Справа № 161/7/17 Провадження №33/773/221/17 Суддя в 1 інстанції: Смітюх В. М.
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, з участю захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 07 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою суду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що він 24 грудня 2016 року о 00 год. 08 хв. керував автомобілем «ЗАЗ DAEWOO-T13110» н.з. АС 2829 АЕ по вул. Володимирській в м. Луцьку, перебуваючи в стані алкогольного спяніння чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції Леуш В.О. подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, односторонність її розгляду. Вказує, що судом не враховано особу порушника, зокрема визнання своєї вини у добровільному порядку, вчинення даного правопорушення вперше, відсутність тяжких наслідків. Просить постанову судді скасувати, постановити нову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який апеляцію підтримав та просив задовольнити, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст .280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, суддя першої інстанції вірно встановив обставини вчинення адміністративного правопорушення, визнав ОСОБА_3 виннним за ч.1 ст. 130 КУпАП та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності, призначивши при цьому стягнення в межах санкції даної статті, враховуючи особу правопорушника та визнання ним своєї вини.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП стверджується зібраними матеріалами справи, зокрема його поясненнями, які вказані в протоколі, розпискою та результатами тесту «Драгер», Актом огляду на стан спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3-4).

Не оспорює в апеляційній скарзі фактичні обставини правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і сам ОСОБА_3

Що стосується доводів апелянта про неповне зясування суддею місцевого суду всіх обставин справи щодо характеру вчиненого правопорушення, а також даних про особу правопорушника, які в своїй сукупності доводять наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу, в той же час за змістом закону це є правом суду, а не обовязком.

З матеріалів справи вбачається, що суддя місцевого суду при обранні виду та міри адміністративного стягнення врахував характер вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення та, не знайшовши обставин, які помякшують чи обтяжують відповідальність останнього згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП застосував до ОСОБА_3 передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених законом, альтернативних стягнень, отже правильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було безпідставно відхилено клопотання трудового колективу ТзОВ «Тандем-експрес» про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 на розгляд трудового колективу являються непереконливими, з огляду насамперед на те, що вчинене ОСОБА_3 порушення ПДР України є грубим та має підвищену суспільну небезпеку. Крім того, судом враховано те, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, і як вбачається із запису з трудової книжки, на товаристві працює лише з 02 лютого 2017 року, а займана ним посада не повязана з експлуатацією ним транспортного засобу.

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянтами не наведені такі обставини, за яких можливо було б звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП та обмежитись лише усним зауваженням.

Тому суддя підстав для скасування постанови суду з накладенням іншого стягнення у справі, про що просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду від 07 лютого 2017 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя