АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5064/17Суддя 1 інстанції Биканов І. Р.
Номер провадження 33/774/178/К/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Центрально - Міського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_2 визнаний винним та на нього накладено адміністративне стягнення за те, що він 01.10.2017 року о 14.30 год. керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Кобилянського, 199 в м. Кривому Розі з явними ознаками наркотичного спяніння ( порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагували на світло), на вимогу працівника поліції у присутності двох свідків відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 11 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена с порушенням матеріального та процесуального права.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув адміністративну справу за його відсутності, хоча він не був повідомлен про час та місце розгляду справ, у звязку з чим були порушені його права на захист.

Окрім того, зазначає про те, що йому не були розясненні права на захист працівниками поліції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_3, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили задовольнити її, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно ОСОБА_2 закрити.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши її законність і обґрунтованість в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надавання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції виконані не були.

Суд залишив поза увагою вимоги ст. 268 КУпАП, не відклав розгляд справи щодо належного сповіщення ОСОБА_2 та розглянув її за відсутності останнього, тим самим обмеживши право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя та реалізацію права на захист.

За змістом ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом норм процесуального права є обґрунтованими, та приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду з прийняттям нового судового рішення.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим та повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Даючи оцінку доказам, апеляційний суд приходить до висновку, про правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього уповноваженими особами поліції.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим і повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких ОСОБА_2 відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння (а.с.2,3).

Окрім того, вина ОСОБА_2 у вчиненому підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора), що був переглянутий судом апеляційної інстанції в межах підготовки до апеляційного розгляду, який містить фіксацію обставин зупинки автомобільного транспорту під керуванням ОСОБА_2 та розяснення працівниками поліції щодо його прав (а.с. 7).

Цими доказами спростовуються посилання ОСОБА_2 на те, що при складанні протоколу працівники полції не розясненили йому права на захист.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає і у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності поза розумним сумнівом, обєктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_6 від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан наркотичного спяніння на вимогу працівників поліції, які виявили у ОСОБА_2, ознаки наркотичного спяніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколах про адміністративне правопорушення, складених відносно нього, уповноваженими особами органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів по справі не вбачається.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є неприйнятними.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: п. 2.5 ПДР України, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння.

При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції, на виконання вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого ним правопорушення, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, при цьому становить велику суспільну небезпеку, його особу, відношення щодо вчиненого, інші обставини у справі та приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке буде відповідати меті стягнення, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320,00 грн.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову суду апеляційної інстанції, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 320,00 грн. (триста двадцять грн.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1