АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/94/17Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 33/789/71/17 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1,2 ст.172-7 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я. за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2, прокурора Штурми Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката ОСОБА_3 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.172-7 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три чотириста) грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1, являючись депутатом сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району та, відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, всупереч інтересам держави та територіальної громади с.Бабинці, 7 квітня 2016 року порушив встановлену цим же Законом вимогу щодо необхідності уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та допустив порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», а саме - не повідомив про виникнення реального конфлікту інтересів депутатам Бабинецької сільської ради Борщівського району перед та під час прийняття рішення на сьомій сесії сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району №55 «Про погодження відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4» площею 1, 20 га, про те, що ОСОБА_4, є його дружиною, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, того ж дня, ОСОБА_1, будучи депутатом сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району та, відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, особисто прийнявши участь у голосуванні та проголосував «За» при прийнятті рішення №55, яким погоджено відведення земельної ділянки загальною площею 1, 20 га із земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту в урочищі «Підвишка» для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_4, яка є його дружиною, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення не наведені дані та не підтверджено належними доказами наявність суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, що впливало на обєктивність або неупередженість при прийнятті рішення. Оскільки, при виконанні ОСОБА_1 своїх службових обовязків був відсутній реальний конфлікт інтересів між його приватними та службовими інтересами, то й відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП. Зазначає, що в протоколах про адміністративні правопорушення неповно розкрито місце його вчинення, а саме вказано лише населений пункт без зазначення вулиці і приміщення. Також стверджує, що у справі відсутні належні та допустимі докази наявності прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП. Додатково звертає увагу, що матеріалах справи відсутні відомості про розяснення депутатам положень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, оскільки відповідної комісії щодо надання розяснень депутатам ради створено не було, а тому ОСОБА_1 був необізнаний в необхідності робити заяву про конфлікт інтересів при участі в голосуванні. Наголошує, що родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не вплинули і не могли вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень Бабинецькою сільською радою, як колегіальним органом, під час виконання вказаних повноважень.

Заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та додатково вказав на наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 в даному випадку малозначними, прокурора, який вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому просить її відхилити та оскаржену постанову залишити без змін, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, ґрунтуються на матеріалах справи та є вірними, оскільки доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю належним чином оцінених та викладених в оскарженій постанові доказів.

Так, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в ній не оспорюються встановлені судом першої інстанції обставини про те, що ОСОБА_1 являється депутатом сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району і 7 квітня 2016 року він брав участь в засіданні сесії цієї ради та не повідомляв її депутатам про виникнення у нього реального конфлікту інтересів у звязку з вирішенням цією радою питання погодження відведення земельної ділянки площею 1,20 га у власність його дружині - ОСОБА_4. Крім того, він особисто взяв участь у прийнятті вказаного рішення, проголосувавши «За» його прийняття. Також, ніким не оспорюється, що ОСОБА_4 і депутат Бабинецької сільської ради ОСОБА_5 є подружжям.

Як вірно вказано в оскарженій постанові, ОСОБА_5, являючись депутатом сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району, відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», станом на 7 квітня 2016 року був суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Отже, ОСОБА_1 згідно з ч.1 ст.28 вказаного Закону був зобов'язаний:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

З наведеного вбачається, що особи, на яких поширюється законодавство щодо конфлікту інтересів, повинні вживати заходів щодо недопущення його виникнення та заходів щодо його врегулювання, якщо він все-таки виник.

За порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів законодавством України передбачена адміністративна відповідальність.

Зокрема, адміністративне правопорушення за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1, виражається у виді: 1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчиненні дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктом 2 примітки до статті 172-7 КУпАП передбачено, що у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їх службових повноважень.

Тобто, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа виконуючи свої обов'язки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов'язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у прийнятті Бабинецькою сільською радою рішення про задоволення заяв його дружини щодо відведення їй у власність безоплатно земельної ділянки площею 1,2 га за рахунок земель цієї сільської ради, депутатом якої він являється, а тому суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що при здійсненні ОСОБА_1 повноважень депутата, що полягають у прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільської ради, мав місце реальний конфлікт інтересів, що впливає на об'єктивність та упередженість прийняття ним рішення, під час виконання зазначених повноважень.

З метою урегулювання конфлікту інтересів, відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ОСОБА_1 був зобов'язаний: 1) уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів; 2) невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Таким чином, для недопущення виникнення реального конфлікту інтересів ОСОБА_5, як депутат Бабинецької сільської ради, що приймає безпосередню участь у пленарних засіданнях ради та у процесі голосуванні, мав би заявити про наявність у нього реального конфлікту інтересів та утриматись від будь-яких дій, що стосуються поданих його дружиною заяв, у разі задоволення яких вона в подальшому безоплатно набуває право на земельну ділянку у значному розмірі.

Проте, ОСОБА_5, як депутат Бабинецької сільської ради вказаних вимог Закону не виконав.

Крім того, згідно ч.2,3 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», у звязку з виникненням реального конфлікту інтересів він не мав права брати участь у прийнятті такого рішення сесією ради.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду заяви від ОСОБА_5 про виникнення у нього конфлікту інтересів до сесії сільської ради не поступало і при цьому він брав участь у голосуванні в умовах реального конфлікту інтересів, а тому судом першої інстанції його дії вірно кваліфіковані за ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Наведені положення закону щодо запобігання корупції повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що встановлені для депутатів місцевих рад, в тому числі і для ОСОБА_1, обмеження щодо запобігання корупції є нечіткими, а їх порушення має непередбачувані для нього наслідки.

Пояснення ОСОБА_1, що він не знав про необхідність врегулювання конфлікту інтересів, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність його вини, оскільки за змістом ст.68 Конституції України незнання закону не звільняє від юридичної відповідальності.

Також, наведені в апеляційній скарзі твердження про те, що ОСОБА_5 не може нести відповідальність у звязку з тим, що в сільській раді не було утворено постійну комісію для надання депутатам розяснень та консультацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів є безпідставними у звязку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що вказані доводи захисника аналогічні поясненням ОСОБА_1 під час розгляду справи у першій інстанції, які судом вірно оцінені та відхилені з тих підстав, що стаття 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначає, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, як, не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях (п.2 ч.1 даної статті Закону).

Крім того, згідно ч.5 ст.28 Закону України "Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненнями до територіального органу Національного агентства з питань запобігання корупції. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у розділі 5 вказаного Закону.

Також, як слідує з аналізу змісту статті 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, на яку посилається захисник, вказана норма не встановлює умов чи застережень для відповідальності депутатів, а визначає можливість покладення ними повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням вимог закону посадовими особами ради і надання їм консультацій та роз'яснень на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.121 Земельного кодексу України про те, що сільська рада була зобовязана прийняти саме таке рішення за яке проголосував ОСОБА_1 не спростовує висновків суду про кваліфікацію дій останнього.

Крім того, зі змісту статті 121 ЗК України слідує, що нею встановлено лише верхню межу норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше двох гектарів. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений главою 19 Земельного кодексу України і зокрема ст.118, яка передбачає і підстави для відмови органом місцевого самоврядування у виділенні земель, а також можливість визначення ними конкретного розміру земельної ділянки в межах встановлених норм безоплатної передачі.

Доводи апеляційної скарги про незазначення у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі та в оскарженій постанові найменування вулиці та номера будівлі, де відбувалось пленарне засідання сесії сільської ради, в ході якого ОСОБА_1 допустив порушення закону, не є істотними, оскільки не могли вплинути і не вплинули на зясування тих обставин справи, що мають значення для кваліфікації дій ОСОБА_1 та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення відносно нього.

Таким чином в ході апеляційного розгляду обставин, які би підтверджували доводи апеляційної скарги і спростовували висновки суду першої інстанції не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про запобігання корупції», ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6