколу судового засідання, що представник вважає свідчить про порушення суддею районного суду презумпції правомірності та принцип змагальності сторін і тягне скасування рішення суду, то апеляційний суд вважає ці доводи такими, що спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного КУпАП, оскільки чинним КУпАП взагалі не передбачено ведення протоколу судового засідання або фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідно до Конституції України пункту 6 ст. 129 основними засадами судочинства є гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами не здійснюється.

У випадках неявки в судове засідання всіх учасників судового процесу, які беруть участь у судовому засіданні, фіксування судового процесу технічними засобами.

Оскільки справа була розглянута суддею одноособово, без явки учасників судового процесу, тому фіксування технічними засобами не здійснювалося, що відповідає вимогам чинного законодавства і не є підставою для скасування рішення суду.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у постанові та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 38, 245, 289, 293, 294 КУпАП, ст. 467, 471, 529, 530 МК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28.07.2017 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28.07.2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_6 Арабської Республіки, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471МК України, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на користь держави з конфіскацією коштів - 44 купюри по 100 доларів США, - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11